"14" березня 2023 р. Єдиний унікальний № 371/333/20
Номер провадження № 1-кп/371/24/23
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 1-кп /371/24/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено 03 лютого 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000040, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, маючого повну середню освіту, дітей на утриманні не маючого, раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Вишгородського районного суду Київської області від 08 липня 2021 року, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2014 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, будучи звільненим від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки, вчинив новий, тяжкий умисний злочин проти власності, за наступних обставин:

01 лютого 2020 року ОСОБА_4 перебував на центральному залізничному вокзалі «Київ-Пасажирський» за адресою - м. Київ, вул. Вокзальна, 1, де у нього виник умисел на крадіжку чужого майна з будь-якого будинку в м. Миронівка Київської області.

З цією метою ОСОБА_4 01 лютого 2020 року о 22 годині 30 хвили на електропоїзді сполученням «Київ - Миронівка» прибув до м. Миронівка Київської області.

Близько 01 години 00 хвилин 02 лютого 2020 року, ОСОБА_4 прибувши до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , та з метою вчинення крадіжки будь-якого майна переліз через паркан на територію цього домоволодіння, де вирішив незаконно проникнути до приміщення житлового будинку, розташованого на території цього домоволодіння.

02 лютого 2020 року близько 01 години 05 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, пересвідчившись, що його дії залишаються не поміченими з боку власника та інших осіб, шляхом віджиму запираючого пристрою за допомогою викрутки, відчинив металопластикове вікно у будинку за вищевказаною адресою та проник до нього.

В спальній кімнаті цього будинку відшукав та викрав з шафи грошові кошти в сумі 500 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України, згідно валютного курсу Національного банку України становив 12 459 (дванадцять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) гривень 80 (вісімдесят) копійок, які належать ОСОБА_5 та з викраденими коштами покинув територію домоволодіння ОСОБА_5 , набувши таким чином можливість вільного подальшого розпорядження викраденими грошовими коштами.

Своїми умисними протиправними, винними діями, ОСОБА_4 завдав ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 12 459 (дванадцять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Вказані обставини підтверджуються допитом обвинуваченого, який у судовому засіданні свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що 02 лютого 2020 року вирішив вчинити крадіжку будь якого мана, у зв`язку із чим прибув до міста Миронівка, де навмання обрав житловий будинок, перелізши через паркан якого, він шляхом віджиму металопластикогого вікна, проник до будинку, та відшукав там 500 доларів США, після чого залишив його, розпорядившись коштами на власний розсуд. Власників чи користувачів в будинку не було.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій та розмір викраденого майна, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд провів судовий розгляд провадження із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, а також вивченням матеріалів, які характеризують особистість обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї провини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини викладені в обвинувальному акті, суд вважає доведеним винуватість ОСОБА_4 у тому, що він своїми умисними, протиправними діями, у період часу із 01 по 02 годину 00 хвилин 02 лютого 2020 року, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, здійснив незаконне проникнення до житлового будинку по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав 500 доларів США, які на праві приватної власності належать потерпілому ОСОБА_5 , завдавши останньому матеріальної шкоди, чим вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

При розгляді даної справи судом було детально вивчено та проаналізовано докази, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема:

Згідно з вимогою про судимість від 18 березня 2023 року № 1321/109/1011/02-20 ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності (а.с. 191, 197-198).

Відповідно до характеристики ЖЕД-411 Дніпровського району м. Києва, ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_3 . Скарг від сусідів, мешканців будинку АДРЕСА_4 на поведінку ОСОБА_4 до ЖЕД-411 Дніпровського району м. Києва не надходило (а.с. 192, 199).

Згідно довідки КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «СОЦІОТЕРАПІЯ» № 429427 від 06 квітня 2020 року, ОСОБА_4 , 1983 року народження, який проживає за адресою: АДРЕСА_5 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває (а.с. 193, 200).

Відповідно до копії вироку Шумського районного суду від 12 листопада 2014 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підстав ст. 75 Кримінального кодексу України звільнено від відбування покарання із випробуванням встановлено іспитовий строк у три роки, з покладення обов`язків передбачених ст. 76 Кримінального кодексу України (а.с. 194-196).

Дана судимість не є погашеною, оскільки вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. Кримінального кодексу України, та відповідно до ч. 1 ст. 71 Кримінального кодексу України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2014 року у виді 6 місяців позбавлення волі та остаточно до призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, визначено, що строк відбування покарання розпочинається із 12 лютого 2020 року.

Згідно із копією вироку Вишгородського районного суду Київської області від 08 липня 2021 року, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, та на підставі ч. 1 та 4 ст. 70 Кримінального кодексу України призначено остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахується із 12 лютого 2020 року (а.с. 203-206).

Під час розгляду кримінального провадження, судом не встановлено обставин, які у відповідності до ст. ст. 36-49 Кримінального кодексу України, виключають злочинність діяння обвинуваченого, а також підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбачених ст. ст. 44-49 Кримінального кодексу України.

Крім того, під час розгляду справи, судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого примусового лікування, а також обставин, які свідчать про те, що обвинувачений вчинив вищезазначені злочини у стані не осудності чи обмеженої осудності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У відповідності до ст. ст. 65, 66 Кримінального кодексу України суд вважає можливим визнати активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочину обставиною, що пом`якшує покарання за скоєне.

Передбачених ст. 67 Кримінального кодексу України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання за скоєне, а також особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я, соціальне становище, схильність до вчинення крадіжок.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення (раніше притягувався до кримінальної відповідальності), наслідки суспільно-небезпечного діяння, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України.

При прийнятті рішення судом не встановлено обставин, які вказують на щире розкаяння обвинуваченого у скоєному. Історія вчинення злочинів, характер та зміст його показів вказують на звичайну буденність для нього вчинення крадіжок майна.

Вирішити долю речових доказів, відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України суд не може, оскільки вони до суду не надавались, в судовому засіданні не досліджувались.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на не заявлені.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5 та 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 371, 373-376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

1. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, призначивши йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

2.На підставі частин 1 та 4 ст. 70 Кримінального кодексу України, шляхом повного поглинання менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 08 липня 2021 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

3.На підставі ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України, строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 12 лютого 2020 року.

4.Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, надіслати потерпілому.

5.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

6.Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_1

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя ОСОБА_1