Справа № 438/1023/22
Провадження № 1-кп/438/107/2022
У Х В А Л А
про продовження запобіжного заходу

06 грудня 2022 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бориславського міського суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 липня 2022 року за №0000463,

стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України уродженки м.Борислава Львівської області, з неповною середньою освітою, заміжньої, не працюючої, інвалід третьої групи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судима, востаннє: 18.07.2019 року Трускавецьким міським судом за ст.395, ч.2 ст.186, ч.1ст.70, ч.1 ст.72 КК України до 4 років позбавлення волі

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и в :

у провадженні суду перебуває вищезазначене кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 строком на 60 днів без визначення розміру застави.
У обґрунтування клопотання посилається на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Ухвалою судді Бориславського міського суду Львівської області від 24.10.2022 року обрано обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 22 грудня 2022 року включно.
При оцінці обставин, передбачених ст.178 КПК України, сторона обвинувачення прийшла до висновків, що: наявні докази, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_3 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення є вагомими, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку; ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не працює, у повсякденному житті не має міцних соціальних зв`язків, тому після вчинення кримінального правопорушення має можливість залишити своє місце проживання, що може свідчити про намір уникнути від відповідальності та переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; у разі визнання винуватою ОСОБА_3 загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років; вік і стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_3 дозволяє застосування до неї запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі. На даний час ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування, продовжують існувати. Беручи до уваги те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, санкція статті якого передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що вчинене останньою із застосуванням фізичного насильства до потерпілого, вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення нею кримінального правопорушення, є підстави вважати що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальними та не відпали. Зокрема: враховуючи те, що ОСОБА_3 не працює, не навчається, суспільно-корисною діяльністю не займається, не має міцних соціальних зав`язків за місцем проживання, відсутні обставини, які б утримували її у місці проведення судового розгляду, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, санкцією статті якою передбачено позбавлення волі на строк від семи до десяти років, під страхом покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України; також обвинувачена ОСОБА_3 з метою уникнення від кримінальної відповідальності перебуваючи на волі шляхом умовлянь, підкупу, чи іншим чином зможе незаконно впливати на свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з якими разом проживає, з метою надання останніми показань, які її виправдовуватимуть, з метою уникнення кримінальної відповідальності, тобто наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім цього, неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Про існування вказаного ризику свідчить систематичний характер її злочинної діяльності, ОСОБА_3 раніше неодноразово судима, востаннє: 18.07.2019 Трускавецьким міським судом за ст. 395, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України до 4 років позбавлення волі та якій відповідно до ухвали судді Бориславського міського суду від 13.06.2022 встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 рік, що вказує на схильність обвинуваченої ОСОБА_3 до вчинення інших злочинів. Згідно ст. 183 КПК України заборон щодо застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає. З урахуванням викладених ризиків та особи обвинуваченої, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_3 , просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій на 60 діб, без визначення розміру застави.
Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник ОСОБА_9 заперечили з приводу задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу тримання під вартою. Просять відмовити у задоволенні клопотання.

Потерпілий ОСОБА_6 з приводу задоволення клопотання прокурора покладається на думку суду.
Заслухавши думку учасників судового провадження, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Як встановлено ч.2 ст.177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ст.183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього ж Кодексу.
Відповідно до положень п.3, 4 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину; до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000463 від 05 липня 2022 року, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Зокрема, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 04 липня 2022 року, приблизно о 21 год 45 хв, за адресою: АДРЕСА_1 , у спальній кімнаті вище вказаного житлового будинку, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за вище вказаною адресою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків стався словесний конфлікт, який згодом переріс у бійку, під час якої у ОСОБА_3 виник умисел на заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, діючи умисно, з метою нанесення тяжкого тілесного ушкодження, з мотивів раптово виниклих неприязних стосунків, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, утримуючи в своїй правій руці кухонний ніж нанесла ним один удар дещо зверху вниз у ліву ногу ОСОБА_10 , внаслідок якого останній впав на підлогу, чим заподіяла, потерпілому колото-різане поранення в ділянці задньої поверхні лівого стегна з ушкодженням кровоносних судин середнього та дрібного калібру та стінки стегнової вени, яке призвело до гострої крововтрати і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження як таке, що є небезпечним для життя в момент заподіяння та призвело до смерті ОСОБА_10 на місці події до приїзду швидкої медичної допомоги, тобто знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті останнього. Окрім цього, внаслідок умисних дій ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці вилиці зліва, на зовнішній поверхні лівої вушної раковини та крововиливів на слизових верхньої та нижньої губи справа, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Ухвалою судді Бориславського міського суду від 24 жовтня 2022 року задоволено клопотання прокурора, обрано обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 22 грудня 2022 року включно.
Враховуючи те, що строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 22 грудня 2022 року, а судове провадження не може бути завершено до його спливу, суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 слід продовжити з таких підстав.
Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про те, що останній не зменшився, з огляду на обставини та вагомість доказів про вчинення ОСОБА_3 інкримінованого їй кримінального правопорушення, його тяжкість, можливе покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання особи винуватою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, особи обвинуваченого.

Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральність, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Крім цього, стороною захисту не надано доказів щодо працевлаштування обвинуваченої та/або джерела доходу на території України.

Суд погоджується з доводами прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачена ОСОБА_3 з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, може переховуватись від суду. ОСОБА_3 не працює, не навчається, суспільно-корисною діяльністю не займається, не має міцних соціальних зав`язків за місцем проживання, відсутні обставини, які б утримували її у місці проведення досудового розслідування та судового розгляду, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, санкцією статті якою передбачено позбавленням волі на строк від семи до десяти років, під страхом покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також обвинувачена ОСОБА_3 з метою уникнення від кримінальної відповідальності перебуваючи на волі шляхом умовлянь, підкупу, чи іншим чином зможе незаконно впливати на свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з якими разом проживає, з метою надання останніми показань, які її виправдовуватимуть, з метою уникнення кримінальної відповідальності, тобто наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, санкція статті якого передбачає позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що вчинене останньою із застосуванням фізичного насильства до потерпілого.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 не працевлаштована, постійного джерела доходів та стійких соціальних зв`язків не має. Попередні злочини вчиняла в стані алкогольного сп`яніння. На даний час обвинувачується у злочині, вчиненому теж в стані алкогольного сп`яніння.
Зазначені обставини в сукупності дають підстави вважати, що обвинувачена, перебуваючи на волі, може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, зокрема, проти власності. Тому суд погоджується з доводами прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1ст. 177 КПК України.
Суд вважає недоцільним застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та вважає таким, що не зможе запобігти ризику, передбаченому п. 5 ч. 1ст. 177 КПК України.
Також судом не встановлено обставин, що унеможливлюють утримання обвинуваченої ОСОБА_3 у місцях попереднього ув`язнення за станом здоров`я.
З урахуванням наведеного, особи обвинуваченої ОСОБА_3 , тяжкості інкримінованого їй правопорушення, вік та стан її здоров`я, відсутність медичних протипоказань, які б могли підтвердити неможливість утримання обвинуваченої в слідчому ізоляторі, найбільш необхідним і достатнім запобіжним заходом при вказаних у клопотанні прокурора обставинах є тримання під вартою, який у повній мірі зможе гарантувати виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій на шістдесят днів.
Суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченої під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченої може забезпечити більш м`який запобіжний захід.
Отже, під час розгляду даного клопотання прокурора, судом встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання вказаному ризику.
З метою запобігти спробам обвинуваченої продовжити злочинну діяльність, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень, суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої та виконання нею покладених процесуальних обов`язків.
Відтак суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити, продовжити обвинуваченій строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 03 лютого 2023 року.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Керуючись ст.ст.176-178, 183, 197, 199, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянці України, уродженці м.Борислава Львівської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, продовжити строком на 60 днів, до 03 лютого 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 09 грудня 2022 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1