Справа № 357/1218/23
У Х В А Л А

08.02.2023 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження № 0000075, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за від 22.12.2021, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , його захисник - адвокат ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло кримінальне провадження за обвинувальним актом за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Сторони кримінального провадження, вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд дійшов наступного висновку.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.4-8, 10 ч.1 або ч.2 ст. 284 КПК України, не встановлено.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Суттєвих порушень вимог КПК України при складанні обвинувального акта, які б перешкоджали його призначенню до судового розгляду не виявлено.

Підстави для повернення обвинувального акту відсутні.

Кримінальне провадження підсудне Білоцерківському міськрайонному суду Київської області згідно правил підсудності, передбачених ст. 32 та 33 КПК України.

За таких обставин суд, вислухавши думку учасників підготовчого провадження щодо можливості призначення судового розгляду, враховуючи, що відсутні підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини 3 ст. 314 КПК України, вважає за необхідне призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, що надійшов до суду.

З метою підготовки справи до судового розгляду, відповідно до ч. 2 ст. 315 КПК України, судом визначено дату та місце проведення судового розгляду, визначено склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді з боку обвинувачення та захисту. Також визначено, що судовий розгляд з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити у відкритому судовому засіданні, судом одноособово, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Відповідно до ст. 316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду, який має бути призначений не пізніше десяти днів після постановлення ухвали про його призначення.

У підготовочому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту який полягає у забороні залишати житло у визначений час а саме з 22-00 год до 06-00 год наступного дня. Зазначає, що визначений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2023 строк застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту закінчується 13.02.2023, а що завершити судовий розгляд даного провадження до вказаної дати не надається можливим, тому виникла необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

На наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду), обгрутовує тим, що ОСОБА_3 під час досудового розслідування вчиняв дії по переховуванню від органу досудового розслідування, тобто такі, що передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, в ході досудового розслідування 10.08.2022 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, ОСОБА_3 особисто слідчим вручалися повістки про необхідність прибуття до Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері на 12 год. 00 хв. 16.08.2022, на 11 год. 00 хв. 17.08.2022, на 11 год. 00 хв. 18.08.2022 - за вказаними викликами останній не прибув, про поважні причини не прибуття в встановленому порядку слідчого не повідомив.

Будучи опитаним, 10.08.2022 в поясненні особисто зазначив місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 та особистий контактний телефон НОМЕР_1 .

18.08.2022 на адресу ОСОБА_3 , листом (кур`єром) з поштовим описом вкладенням №920 направлено письмове повідомлення про підозру на 8-ми арк., та повістки про виклик до Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, на 26.08.2022, 29.08.2022, 30.08.2022, 31.08.2022, 01.09.2022, 02.09.2022 вказане поштове відправлення останнім не отримане, повернуто відправнику.

18.08.2022 на адресу матері ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , листом (кур`єром) з поштовим описом вкладенням №938 направлено письмове повідомлення про злочин на 8-ми арк., та повістки про виклик до Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері на 26.08.2022, 29.08.2022, 30.08.2022, 31.08.2022, 01.09.2022, 02.09.2022 вказане поштове відправлення останньою не отримане, повернуто відправнику.

Більш того, усвідомлюючи невідворотність покарання, з метою його уникнення, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Крім цього, ОСОБА_3 може впливати на свідків у кримінальному провадженні, більшість з яких є військовослужбовцями військової частини в якій раніше проходив військову службу, тобто знає їх місце перебування, а також з якими ОСОБА_3 знайомий, тому, наявний ризик незаконного впливу на свідків з метою зміни ними своїх показань та реабілітації себе як злочинця.

Зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 в минулому притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, постійного місця роботи або навчання не має.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_3 суд, з огляду на думку учасників та вимоги чинного кримінального процесуального закону приходить до висновку про необхідність задоволення останннього, виходячи з наступного.

Відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2023 до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту у виді заборони залишати житло у визначений час із покладенням на нього визначених обов`язків до 13.02.2023.

Визначений судом строк запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 спливає, разом з тим, з об`єктивних підстав, завершти судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні до зазначеного строку, не представляється можливим.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. При цьому, положення третього речення ч. 3 ст. 315 КПК України щодо автоматичного продовження строку тримання під вартою чи домашнього арешту без наявності відповідних клопотань учасників кримінального провадження рішенням Конституційного суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 визнано неконституційним. Конституційний Суд України виходить з того, що зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного. У вказаному рішенні зазначено, що такий запобіжний захід як тримання під вартою, який обмежує гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, може бути застосований судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Третьої судової палати ККС ВС від 11.03.2020 по справі №459/3502/19 (провадження № 51-701 км 20) терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження - вторинна стадія, яка наступає, за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується.

З урахуванням вказаного, суд відмічає, що застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту згідно норм діючого кримінального процесуального законодавства передбачено: 1) слідчим суддею під час досудового розслідування (ст.ст. 181, 199 КПК України); 2) судом під час саме судового розгляду (ст.ст. 315, 331 КПК України). Таким чином, на стадії підготовчого судового засідання суд має право розглянути клопотання учасників судового провадження про обрання (продовження), зміну чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Виходячи з вимог статей 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Так, ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання певним ризикам.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Метою і підставою продовження застосування запобіжного заходу є запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Частинами 1, 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, зокрема, буде переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, вчинить інше кримінальне правопорушення.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинувачених до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Суд вважає переконливими та погоджується із доводами прокурора про існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та ризик ухилитися від суду.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінює в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинувачених, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством.

Так, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, має місце реєстрації та місце проживання.

З огляду на наведені обставини, на даному етапі судового розгляду, судом не встановлено підстав для застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під домашнім арештом у визначений час. Окрім, інший, більш м`який запобіжний захід не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_3 .

Отже суд приходить до висновку, що застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло з 22-00 год по 06-00 год наступного дня на даний час виправданий, оскільки цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може первищувати двох місяців.

За таких обставин суд приходить до висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити.

Керуючись статтями 131-132, 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 199, 314-316, 369-372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту по кримінальному провадженню №0000075, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.12.2021, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, одноособово суддею у відкритому судовому засіданні в приміщенні в Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на 12-00 год. 17.02.2023.

Про день, час та місце судового засідання повідомити прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 , викликати в судове засідання обвинуваченого та його захисника.

Клопотання прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_4 - задовольнити.

Обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту, строком на два місяці, заборонивши залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 22:00 год по 06:00 год наступного дня, із покладенням передбачених ст.194 КПК України, обов`язків:

1) прибувати за кожною вимогою до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області;

2) утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали по 08.04.2023.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_7