Номер провадження: 11-кп/813/958/23
Справа № 521/2017/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14.02.2023 року відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Херсон, працює на посаді начальника ДУ Херсонський слідчий ізолятор, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0000019 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції під час підготовчого судового засідання було частково задоволено клопотання прокурора та обрано відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.04.2023 року із визначенням розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 322080 гривень.

У разі внесення застави, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, на ОСОБА_7 покладені наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

- утриматися від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні;

Мотивуючи зазначене рішення, суд зазначив, що в даному провадженні існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від суду, з метою уникнення покарання за вчинений злочин, та ризик того, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність. Судом враховані дані про особу ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, та, з урахуванням обставин даної конкретної справи тримання обвинувачених під вартою є розумним з урахуванням наявності ризиків, зазначених у клопотанні прокурора і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинуваченого та запобігти зазначеним ризикам, а тому суд вважав за необхідне застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі, передбаченому положеннями абз.3 ч.4 ст.183 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, прокурор Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує наступним:

- суд 1-ої інстанції в ухвалі, посилаючись на ризики, заявлені в клопотанні прокурора, не надав їм належної оцінки, в той час, коли ризики, які існували на момент обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування не зменшились та не відпали;

- суд, визначив розмір застави, без врахування вимог абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до якого під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261,402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України;

- в порушення вимог КПК України підготовче судове засідання та розгляд клопотання прокурора проведено суддею одноособово в той час, коли злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 відноситься до категорії особливо тяжких та передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі, у зв`язку з чим судовий розгляд може бути проведений лише судом колегіально;

- також продовжують існувати ризики переховування ОСОБА_7 від суду оскільки він розуміє тяжкість інкримінованого йому злочину та строки можливого покарання, у разі визнання його винуватим у його вчиненні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також незаконного впливу на свідків, які безпосередньо не допитані судом.

Крім того, прокурор наголошує на тому, що приймаючи рішення про надання обвинуваченому права на внесення застави у розмірі, наближеного до мінімального, поза увагою суду залишились обставини вчинення злочину, який відноситься до злочинів проти основ національної безпеки України, об`єктом яких є суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, конституційний лад, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, обороноздатність, іншими словами - які забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної, соціальної і правової держави, посада, перебуваючи на якій ОСОБА_7 вчинив вказаний злочин, дії, які він вчиняв на користь окупаційної влади, у тому числі й шляхом порушення конституційних прав інших осіб, про що свідчать їх покази.

На підставі викладеного, прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити та обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Від захисника ОСОБА_8 надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він просить відмовити в її задоволенні, зокрема, посилаючись на те, що постановлена судом 1-ої інстанції ухвала апеляційному оскарженню не підлягає, оскільки в даний час відносно ОСОБА_7 діє запобіжний захід у виді застави.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили апеляційне провадження закрити, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішенняповинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Малиновському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000019 від 18.01.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось) та зауважує, що на теперішній час судом досліджуються докази, тобто триває стадія судового розгляду, в ході якої, з огляду на положення ст.ст. 89, 94 КПК України, буде надана відповідна оцінка діям обвинувачених, наявним у матеріалах справи доказам, в тому числі їх сукупності, а також обґрунтованості самого обвинувачення в цілому.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши клопотання прокурора, оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

Натомість, ухвалою суду 1-ої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого із визначенням застави в розмірі, передбаченому положеннями абз.3 ч.4 ст.183 КПК України.

Натомість, апеляційний суд вважає, що при постановленні ухвали, суд першої інстанції припустився порушень вимог КПК України, що тягне за собою її безумовне скасування, з огляду на наступне.

Так, на теперішній час кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000019 від 18.01.2023 року перебуває на стадії підготовчого судового розгляду, судом 1-ої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

Згідно інформації щодо автоматизованого розподілу справи, яка міститься на сайті судової влади України: 27.01.2023 року відбувся автоматизований розподіл справи - єдиний унікальний номер: 521/2017/23, номер провадження: 1-кп/521/1099/23 та визначений головуючий суддя для одноособового розгляду справи ОСОБА_1 .

Разом з тим, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, який, згідно із ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

14.02.2023 року відбулось підготовче судове засідання, на якому лише вирішувалось клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично підготовчий судовий розгляд не відбувався.

Згідно абз.5 ч.20-5 Перехідних положень КПК України, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає порушень вимог КПК при одноособовому розгляді судом клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Натомість, поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що згідно ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме у виді тримання під вартою.

Щодо тверджень сторони захисту про те, що прокурором фактично оскаржена ухвала суду в частині визначення обвинуваченому застави, яка постановлена під час судового розгляду кримінального провадження і до ухвалення рішення по суті, то тому така ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, апеляційним судом враховується наступне.

За правилами ч. 2 ст. 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 цієї статті.

Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 394 КПК ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Частиною 4 ст. 399 КПК визначено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.

Проте твердження сторони захисту щодо необхідності відмови у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу судді районного суду про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не узгоджуються з наведеними нормами процесуального закону.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, він оскаржував ухвалу суду не лише в частині визначення обвинуваченому застави, яку було постановлено під час судового розгляду кримінального провадження, а просив її скасувати повністю із постановленням нової про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, як просив про це в клопотанні.

При цьому, апеляційний суд враховує, що на підставі ч. 3 ст. 183 КПК визначення розміру застави було правом суду при прийнятті рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а не є у цьому кримінальному провадженні окремим запобіжним заходом.

Також слід зауважити, що 29.11.2022 року слідчим суддею Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 в силу вимог ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану, розмір застави не визначався. В подальшому, запобіжний захід був продовжений на час проведення досудового розслідування.

Натомість, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.02.2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а застава передбачена як альтернативний запобіжний захід і є невід`ємною частиною вказаного судового рішення.

Так, процесуальним законом передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвал суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і оскарження альтернативного запобіжного заходу у виді застави, визначеного поряд з основним в ухвалі місцевого суду, не може розглядатися як оскарження іншого запобіжного заходу.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що ухвала суду 1-ої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає апеляційному оскарженню.

Щодо вимог апеляційної скарги прокурора про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави з огляду на існування ризиків, передбачених ст. 177-178 КПК України, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261,402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Згідно наданої судової справи, на теперішній час кримінальне провадження № 0000019 знаходиться на стадії підготовчого судового провадження, єдиною метою якого є визначення можливості призначення судового розгляду, вже метою якого відповідно до статті 17 КПК є встановлення судом поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначених в обвинувальному акті кримінальних правопорушеннях за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів, що виключає можливість оцінки судом обґрунтованості підозри, однак попри таке, оцінці судом підлягають наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Клішин проти України" у справі від 23.01.2012 №30671/04 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Зокрема доказами на обґрунтування ризику можуть бути зокрема фактичні знищення, ховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; показання свідків, про намір підозрюваного вчинити дії особи, спрямовані на знищення, схов або спотворення важливих для слідства речей чи документів, спроба підозрюваної особи вчинити дії направлені на знищення доказів - підтверджені документально; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні - підтверджені документально; документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - підтверджене документально; необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого, зокрема, обвинувачується ОСОБА_7 , передбачене ч.2 ст. 111 КК за класифікацією статті 12 КК належить до особливо тяжких кримінальних правопорушень, відповідальність за вчинення якого передбачає можливість покарання у виді довічного позбавлення волі та зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Так, у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що наведені у клопотанні прокурора обставини у сукупності дають достатні підстави вважати наявним та обґрунтованим ризик втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ризик незаконного впливу на свідків прокурором обґрунтовується посиланнями на те, що ОСОБА_7 тривалий час обіймав посади керівника Херсонського слідчого ізолятору, та розуміючи, що значна частина свідків у даному кримінальному провадженні є діючими або колишніми працівниками вказаної установи, зможуть вжити заходів для впливу на таких осіб з метою надання ними необхідних для ОСОБА_7 показань або ж їх ненадання, перекручування чи спотворення дійсних обставин справи.

На даному етапі кримінального провадження ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження, й тому, заборона спілкуватися з певними особами як наслідок встановлення ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

Оцінюючи обґрунтованість даного ризику, апеляційний суд виходить із передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За таких обставин, оскільки допит свідків на стадії судового розгляду у цьому кримінальному провадженні ще не здійснено, том апеляційний суд погоджується з тим, що доведеним є ризик незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_7 на осіб, які були раніше його підлеглими та є свідками в даному кримінальному провадженні, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави до обвинуваченого ОСОБА_7 , з урахуванням наявних ризиків, а також, враховуючи що інкримінований злочин вчинений під час дії воєнного стану в України, тому апеляційний суд, на підставі абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає що запобіжний захід у виді застави, не зможе в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, нівелювати наявні ризики та не забезпечить дієвості кримінального провадження.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні та апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд вважає, що наведені обставини свідчать про високий ступінь наявних ризиків того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків, й при цьому судом оцінена наявність обставин, які за статтею 178 КПК повинні враховуватись при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, зокрема міцність його соціальних зв`язків, наявність в нього постійного місця роботи, задовільний стан здоров`я тощо.

Обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Також, апеляційний суд враховує те, що стороною захисту ухвала суду про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оскаржена не була та обвинувачений звільнений з-під варти у зв`язку з внесенням застави. При цьому, згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги, тому колегією суддів в ухвалі надана оцінка доводам прокурора, доводи сторони захисту враховуються, однак у зв`язку з неподанням нею апеляційної скарги, не перевіряються в апеляційному порядку.

Застава в розмірі 322080 гривень, внесена за обвинуваченого ОСОБА_7 , підлягає поверненню особі, яка її внесла.

В оскаржуваній ухвалі від 14.02.2023 року не визначена установа виконання покарань, в якій слід утримувати обвинуваченого ОСОБА_7 під час дії запобіжного заходу, тому апеляційний суд вважає, що оскільки кримінальне провадження перебуває на розгляді Малиновського районного суду м. Одеси, тому обвинувачений підлягає затриманню в залі суду та доставленню під вартою до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Пункт 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із постановленням нової про задоволення клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу прокурора Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14.02.2023 року у кримінальному провадженні №0000019 від 18.01.2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України строком 60 днів із визначенням застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 30.04.2023 року без визначення розміру застави.

Обвинуваченого ОСОБА_7 , затримати в залі судового засідання, та доставити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали апеляційного суду по 30.04.2023 року, включно.

Заставу в розмірі 322080 гривень, внесену за обвинуваченого ОСОБА_7 , повернути особі, яка її внесла.

Виконання ухвали апеляційного суду в частині організації доставки обвинуваченого ОСОБА_7 до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» покласти на прокурора Херсонської обласної прокуратури Орел-Мельник Ю.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4