Справа №385/1126/21
Провадження №1-кп/385/7/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2023 року колегія суддів Гайворонського районного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду в м. Гайворон Кіровоградської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000171 від 29.07.2021 року, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія, Кіровоградської області, громадянина України, маючого середню-спеціальну освіту, неодруженого, не працюючого, не маючого на утриманні малолітніх та осіб похилого віку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 30.10.2015 року Апеляційним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.186, ч. 3 ст. 187 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі. 26.06.2020 звільнений по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Гайворонського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

24.01.2023 року на адресу суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк, що не перевищує шістдесят днів з часу прийняття судом відповідного рішення. Дане клопотання мотивується тим, що Гайворонським районним судом Кіровоградської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000171 від 29.07.2021 року (справа № 385/1126/21), у якому відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.186 КК України.

В ході судового розгляду встановлено достатні дані, які стали підставою для прийняття прокурором рішення в порядку ст.ст. 338, 341 КПК України, щодо зміни обвинувачення. 13.01.2023 в судовому засіданні прокурором подано до суду змінений обвинувальний акт, складений та затверджений 12.01.2023 керівником вищого рівня, відповідно до якого ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, за наступних обставин: 29.07.2021 року близько 11 год. 15 хв. ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій та маючи непогашену судимість, діючи відкрито, умисно та протиправно, з корисливих мотивів, через вхідні двері, які не були замкнені на запірні пристрої, незаконно проник до житлового приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_8 .

Перебуваючи в середині зазначеного житлового приміщення ОСОБА_5 , побачивши сидячу на ліжку особу похилого віку ОСОБА_8 , невідкладно реалізуючи свій злочинний корисливий намір, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої з метою безперешкодного заволодіння ним грошовими коштами та майном, подолання можливого опору з її боку, недопущення її криків на допомогу. З цією метою, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свої дій, передбачала їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, застосував насильство, небезпечне для життя і здоров`я потерпілої, схопивши своєї правою рукою за шию ОСОБА_8 , почав здушувати, обмежуючи доступ повітря, тим самим викликавши в останньої реальні побоювання за своє життя, з урахуванням раніше відомих їй даних про нього, якого впізнала, перебування в будинку наодинці, свій похилий вік та його значну фізичну перевагу. Утримуючи в зазначений спосіб потерпілу, одночасно ОСОБА_5 словесно в підвищеному тоні висловлював до неї вимоги щодо передачі йому грошових коштів, із застосуванням ненормативної лексики. В цей момент, під час здійснення нападу ОСОБА_5 стосовно ОСОБА_8 до будинку зайшла її невістка - ОСОБА_9 , яка побачивши протиправні дії останнього, та взявши до рук телефон марки «EXPLAY» модель: Explay А240, серійний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, належний ОСОБА_8 та який мала у користуванні при собі, намагалась здійснити дзвінок про допомогу. Однак ОСОБА_5 , діючи з єдиним корисливим наміром, зрозумівши відсутність грошових коштів чи іншого цінного майна поряд з ОСОБА_8 , залишив останню та раптово підбіг до ОСОБА_9 , вихопивши в неї з рук мобільний телефон марки «EXPLAY», відкрито заволодівши ним, після чого з ним залишив приміщення, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 300 грн.

13.01.2023 обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_7 після оголошення в судовому засіданні зміненого обвинувального акту заявили клопотання про здійснення подальшого судового розгляду колегіальним складом суду. Задовольняючи вказане клопотання, головуючим суддею Гайворонського районного суду ОСОБА_10 передано вказану справу №385/1126/21 на повторний авторозподіл.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 обрано запобіжний захід - тримання під вартою, строк дії якого ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12.12.2022 продовжено до 09.02.2023 включно.

Наведені вище обставини свідчать про об`єктивні обставини, які унеможливлюють завершити судовий розгляд до його спливу.

Водночас слід зауважити, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були заявлені раніше та враховано при прийнятті попередніх рішень Гайворонським районним судом щодо обрання та продовження строку тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а застосування інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки та попередження наявних ризиків, зокрема обвинувачений немає міцних соціальних зв`язків, не має постійного джерела доходу, в силу ст.89 КК України має непогашену судимість за вчинення тяжких та особливо тяжкого злочину, наразі обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому дані обставини дають підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може вчинити нові злочини та ухилятися від суду з метою уникнення покарання, може незаконно впливати на свідків та потерпілих, які надали викривальні показання стосовно нього.

В судовому засіданні досліджені докази сторони обвинувачення, які в своїй сукупності надали підстави для зміни правової кваліфікації за фактичним обставинами, тобто зміни прокурором обвинувачення з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 187 КК України, яке погоджено керівником вищого рівня. Зокрема, в ході безпосереднього дослідження показань потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколів огляду місця події, висновку товарознавчої експертизи, інших письмових матеріалів, встановлено фактичні обставини події, які мали місце 29.07.2021 за яких ОСОБА_5 , застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров`я потерпілої ОСОБА_8 у виді здушення її за шию, відкрито заволодів мобільним телефоном з рук ОСОБА_9 , належний ОСОБА_8 . Водночас цілком зрозуміло, що на даному етапі, вищенаведений висновок про обґрунтованість обвинувачення не констатує наявність у діях ОСОБА_5 вини у вчиненні злочину, оскільки питання винуватості не вирішується в ході розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, а більш детальну оцінку якому суд має надати під час перебування в нарадчій кімнаті при прийнятті остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Про реальні ризики вчинення нових кримінальних правопорушень, а також переховуватися від суду свідчать дані про небажання стати на шлях виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 після звільнення 26.06.2020 по відбуттю строку покарання за вчинення тяжких та особливо тяжкого злочину, негативних характеристик його особи, що підвищує його суспільну небезпеку. Обвинувачений безробітний, сталого джерела заробітку та місця проживання не має, без утриманців, не має сталих соціальних зв`язків; судимий, за вчинення умисних тяжких та особливо тяжкого злочину. Обвинуваченому відоме місце проживання потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, які переважно проживають у одному населеному пункті, потерпіла ОСОБА_8 є особою похилого віку. Навіть під час судових засідань обвинувачений намагався постійно чинити психологічний тиск на потерпілих, висловлюючись в підвищеному тоні, переходячи на їх образи. Відтак, беручи до уваги наведене вище є об`єктивні підстави вважати про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду, ризику незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих, свідків, вчинення нового кримінального правопорушення. Крім того, на існування ризику переховування від суду вказує можливість переховування на тимчасово окупованих територіях України, про що свідчить обґрунтовування виклику свідка в судовому засіданні 11.10.2022 проживаючого на території Донецької області, а також відповіді на питання суду щодо його громадянства, клопотання до суду про надання документів в перекладі на російську мову.

Наведені вище ризики з урахуванням особи обвинуваченого дають підстави для прийняття судом рішення про подальше тримання під вартою. Відсутні об`єктивні дані про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування ОСОБА_15 під вартою. Судовий розгляд не перебуває за межами розумних строків. Переважна більшість тривалості процесуального часу зумовлена необґрунтованими клопотаннями щодо повторного допиту свідків, без наведення підстав їх неповного, на думку сторони захисту первинного допиту, неодноразових ознайомлень з матеріалами кримінального провадження, а також негативної процесуальної поведінки в судовому засіданні, що свідчило про неповагу до суду та інших учасників.

Більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 та не забезпечать повною мірою виконання завдань кримінального судочинства. Зокрема, такий запобіжний захід як особисте зобов`язання не виправдовує заявлені ризики внаслідок своєї м`якості. Відсутні підстави для застосування домашнього арешту, оскільки немає постійного місця проживання: з часу звільнення 26.06.2020 по відбуттю строку покарання відповідно до довідки про звільнення серія ПОЛ №03236, він не прибув до м.Олександрії Кіровоградської області, натомість проживав в с.Рубченки Володарського району Київської області, де в нього склались неприязні відносини із співмешканкою ОСОБА_16 у зв`язку із вчиненням ОСОБА_5 стосовно неї насильницьких дій, на що вказано останньою і в судовому засіданні. Свідок ОСОБА_14 (батько обвинуваченого, допитаний за клопотанням сторони захисту) також підтвердив, що 29.07.2021 вранці радив синові їхати із села, а також те, що останній тимчасово проживав в будинку їх родича. Особи, які б виявили взяти обвинуваченого на поруки, не заявлені. Зважаючи на показання потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , надані в судовому засіданні щодо застосуванням насильства під час події, які є предметом даного судового розгляду, наявні достатні підстави для суду не розглядати можливість альтернативного запобіжного заходу у виді застави, в порядку п.1 ч.4 ст.183 КПК України при продовженні запобіжного заходу тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Відтак, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у ньому та просить його задовольнити.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_7 , в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , вказавши, що клопотання необґрунтоване та не містить достатніх доказів, прокурор не довів, що існують обґрунтовані ризики передбачені ст. 177 КПК України. Крім того, наголосив, що немає обґрунтованої підозри, що саме обвинувачений ОСОБА_5 вчинив інкриміноване правопорушення, а сама підозра у вчиненні кримінального правопорушення не може бути єдиною підставою тримання під вартою. У кримінальному провадженні вже досліджено всі докази та стороною захисту заявлено клопотання про визнання частини даних доказів недопустимими.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника вказавши, що дане клопотання невмотивоване та необґрунтоване, прокурор не навів жодного доводу наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Крім того, зазначив, що відносно нього може бути застосовано запобіжний захід у виді застави.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ухвали слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2021 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, до 03.10.2021 року включно та який в подальшому ухвалами суду неодноразово продовжувався, в останнє ухвалою суду від 12.12.2022 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів, а саме до 09 лютого 2023 року, включно.

За змістом закону тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст. 177 КПК. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 судом враховано наступне.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 05.08.2021 року. Загальний строк перебування обвинуваченого під вартою не є довготривалим і таким, що перебуває поза межами розумного.

13.01.2023 року прокурором в судовому засіданні подано змінений обвинувальний акт від 12.01.2023 року згідно якого ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, який прийняти судом та долучений до матеріалів справи.

Після подачі прокурором зміненого обвинувального акту обвинувачений та захисник обвинуваченого 13.01.2023 року в судовому засіданні заявили клопотання про колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів. Ухвалою суду від 13.01.2023 року дане клопотання задоволено та матеріали кримінального провадження передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу для визначення колегіального складу суду у складі трьох суддів.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 19.01.2023 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 10 ст. 35 КПК України після зміни складу суду розгляд кримінального провадження починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відноситься до категорії особливо тяжких, умисних, корисливих. Покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 не працевлаштований, суспільно-корисною працею не займається, законного джерела доходу та засобів для проживання не має, неодружений, утриманців не має, тобто не має сталих соціальних зв`язків, які б спонукали його до виправлення та соціалізації в суспільстві.

ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, відбув покарання у виді позбавлення волі на сім років у 2020 році, але вже у 2021 році знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Сукупно вказане свідчить про схильність обвинуваченого ОСОБА_5 до протиправної, асоціальної поведінки, до вчинення кримінальних правопорушень, про його нехтування принципу мирного володіння майном, зважаючи на безробіття та відсутність сталого джерела доходу, до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, і в цілому, про небажання стати на шлях виправлення, соціалізації у суспільстві, підвищену суспільну небезпечність.

Враховуючи, що розгляд даного кримінального провадження починається спочатку, потерпілі та свідки ще не допитані під час судового слідства та мають допитуватись. Обвинувачений ОСОБА_5 будучи під вартою, під час судового слідства, в судовому засіданні, намагається чинити тиск на потерпілу та свідків, про що останні вказували суду. Крім того, речовий доказ поліцією переданий на відповідальне зберігання потерпілій, яка виказує побоювання обвинуваченого через його агресивну поведінку.

Відтак, беручи до уваги наведені обставини, є підстави вважати наявними ризики переховування обвинуваченого від суду, вчинення нового кримінального правопорушення, знищення, схову або спотворення речового доказу, що має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Тому, зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить приписам ч. 2 ст. 183 КПК України.

Колегія суддів вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину з застосуванням насильства, колегія суддів вважає правильним не визначати розмір застави.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 184, 193-194, 196-197, 205, 331, 395 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 (шістдесят) днів, а саме до 26 березня 2023 року, включно.

Копію ухвали вручити прокурору та направити обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, начальнику Державної установи «Кропивницький слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області протягом 5 днів з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3