Номер провадження: 11-кп/813/1153/23
Справа № 497/2392/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Болградського райсуду Одеської обл. від 24.03.2023, якою в підготовчому судовому засіданні під час розгляду к/п №0000302 від 26.09.2022 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Болград Одеської обл., громадянина України, працюючого фельдшером в КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» Одеської обл., одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23.05.2023 включно, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 24.03.2023 в підготовчому судовому засіданні в процесі розгляду обвинувального акту в межах к/п №0000302 від 26.09.2022 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України було задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.05.2023 включно з утриманням в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та ризики встановлені раніше судом не відпали та продовжують існувати, а саме обвинувачений може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків; продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, обумовленні тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину; його діяльність носила системний характер, була усвідомленою, мала найвищий ступінь суспільної небезпеки та вчинена під час оголошення воєнного стану.

Окрім того, суд 1-ої інстанції, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, вважав за необхідне не визначати розмір застави.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою, з огляду на наступне:

- судом 1-ої інстанції не взято до уваги, що пред`явлена його підзахисному підозра є необґрунтованою, оскільки з формулювання підозри вбачається склад злочину передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, окрім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що обвинувачений ОСОБА_8 імовірно вчинив інкриміноване йому правопорушення;

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, натомість в зазначеному кримінальному провадженні взагалі відсутні свідки, ОСОБА_8 є раніше не судимим, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується, тобто має міцні соціальні зв`язки;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилась епідеміологічна ситуація, зокрема, карантин на території України, у зв`язку із чим, враховуючи жахливі побутові умови СІЗО, є великий ризик розповсюдження коронавірусної інфекції ;

- судом 1-ої інстанції жодним чином не обґрунтовано строк застосування запобіжного заходу саме на 60 днів;

- судом 1-ої інстанції жодним чином не обґрунтовано неможливості застосування відносно ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_7 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був сповіщений належним чином, жодних клопотань до суду не надавав, у зв`язку із чим, апеляційний суд враховуючи положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, а також думку прокурора вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності захисника.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи дану справу, зокрема питання про необхідність продовження тримання під вартою ОСОБА_8 , апеляційний суд враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження, вбачається, що на розгляді в Болградському райсуді Одеської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

З апеляційної скарги, матеріалів кримінального провадження, а також відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що триває судовий розгляд к/п №0000302 від 26.09.2022 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та остаточне рішення по кримінальному провадженню ще не прийнято.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, вчиненого умисно громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, його характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (позбавлення волі на строк 15 років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, враховуючи те, що остаточне рішення по справі відносно ОСОБА_8 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження тільки розпочате, свідки підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останнього на свідків в зазначеному кримінальному провадженні.

Окрім того, враховуючи те, що інкримінований ОСОБА_8 злочин вчинений під час оголошення воєнного стану, його діяльність носила систематичний характер, була усвідомленою та мала найвищий ступень суспільної небезпеки, свідчить про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Разом із тим, колегія суддів приймає до уваги та вважає такими, що відповідають дійсності доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину проте зазначає, що вказані обставини не свідчать про зменшення або відсутність вищезазначених ризиків.

Апеляційний суд враховує ту обставину, що на території України діє карантин з метою запобігання поширення респіраторної хвороби COVID-19 та введений воєнний стан в зв`язку із військовою агресією рф, проте зауважує на тому, що зазначені обставини не виключає можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не може слугувати беззаперечною обставиною для зміни запобіжного заходу.

Згідно з ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Так, апеляційний суд зауважує на тому, що зазначене кримінальне провадження знаходиться на стадії підготовчого провадження та прокурор в своєму клопотанні просив продовжити строк застосування запобіжного заходу саме на 60 днів.

При цьому, ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Враховуючи вищезазначені положення, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження захисника ОСОБА_7 , та зауважує на тому, що із закінченням двомісячного строку застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу, судом 1-ої інстанції буде повторно надана оцінка щодо наявності ризиків в зазначеному кримінальному провадженні та доцільності продовження запобіжного заходу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_8 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого - залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Болградського райсуду Одеської обл. від 24.03.2023, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, під час судового розгляду кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23.05.2023 включно, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4