Дата документу 21.03.2023 Справа № 335/592/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/592/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/676/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26 січня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Василівка, Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не працює, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей чи осіб похилого віку, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України,

за участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26 січня 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та застосований запобіжний захід щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 26 березня 2023 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що при розгляді клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність ризиків, передбачених пп.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Сторона захисту посилається на відсутність жодних підтверджень того, що ОСОБА_6 буде переховуватиметься від суду, незаконно впливати на потерпілу або свідків, вчинить інше кримінальне правопорушення.

Так, прокурором не було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України.

За вказаних обставин суд першої інстанції застосував до ОСОБА_6 винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою всупереч вимогам ч.1 ст.183 КПК України.

ОСОБА_6 є внутрішньо переміщеною особою, при цьому, має місце проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , працює, має на утриманні батька ОСОБА_8 та мати ОСОБА_9 , які є особами з інвалідністю.

Також потерпіла ОСОБА_10 не наполягала на застосуванні стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а просила суд першої інстанції застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід.

Крім того, розмір матеріальної шкоди, заподіяної потерпілій ОСОБА_10 внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, є досить незначним ( 2073,33 грн ).

Згідно з ухвалою суду, 20 січня 2023 року в провадження Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя надійшло кримінальне провадження №0000995 від 21 серпня 2022 року з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалою суду від 20 січня 2023 року у кримінальному проваджені призначено підготовче судове засідання на 26 січня 2023 року.

25 січня 2023 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що строк дії ухвали слідчого судді про застосування стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає 29 січня 2023 року, проте підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, оскільки ризики, передбачені 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.

В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_10 вважала, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим та просила суд розглянути можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник заперечував проти задоволення клопотанням прокурора, посилаючись на те, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним у клопотанні ризикам. З огляду на вищевикладене, захисник просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений підтримав позицію захисника та просив суд застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний час доби, що дозволить йому працювати та заробляти собі на життя. Суду пояснив, що за адресою реєстрації він не проживає, оскільки є внутрішньо переміщеною особою, проте у нього є постійне місце проживання на території міста Запоріжжя у квартирі, що належить його бабусі. Офіційно він не працює, проте отримує соціальну допомогу як внутрішньо переміщена особа та працює без оформлення трудового договору на автомийці. Обвинувачений не заперечував того, що на стадії досудового розслідування він ухилявся від явки за викликом до слідчого, проте за час перебування під вартою він переосмислив свою поведінку та не має наміру в подальшому ухилятися від суду.

Прокурор ОСОБА_11 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилась, про день, час та місце розгляду провадження повідомлялась належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за її участі не заявляла.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для застосування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, потерпілої, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке є тяжким злочином.

Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який не працює та не має постійного джерела доходів, в наявних матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, раніше він неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, на цей час знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності.

Колегія суддів вважає, що, оцінивши всі обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_7 , та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту в т.ч. обвинуваченим ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи обвинуваченого про протилежне суперечать змісту самої ухвали.

Твердження апеляційної скарги сторони захисту про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам ч.1 ст.183 КПК України застосував до ОСОБА_6 - винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, є безпідставним, оскільки наявними матеріалами провадження доведено обставини, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення зазначених вище ризиків.

Доводи сторони захисту про те, що прокурором не було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України, є необґрунтованими та суперечать фактичним обставинам справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з матеріалами провадження, обвинувачений ОСОБА_6 переховувався від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений його розшук, згідно з обвинувальним актом, інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення вчинене під час іспитового строку, що підтверджує висновки суду про те, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання ризиків, про які ідеться в клопотанні.

Те, що потерпілій ОСОБА_10 обвинуваченим відшкодована завдана кримінальним правопорушенням шкода та остання не наполягала на застосуванні стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а просила суд першої інстанції застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, само по собі не є підставою для відмови в задоволенні подання прокурора та не зменшує встановлених ризиків.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_6 працює, а також про те, що на його утриманні знаходяться його батьки, нічим не підтверджуються.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, а саме про те, що обвинувачений є внутрішньо переміщеною особою та має місце проживання у м.Запоріжжі за певною адресою, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції теж не спростовують, оскільки також суттєво не зменшують встановлених ризиків та в даному випадку не свідчать про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26 січня 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та застосований запобіжний захід щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів тобто до 26 березня 2023 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3