ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

особи, щодо майна якої вирішується
питання про арешт (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт -ОСОБА_6 , з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження, на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2022 року про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000161 від 18.09.2020 року за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 липня 2022 року клопотання прокурора відділу Донецької обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт тимчасово вилученого майна задоволено.

Накладено арешт на:
- копію паспорта ОСОБА_8 ;
- копію свідоцтва про народження, виданого так званим ДНР, від 29 січня 2015 року на ім`я ОСОБА_9 ;
- свідоцтво про народження, видане так званим ДНР, на ім`я ОСОБА_10 ;
- свідоцтво про смерть, видане так званим ДНР, від 23 червня 2017 року на ім`я ОСОБА_11 ;
- копію свідоцтва про смерть ОСОБА_12 ;
- незаповнений бланк заяви про виплату пенсії в АТ Ощадбанк з відтиском печатки для операцій теріторіально відокремлене безбалансове відділення;
- пустий аркуш паперу з відтиском печатки Завод Автоскло ім. Бондарєва та прямокутним штампом цього ж підприємства;
- копію паспорта на ім`я ОСОБА_13 ;
- виконавчий лист від імені ОСОБА_6 до ОСОБА_12 ,
які вилучені 05 листопада 2021 року в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що вилучене майно є доказом вчиненого кримінального правопорушення, може бути використане як докази у кримінальному провадженні, а тому є підстави для арешту вказаного майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання про накладання арешту на майно відмовити. Зобов`язати слідчого повернути тимчасово вилучене майно. Також просить зобов`язати слідчого повернути вилучені в нього грошові кошти, які зазначено в протоколі обшуку, але в оскаржуваній ухвалі не відображено, а саме:

- грошові кошти в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, купюрами по сто доларів США;

- грошові кошти в сумі 800 000 (вісімсот тисяч) гривень, купюрами по 500 (п`ятсот) гривень;

- грошові кошти в сумі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) євро, купюрами по 100 (сто) євро.

Обгрунтовуючи необхідність поновлення строку апеляційного оскарження вказує, що розгляд справи було здійснено без виклику володільця майна, при цьому копію оскаржуваної ухвали він отримав лише 05.10.2022 року поштою.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що клопотання про арешт майна було подано в порушення встановлених 48 годин передбачених КПК України, а у даному випадку відсутні докази, що клопотання було подано вчасно після проведення обшуку 05.11.2021 року, суддею в свою чергу не було перевірено точний час подання клопотання. Вказує, що у клопотанні та в рішенні слідчого судді не було зазначено, які саме відомості, сліди містять вилучені документи та яким чином вони могли бути використані як знаряддя злочину, та не наведено доказів, що вказане майно є речовими доказами.

Одночасно вказує, що згідно протоколу обшуку від 05.11.2021 року серед іншого майна було також вилучено і грошові кошти, а саме: - грошові кошти в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, купюрами по сто доларів США; - грошові кошти в сумі 800 000 (вісімсот тисяч) гривень, купюрами по 500 (п`ятсот) гривень; - грошові кошти в сумі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) євро, купюрами по 100 (сто) євро, проте вони не були зазначені в клопотанні прокурора та не були арештовані, при цьому вказані грошові кошти до банку на зберігання в установленому порядку також передані не були.

Заслухавши суддю-доповідача; апелянта, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з викладених у неї підстав; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність; перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Вирішуючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження, колегія суддів приймає до уваги, що за змістом оскаржуваної ухвали слідчого судді ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_14 у розгляді клопотання прокурора участі не брали, відомості про отримання її копії апелянтом у межах строку апеляційного оскарження відсутні, доводи останнього про те, що зі змістом оскаржуваної ухвали слідчого судді він ознайомився у жовтні 2022 року, отримавши від Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська її копію, виготовлену з ЄРСР, наявними матеріалами не спростовуються. З огляду на викладене, а також з метою забезпечення апелянту права на доступ до правосуддя та на апеляційне оскарження судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне клопотання задовольнити, строк апеляційного оскарження поновити.

Надаючи оцінку законності та обгрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Пунктом 4 частини другої цієї статті, передбачено, що арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Вказані вимоги процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання дотримані.
З наданих матеріалів вбачається, що у провадженні СУ ГУНП в Донецькій області перебували матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000161 від 18 вересня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України.
У межах досудового розслідування стороною обвинувачення встановлено, що на території м. Костянтинівки невстановлені особи, діючи у змові з посадовими особами ГУ Пенсійного фонду України в Донецькій області та Філії Донецького обласного управління АТ Ощадбанк, незаконно отримують соціальні виплати на осіб з тимчасово окупованих територій без їх відома та на померлих громадян.
Я вбачається з наявних матеріалів, в рамках вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді, 05 листопада 2021 року з метою відшукування речових доказів, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:
- копію паспорта ОСОБА_8 ;
- копію свідоцтва про народження, видане так званим ДНР від 29 січня 2015 року на ім`я ОСОБА_9 ;
- свідоцтво про народження, видане так званим ДНР на ім`я ОСОБА_10 ;
- свідоцтво про смерть, видане так званим ДНР від 23 червня 2017року на ім`я ОСОБА_11 ;
- копію свідоцтва про смерть ОСОБА_12 ;
- незаповнений бланк заяви про виплату пенсії в АТ Ощадбанк з відтиском печатки для операцій територіально відокремлене без балансове відділення;
- пустий аркуш паперу з відтиском печатки Завод Автоскло ім. Бондарєва та прямокутним штампом цього ж підприємства;
- копію паспорта на ім`я ОСОБА_13 ;
- виконавчий лист від імені ОСОБА_6 до ОСОБА_12
06 листопада 2021 року постановою слідчого вказані речі було визнано речовими доказами в рамках даного кримінального провадження.
09 листопада 2021 року до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області прокурором було подано клопотання про накладання арешту на майно вилученого при проведенні обшуку від 05.11.2021 року.
Слідчий суддя, задовольняючи клопотання та накладаючи арешт на вказане майно, зазначив, що останнє відповідає критеріям ст. 98 КПК, оскільки прокурором наведене змістовне обгрунтування того, що дане майно могло бути використано як засіб вчинення злочину, містить у собі сліди та інші відомості, які потребують у тому числі експертного дослідження, для встановлення істини по справі.
З вказаним висновком слідчого судді, колегія погоджується, з огляду на наступне.
Так, рішення слідчого судді про накладення арешту на майно було прийняте, спираючись на наявні в момент прийняття рішення матеріали кримінального провадження, яким було надано відповідну оцінку і накладено арешт на майно в тому обсязі, який було заявлено прокурором у своєму клопотанні та який був предметом розгляду в суді першої інстанції.
Зазначені слідчим суддею обставини у своїй сукупності свідчать про наявності достатніх підстав вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, оскільки воно могло мати відношення до оформлення відповідних виплат, а отже може використовуватися як речовий доказ у справі, а тому з метою запобігання ризику знищення, пошкодження цих доказів та проведення відповідних експертних досліджень є виправданим застосований ступінь втручання у права і свободи власників.
Доводи захисника про порушення процесуальних строків зі зверненням з клопотанням про арешт майна, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.
Так, відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Разом із тим, за правилами ч. 7 ст. 236 КПК України тимчасово вилученим майном є не будь-яке майно, вилучене у межах проведення обшуку, а лише те майно, що не входить до переліку, щодо якого надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку.
З наданих матеріалів не вбачається, що арештоване майно виходить за межі речей, на відшукання який був наданий дозвіл ухвалою слідчого судді про проведення обшуку, а отже відсутні підстави вважати, що воно є тимчасово вилученим. Таким чином, щодо нього не підлягають застосуванню положення ч. 5 ст. 171 КПК України, а доводи апелянта у цій частині належить вважати такими, що не грунтуються на законі.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. у ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді на підставі доводів апеляційної скарги.

Щодо апеляційної вимоги про повернення вилучених у межах обшуку грошових коштів колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що питання про їх арешт не було порушене перед слідчим суддею у клопотанні прокурора, а відповідно і не вирішувалося оскаржуваною ухвалою, у зв`язку із чим вимоги апелянта у цій частині виходять за межі апеляційного розгляду. Питання про долю вказаних коштів підлягає вирішенню у самостійному провадженні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Строк апеляційного оскарження поновити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2022 року про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000161 від 18.09.2020 року, за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3