Справа № 333/5502/22
Провадження № 1-кс/333/1623/22
УХВАЛА
17 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000172, відомості про яке внесені до ЄРДР 29.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2022 року старший слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000172, відомості про яке внесені до ЄРДР 29.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у с. Малокатеринівка, Запорізького району, Запорізької області, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, є військовослужбовцем, проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді сержанта з матеріального забезпечення 1 стрілецької роти у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , країни, із середньою освітою, одруженого, раніше не судимого,-

Своє клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий обґрунтував таким.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2022 солдата ОСОБА_5 призвано на військову службу по мобілізації, призначено на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти та поставлено на всі види забезпечення.

Наказом т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 №86 від 19.06.2022 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду сержанта з матеріального забезпечення 1 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_7 від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указу Президента України від 18.04.2022 №259/2022 продовжено дію воєнного стану із 05 годин 30 хвилин 25.04.2022 на 30 діб.

Указом Президента України ОСОБА_7 від 17.05.2022 № 341/2022, який затверджено Верховною Радою України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України ОСОБА_7 від 12.08.2022 № 573/2022, який затверджено Верховною Радою України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації в/ч НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

В свою чергу, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Станом на 30.08.2022 року особовий склад 1 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 виконував обов`язки військової служби на бойових позиція на околиці АДРЕСА_3 .

Так, 30 серпня 2022 року, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив місце несення служби 1 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , яка дислокувалась на околиці АДРЕСА_3 , та свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, мір для повернення до військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв, та незаконно перебував за межами військової частини до 16 листопада 2022 року, тобто вчинив самовільне залишення місця служби в умовах воєнного стану.

У подальшому, 16 листопада 2022 року, солдат ОСОБА_5 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України співробітниками ТУ ДБР у м. Мелітополі.

16.11.2022 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 та вручено останньому.

Вина ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині повністю підтверджується зібраними у провадженні доказами:
- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення;
-протоколами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , іншими матеріалами кримінального провадження.
На даний час виникла необхідність у застосуванні стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути підозрюваному кримінальної відповідальності шляхом: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідка, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, у зв`язку з чим, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватись від органів досудового розслідування.
ОСОБА_5 усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і наступного покарання у вигляді від 5 до10 років позбавлення волі, може умисно ухилятися від явки в органи досудового слідства, слідчого судді або переховуватись від органів досудового розслідування, та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі.
Таким чином, ОСОБА_5 під час дії на території України воєнного стану, з метою створення перешкод досудовому слідству, може виїхати на за межі території України або на тимчасово окуповані території України, у зв`язку з цим, у правоохоронних органів фактично не буде можливості затримати підозрюваного та як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності, існують ризики переховування останнього у такий спосіб від органів досудового розслідування та суду.
Отже існує ризик того, що ОСОБА_5 у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може переховуватись від органів досудового розслідування, та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі.

Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від органів досудового розслідування та суду.
Підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні. У випадку не застосування до підозрюваного запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на свідків. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема перешкоджати їх прибуттю до слідчого, прокурора або суду, іншим чином вплинути на своїх колишніх знайомих по службі тощо.
Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконний вплив на свідків у вказаному кримінальному провадженні.
Підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, за допомогою інших осіб, або будь-яким іншим способом із застосуванням будь-яких засобів може перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, чим може перешкодити встановленню істини по справі, знищити не вилучені матеріали, речові докази.
Вказана обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, дії підозрюваного ОСОБА_5 , під час вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється свідчать про наявність ризику повторного вчинення кримінальних інших правопорушень в т.ч. проти встановлено порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення)
Таким чином, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, стороною обвинувачення встановлено обґрунтовану наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України.
Крім того, жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Осіб, які можуть бути поручителями та забезпечать виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків згідно ст. 194 КПК України не виявлено.
У разі застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою можливо до останнього застосувати заставу і визначити достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків покладених на нього кримінальним процесуальним законом, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, відповідно до вимог Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» (80х 2393 грн.= 191440 грн.).

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 повністю підтримав клопотання слідчого, просив його задовольнити. Додатково зазначив, що відповідно до змін у ст.176 КПК України на цей час по даній категорії злочинів до підозрюваних має застосовуватися виключно такий запобіжний захід як тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що воно необґрунтоване. При цьому вказав, що він фактично свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, визнає. На початку березня 2022 року, він без повістки самостійно з`явився до військомату, був мобілізований у в/ч НОМЕР_1 і призначений на посаду стрільця. У подальшому, його призначили на посаду сержанта з матеріального забезпечення. Його військова частини перебуває на лінії зіткнення, тому його двічі контузило під час бойових дій. Після цього, у нього появився якийсь страх перебувати на передовій. Хоча з ним та іншими солдатами проводили бесіди психологи, але це відчуття його не покинуло. У зв`язку з цим, він прохав командира батальйону перевести його з бойових позицій, щоб він міг здійснювати військову службу в іншому, більш безпечному місці, але на фронті. Командир батальйону йому відповів, що відсутня така можливість. Наприкінці серпня 2022 року він прохав командира батальйону відпустити його додому у звільнення на три доби, але також отримав відмову. 30.08.2022 року йому зателефонувала дружина, яка повідомила, що захворіла і їй необхідно терміново відвести до лікаря. Він, враховуючи таку ситуацію вирішив самовільно покинути розташування військової частини, вийняв автомобіль та поїхав до Запоріжжя, де забрав дружину, відвіз її до лікаря та залишився вдома. Так як його командир батальйону не захотів переводити на інше місце служби, він вирішив не повертатися у військову частину. До вищого керівництва він з проблемою свого переводу не звертався, за час перебування вдома на зв`язок до керівництва військової частини, не виходив. Звертався до адвоката, але останній не бажав йому допомагати. Увесь цей час, з 30.08.2022 року він перебував вдома, за місцем проживання з дружиною.

Захисник ОСОБА_6 також заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що слідчим та прокурором у судовому засіданні належним чином не доведено, що підозра є обґрунтованою. Крім того, ті ризики, які зазначив прокурор, не підтверджуються жодними доказами по кримінальному провадженню. Фактично ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, одружений, має постійне місце реєстрації та мешкання. Просить застосувати запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі. Стосовно застави, вважає, що вказана у клопотанні слідчого сума є дуже великою для підозрюваного.

Вислухавши доводи прокурора та захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 29.09.2022 року до ЄРДР були внесені відомості за ч.5 ст.407 КК України по факту самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_5 несення служби в умовах воєнного стану (кримінальне провадження № 0000172).
16.11.2022 року о 13 год. 16 хв. (згідно протоколу про затримання) ОСОБА_5 був затриманий працівниками поліції у порядку ст.208 КПК України

Водночас, підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що 15.11.2022 року йому на мобільний телефон подзвонив слідчий і попрохав, щоб він прийшов для спілкування. Коли він з`явився о 12-00 16.11.2022 року до слідчого, він його затримав. Тобто, фактично у розумінні ст. 209 КПК України ОСОБА_5 був затриманий о 12 год. 00 хв. 16.11.2022 року.

16.11.2022 року ОСОБА_5 повідомлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України у кримінальному провадженні № 0000172.

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, погоджене із прокурором начальником Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного округу ОСОБА_11 . Копію вказаного клопотання та доданих до нього матеріалів захисник та підозрюваний ОСОБА_5 отримали 16.11.2022 року о 19-00 год.

До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Вважаю, що прокурором у судовому засіданні доведено, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. На думку слідчого судді, зазначене підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- документами, з яких вбачається, що станом на 30.08.2022 року ОСОБА_5 перебував на військовій службі на посаді сержанта з матеріального забезпечення 1 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 ;

- показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , які на цей час проходять військову службу на посадах стрільців 1 стрілецької роти та командира стрілецької роти №1 в/ч НОМЕР_1 , відповідно. 30.08.2022 року при ранковій перевірці особового складу 1 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 було встановлено відсутність солдата ОСОБА_5 . З яким у подальшому намагалися зв`язатися по мобільному телефону, але на зв`язок останній не виходив і у розташування військової частини так і не прибув.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування клопотання слідчого під час судового засідання, на думку слідчого судді, довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав суд у тому, що підозрюваний ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, зазначене у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу.

Тобто, на даному етапі кримінального провадження підозра відносно ОСОБА_5 цілком обґрунтована. Доводи захисника та ОСОБА_5 , заявлені на захист прав та інтересів останнього про поважні причини залишення розташування військової частини, обов`язково будуть перевірятися в ході досудового розслідування даного кримінального провадження та судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 слідчим суддею враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 10 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому слідчий суддя вважає, що тяжкість злочину, у якому підозрюють ОСОБА_5 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має сім`ю, постійне місце мешкання та реєстрації, перебував на військовій службі, був призваний за мобілізацією, але до військомату прибув самостійно, без вручення повістки .

Вирішуючи питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу слідчий суддя враховує дані про особу ОСОБА_5 та щодо наявності у нього соціальних зв`язків, постійного місця проживання, однак ці обставини не спростовують висновки суду про можливе продовження підозрюваним злочинної діяльності, а наявність у останнього дружини, на думку суду, не є тим дієвим запобіжником, який би мав утримати його від вчинення кримінальних правопорушень.

Крім того, враховую тривалий період переховування ОСОБА_5 від керівництва військової частини та не прибуття його у розташування військової частини.

Таким чином, слідчий суддя при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують підозрюваного, дійшов до висновку, що існують ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органу досудового розслідування та суду, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення. Вказані ризики, на думку слідчого судді є досить вагомим у даному випадку, тому клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити та застосувати до останнього вказаний запобіжний захід.

Також, слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.7 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Необхідність застосування такого запобіжного заходу до підозрюваного, що обмежує його особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст.5 ч.1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом та рішенню Європейського суду з прав людини справа «Чанєв проти України» від 09.10.2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя під час дії воєнного стану при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.407 КК України.

Водночас, це право, а не обов`язок слідчого судді, тому за встановлених під час судового засідання обставинах, вважаю за можливе застосувати до ОСОБА_5 як альтернативний запобіжний захід - заставу, виходячи із вимог ч.2 ст.182 КПК України.

З урахуванням майнового стану підозрюваного ( ОСОБА_5 повідомив, що на цей час дружина не працює, має лише матір. Він є сиротою, виховувався в інтернаті, так як його батьки були позбавлені батьківських прав. Під час військової служби він отримував заробітну платню у розмірі 112 000 грн., з них 98 000 бойових. Але з 30.08.2022 року він зарплату не отримує, коли виплачували зарплату, допомагав своїм родичам, тому заощаджень практично не залишилося) в даному випадку визначається можливість застосувати мінімальний розмір застави, передбачений ч.2 ст.182 КПК України, а саме 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З урахуванням вимог п.16 ч.1 ст.3 КПК України та ЗУ «Про державний бюджет на 2022 рік», ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у сумі 49 620 грн.
У разі внесення вказаної застави на підозрюваного ОСОБА_5 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Керуючись, ст. ст. 3, 176, 177, 178, 182, 183, 184, 194, 196, 206 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000172, відомості про яке внесені до ЄРДР 29.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України до підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 14.01.2023 року (включно).
Строк тримання під вартою ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного його затримання з 12 год. 00 хв. 16.11.2022 року.
ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 49 620 (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) грн.
У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
1) не відлучатися за межі м. Запоріжжя, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;
2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.
3) прибувати до слідчого, прокурора, судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений вказаною посадовою особою.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.
Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику підозрюваного, а також надіслати начальникам ІТТ №1 ГУНП в Запорізькій області та ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Повний текст ухвали складено 18.11.2022 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1