Справа № 583/761/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2023 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Охтирка клопотання прокурора Охтирської окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000005 від 03.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

встановив:

До Охтирського міськрайонного суду Сумської області надійшло зазначене клопотання, згідно якого прокурор просить закрити кримінальне провадження № 0000005 від 03.01.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що у провадженні сектору дізнання Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області перебувають матеріали зазначеного кримінального провадження, водночас, в ході досудового розслідування не вдалося за можливе встановити осіб, причетних до вчиненого кримінального правопорушення. Строк притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні сплив, тому вважає, що вказане кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 3-1 ч. 1ст. 284 КПК України.

Прокурор та потерпіла у судове засідання не з`явилися. Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання у його відсутності, просив клопотання задовольнити.

Від потерпілої надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, разом з тим потерпіла заперечувала проти закриття кримінального провадження, оскільки вважає, що досудове розслідування проводилось неналежним чином.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, врахувавши думку учасників процесу, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що Охтирським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000005 від 03.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

При цьому під час досудового розслідування, з метою здобуття доказів та встановлення осіб, причетних до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, органом досудового розслідування проведено лише одну слідчу дію, а саме допит потерпілої, за наслідками якого не вдалося встановити осіб, причетних до злочину.

Частиною 4 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина 1 статті 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Стаття 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1 цієї статті якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Згідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України є кримінальним проступком, за яке передбачена відповідальність у виді обмеженням волі на строк до п`яти років.

За приписом п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 до Конвенції» Верховна рада України ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, підписану від імені України 9 листопада 1995 року (далі Конвенція).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З досліджених матеріалів кримінального провадження вбачається, що з часу вчинення кримінального проступку, а саме з січня 2019 року, минуло більше трьох років, однак в ході проведення досудового розслідування не вдалося встановити особу чи осіб, які вчинили крадіжку грошових коштів. Разом з тим, з дати внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань повідомлення про вказаний кримінальний проступок до звернення прокурора із клопотанням закриття кримінального провадження жодних слідчих дій, окрім допиту потерпілої, не проводилося. Та незважаючи на зазначені обставини, прокурор направив до суду клопотання про закриття кримінального провадження.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі «Євген Петренко проти України» (заява № 55749/08 від 29 січня 2015 року) п. 65 «…для того, щоб розслідування могло вважатися «ефективним», воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості». Як вбачається з п. 40 рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Іларіонович Щокін проти України» від 03 жовтня .2013 року, заява № 4299/03 «…державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності (див. вищезгадані рішення у справах «Начова та інші проти Болгарії» (Natchova et autres c. Bulgarie), пункт 113, та «Рамсахай та інші проти Нідерландів» (Ramsahai et autres c. Pays-Bas), пункт 324).

З огляду на вищенаведену інформацію щодо руху справи та проведення в ній відповідних слідчих дій, суд вважає досудове розслідування кримінального провадження № 0000005 від 03.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України таким, що не може відповідати вимозі ефективності.

Тобто, з викладеного вбачається, що у кримінальному провадженні дізнавачем не проводилося досудове розслідування належним чином та не здійснювалися дії на виконання обов`язку, встановленого ст. 92 КПК України, а прокурор, не прийнявши до уваги вказані обставини, направив до суду клопотання про закриття кримінального провадження.

Також суд вважає, що застосування прокурором норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» як можливості завершити досудове розслідування кримінального провадження № 0000005 від 03.01.2019 шляхом закриття справи судом на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, суперечить вимогам ст. 9 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усталеній практиці Європейського суду з прав людини, завданням та загальним засадам, встановленим чиним КПК України.

Із урахуванням наведеного, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, так як дізнавачем та прокурором не вжито усіх дієвих процесуальних заходів по встановленню особи, яка вчинила вищезазначене кримінальне правопорушення, а матеріали кримінального провадження необхідно повернути прокурору Охтирської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Керуючись ст. 284, 369, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Охтирської окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000005 від 03.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1