Справа №585/3559/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/460/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА

Іменем України

17 квітня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в місті Суми кримінальне провадження № 585/3559/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2022 про закриття кримінального провадження,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити відносно нього виправдувальний вирок за ч. 4 ст. 296 і ч. 1 ст. 125 КК у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення та його вини, оскільки ніяких протиправних дій він не вчиняв, кримінальне провадження відносно нього було сфабриковане як за ч. 4 ст. 296 КК, так і за ч. 1 ст. 125 КК, в результаті чого йому завдано непоправної моральної та матеріальної шкоди, працівники поліції застосували до нього недозволені методи, внаслідок чого він вимушений був написати заяву про проходження психіатричної експертизи і майже місяць був позбавлений волі, обвинувальний акт відносно нього був скерований до суду поза межами строків, встановлених ст. 219 КПК, на що суд першої інстанції увагу не звернув та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про закриття провадження з цих підстав як і ряду інших клопотань сторони захисту, поданих з метою усунення існуючих протиріч у справі, внаслідок чого ухвалив незаконне, несправедливе рішення.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2022 кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК закрито у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що відмова потерпілого від обвинувачення у формі приватного обвинувачення, враховуючи положення ч. 4 ст. 26 КПК є безумовною підставою для закриття кримінального провадження.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно вимог ст. 370 КПК судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно п. 7 ст. 284 КПК, кримінальне провадження закривається судом у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством. При цьому за правилами ч. 4 ст. 26 КПК кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого і відмова останнього, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Так, 17.09.2019 до суду першої інстанції надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, яке в ході судового розгляду в порядку ст. 338 КПК прокурор змінив на нове обвинувачення, а саме з ч. 4 ст. 296 на ч. 1 ст. 125 КК, склавши новий обвинувальний акт, який 05.05.2022 долучив до матеріалів кримінального провадження (а. к. п. 184, т. 2).

Кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, в тому числі і щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК (ст. 477 КПК).

У свою чергу, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених КПК, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, кримінальне провадження підлягає закриттю (п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК).

Реалізовуючи надане чинним КПК своє право відмовитись від обвинувачення у кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_10 17.05.2022 звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з письмовою заявою, в якій погодився зі зміненим прокурором обвинуваченням за ч. 1 ст. 125 КК, відмовився його підтримувати і одночасно просив закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК (а. к. п. 198, т. 2).

З огляду на те, що приписи ч. 4 ст. 26 КПК зобов`язують суд закрити кримінальне провадження, то рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції мав би ухвалити виправдувальний вирок і закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення та його вини, задоволенню не підлягають, оскільки суперечать вимогам кримінального процесуального закону, у тому числі і наведеними вище.

Зокрема, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених законом (ч. 1 ст. 337 КПК).

В той же час, в силу ст. 338, 339 і 340 КПК прокурор уповноважений змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення або відмовитись підтримувати державне обвинувачення, і це право є дискреційним правом прокурора у кримінальному провадженні.

Отже, після зміни обвинувачення суд першої інстанції був позбавлений процесуального права здійснювати розгляд провадження за обвинуваченням за ч. 4 ст. 296 КК та ухвалити виправдувальний вирок, у разі наявності передбачених КПК до цього підстав.

Необхідно зауважити, що відсутність заяви потерпілого ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, не є підставою для відмови у реалізації останнім права, передбаченого ч. 4 ст. 26 КПК, оскільки згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (справа № 288/1158/16-к, провадження № 13-28кс19), звернення потерпілого до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо нього злочину без визначення кримінально-правової кваліфікації або з неправильною кваліфікацією є проявом волі на притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, що надає суду право за результатами судового розгляду кримінального провадження, розпочатого за процедурою публічного обвинувачення, ухвалити відповідно до встановлених ч. 3 ст. 337 КПК меж судового розгляду обвинувальний вирок з перекваліфікацією діяння на злочин приватного обвинувачення незалежно від позиції потерпілого щодо зміни його правової оцінки.

Незгода ж ОСОБА_8 із закриттям кримінального провадження не є підставою для відмови потерпілому в задоволенні його клопотання, оскільки право заперечувати проти закриття кримінального провадження враховується лише при вирішенні питання про звільнення обвинуваченої особи від кримінальної відповідальності, а не у випадку відмови потерпілої особи від обвинувачення, що є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Що ж стосується тверджень ОСОБА_8 про те, що обвинувальний акт відносно нього був скерований до суду поза межами строку, встановленого ст. 219 КПК, то колегія суддів вважає, що під час закриття кримінального провадження на підставі відмови потерпілого від обвинувачення суд фактично визнав відсутність самого обвинувачення як такого, що унеможливлює встановлення факту вчинення кримінального правопорушення, винуватість особи, якій раніше інкримінувалось правопорушення, перевірки судом наданих сторонами доказів, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 03.06.2020 (постанова у справі № 712/1710/19).

Таким чином, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, внаслідок чого ухвала суду першої інстанції про закриття кримінального провадження підлягає залишенню без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2022 про закриття кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4