Справа № 346/2703/20
Провадження № 1-кп/346/116/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия кримінальне провадження №0000361 від 24 квітня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальню освітою, не працюючого, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, депутатом не обирався, інвалідом не являється, не судимого, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акта, 14 січня 2020 року приблизно о 23:30 год. обвинувачений ОСОБА_4 , разом із своїми знайомими ОСОБА_5 (до зміни прізвища та імені ОСОБА_6 )та ОСОБА_7 перебували в підсобному приміщенні будинку культури АДРЕСА_2 , де вживали алкогольні напої. Окрім них, в даному підсобному приміщенні знаходились потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які разом з ними розпивали спиртні напої.

В ході спільного розпиття спиртних напоїв, між обвинуваченим ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, в ході якого обвинувачений умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс декілька ударів руками та ногами по різних ділянках тіла потерпілому ОСОБА_9 .

В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне спричинення тілесних ушкоджень, користуючись відсутністю активного опору зі сторони потерпілих, обвинувачений умисно наніс потерпілому ОСОБА_9 один удар кулаком руки в обличчя, внаслідок чого останній впав на підлогу. Після цього обвинувачений спільно із ОСОБА_5 та ОСОБА_7 нанесли ще декілька ударів ногами потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 по різних ділянках тіла.

Внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 03.02.2020 р. відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_12 подав письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинений кримінальний проступок, та закриття кримінального провадження відносно нього, у зв`язку із закінченням строків давності. Своє клопотання мотивує тим, що вчинене кримінальне правопорушення, відноситься до кримінальних проступків і з того часу минуло більше двох років.

Прокурор щодо задоволення заявленого клопотання не заперечила, оскільки не вбачає підстав для відмови в його задоволенні враховуючи вимоги кримінального та кримінального процесуального законодавства України.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, однак 21.04.2021 року подав до суду клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності, так як перебуває за кордоном.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, однак 17.02.2023 року подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності.

Представник потерпілих повторно у судове засідання не з явився з невідомих суду причин.

Суд, розглянувши клопотання обвинуваченого, заслухавши думку прокурора, враховуючи заяви потерпілих, вивчивши матеріали кримінального провадження дійшов наступних висновків.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. За правилами ч. 8 вказаної статті, закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї ж статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Системний аналіз указаних норм дозволяє дійти висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у разі спливу строків давності є безумовним правом обвинуваченого, якщо відсутні обставини, визначені ч.ч. 2-5 ст. 49 КК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_11 в силу ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком, за яке передбачене покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказане кримінальне правопорушення було вчинене ОСОБА_4 14 січня 2020 року.

На момент судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_4 закінчився строк давності, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Отже суд встановив, що з моменту вчинення 14 січня 2020 року інкримінованого обвинуваченому кримінального проступку до моменту розгляду кримінального провадження закінчився передбачений законом дворічний строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, перебіг строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не переривався.

За змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Приймаючи рішення щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності в зв`язку зі спливом строків давності, при наявності згоди обвинуваченого на закриття справи з цих нереабілітуючих підстав, суд не може відмовити в такому клопотанні. Звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України при наявності законних та обґрунтованих підстав для цього є обов`язком, а не правом суду.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та надав на це свою згоду, ствердив, що розуміє наслідки такого звільнення.

Відповідно до матеріалів справи, із врахуванням положень ст. 49 КК України, суд дійшов висновку, що перебіг давності не зупинявся та не переривався, обвинувачений ОСОБА_11 не ухилявся від досудового розслідування або суду та не вчинив нового злочину, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про зупинення досудового слідства у кримінальному провадженні, а також відсутні будь-які дані про вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, чи його ухилення від досудового розслідування слідства чи суду.

Враховуючи наведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого, з огляду на те що кримінальне правопорушення, за вчинення якого обвинувачується ОСОБА_11 є кримінальним проступком, та з моменту вчинення такого кримінального проступку минуло більше двох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України не зупинявся і не переривався, обвинувачений не ухилявся від досудового розслідування та суду, не вчинив нового кримінального правопорушення, суд доходить переконання, що клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

За вказаних обставин суд вважає, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000361 від 24 квітня 2020 року з обвинувальним актом за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України слід закрити, та звільнити обвинуваченого ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Обставин, які б виключали звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та закриття даного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, судом не встановлено.

Щодо заявленого потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 цивільного позову про відшкодування моральної шкоди та згідно поданих заяв про відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вище вказаним нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

За правилами ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе потерпілий, а згідно ч. 1 ст. 124 того ж Кодексу, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, у зв`язку із звільненням обвинуваченого Чігер від кримінальної відповідальності зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, заявлені вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу слід залишити без розгляду, що не перешкоджає пред`явленню позову, заявленню вимог про відшкодування витрат на правову допомогу при наявності документального підтвердження таких, в порядку цивільного судочинства.

У даному кримінальному провадженні відсутні судові витрати та речові докази.

На підставі ст. ст. 12, 49 КК України, керуючись ст. 284, 286, 288, 372, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , закрити.

Цивільний позов ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, витрат на правову допомогу, залишити без розгляду.

Роз?яснити право ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на заявлення цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного су. через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений та оголошений учасникам судового провадження 2 березня 2023 року о 17 год. 10хв. в приміщенні Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Суддя: ОСОБА_1