Справа № 305/93/18
Номер провадження № 1-кп/305/27/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2023 року. Рахівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Рахів матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено 08.09.2017 до ЄРДР за № 0001140 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою

освітою, неодруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного,

не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ :

До Рахівського районного суду Закарпатської області 17.01.2018 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 08.09.2017 до ЄРДР за № 0001140 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 309 КК України.

Пізніше прокурор у кримінальнорму провадженні - прокурор Рахівського районного відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 в поряідку статей 338,341 КПК України змінив обвинувачення й надав суду обвинувальний акт, який був вручений під розписку обвинуваченому ОСОБА_4 , а також захиснику ОСОБА_5 01.02.2023.

З обвинувального акту, який був погоджений 30 січня 2023 року заступником керівника Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_7 , вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачені ч. 1 ст. 310 КК України, тобто у незаконному посіві та вирощуванні конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин, ч. 1 ст. 317 КК України, тобто в організації та утриманні місця для незаконного виробництва наркотичних засобів та ч. 1 ст. 309 КК України, тобто у незаконному зберіганні наркотичних засобів, без мети збуту, які були вчинені у період із весни 2017 року по 07 вересня 2017 року та повторно 22.12.2018.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 10.02.2023 в судовому засіданні подав клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 та закрити відносно обвинуваченого кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття провадження підтримали та просять таке задовольнити. При цьому зазначають, що ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому пред`явлені в обвинувальному акті, не визнає. Наслідки закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків даності їм зрозумілі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечив.

Суд роз`яснив ОСОБА_4 , про те, що звільнення від відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності не є реабілітуючою обставиною.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов до такого висновку.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 цієї статті закриття кримінального провадження на цій підставі не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Отже, відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 309 є кримінальним проступком, яке карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років; кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 310 КК України, є кримінальним проступком, яке карається штрафом від ста до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 317 КК України, належить до нетяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" № 12 від 23.12.2005 року визначено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, яка вчинила злочин, установлених законодавством обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК у порядку встановленому КПК.

Пунктом 2 вищезазначеної постанови передбачено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися (незалежно від того, надійшла справа з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком), що діяння, яке постановлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його скоєнні, а такою, що наявні умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності, передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити у визначеному КПК порядку відповідне рішення. Ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Пунктом 8 вище зазначеної постанови чітко визначено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухиляється від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

За правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 квітня 2021 року (справа № 328/1109/19), перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. Факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду, є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК України. У цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: 15 років з часу вчинення злочину, 5 років - з часу вчинення кримінального проступку.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство чи судовий розгляд. При цьому суд має з`ясувати, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду.

Практика Суду зводиться до того, що зупинення досудового розслідування чи судового провадження у зв`язку з розшуком підозрюваного/обвинуваченого саме собою не свідчить про ухилення від слідства чи суду. Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України в такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення від органів досудового розслідування чи суду. Тобто мають бути наявні дві обставини, доведений факт ухилення від слідства чи суду, та наявність процесуального рішення (у якому цей факт зафіксовано) про зупинення провадження і вжиття відповідних заходів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення обвинуваченим будь-яких дій, спрямованих на ухилення від суду, процесуальне рішення про зупинення провадження та оголошення розшуку у справі не приймалось.

Отже, ОСОБА_4 ні на досудовому слідстві, ні під час судового розгляду від явки до органів слідства, прокурора та суду не ухилявся та не переховувався, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення не зупинявся та не переривався.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий.

Вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, суд враховує відомості про особу обвинуваченого, а також те, що він обвинувачується: у вчиненні кримінального проступку (ч. 1 ст. 309 КК України) в період із весни до 07 вересня 2017 року, тобто з моменту його скоєння минуло понад п`ять років, строк притягнення до відповідальності відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України складає три роки; у вчиненні нетяжкого злочину (ч. 1 ст. 317 КК України) у невстановлений досудовим розслідуванням час, який був виявлений 07 липня 2017 року, тобто з моменту його скоєння минуло понад п`ять років, строк притягнення до відповідальності відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України складає п`ять років; у вчиненні кримінального проступку (ч. 1 ст. 310 КК України) у невстановлений досудовим розслідуванням час, який був виявлений 07.09.2017 та 22.12.2018, тобто з моменту його скоєння минуло понад чотири роки, строк притягнення до відповідальності відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України складає три роки, обставини, передбачені ч.ч. 2 та 3 ст. 49 КК України не встановлені, згоду ОСОБА_4 , а тому вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності, а провадження у справі закрити.

Що стосується невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 , то суд виходить із такого.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності в передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Таку правову позицію виклав Верховний Суд у постанові від 30.11.2022 у справі № 734/3220/17, провадження № 51-3020км22.

Що стосується витрат на залучення експерта - всього 6011,42 грн за проведення судово-хімічних експертиз, то такі слід віднести на рахунок держави, з огляду на таке.

Верховний Суд 12 вересня 2022 року розглянувши справу № 203/241/17 провадження № 51-4251кмо21 зробив висновок про те, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

У даному кримінальному провадженні призначення експертиз здійснювалося на підставі процесуального рішення слідчого у даному кримінальному провадженні, отже витрати на залучення експерта для проведення судово-хімічних експертиз у такому випадку покладається на рахунок держави.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

У відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не застосований.

На підставі ст. 49 КК України, керуючись ст.ст. 284, 314, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 309 КК України та закриття провадження у справі на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001140 від 23.12.2018, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 309 КК України, закрити.

Витрати на залучення експерта для проведення судово-хімічних в сумі 6011,42 гривні (висновок №1/467 від 06.10.2017 - 593,22 грн, висновок №6/683 від 05.10.2017 - 618,50 грн, висновок № №6/684 від 24.10.2017 - 618,50 грн, висновок №6/685 від 25.10.2017 - 494,35 грн, висновок №6/693 від 25.10.2017 - 494,35 грн, висновок №6/695 від 05.10.2017 - 618,50 грн, висновок №6/29 від 22.03.2019 - 2574,00 грн) віднести на рахунок держави.

Знищити речові докази, які зберігаються у кімнаті речових доказів Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області, зокрема: 10 рослин роду коноплі; канабіс загальною масою в перерахунку на суху речовину 42,9402 ; утеплюючу фольгу; 2 лампи освітлення "Флора ЖСП 64-600-00; 4 електролампочки потужністю 600 ват; 8 полімерних пляшок; металеву коробочку жовтого та червоного кольорів, подріблену речовину рослинного походження, зеленого кольору масою 1,6351 г, які упаковані у спеціальний пакет №2988777; безбарвний, прозорий полімерний пакет, скляну піалу з екстрактом досліджуваної речовини рослинного походження, зеленого кольору та подріблену речовину рослинного походження коричневого кольору у спеціальному пакеті №2988776; металевий пристрій для куріння, бронзового кольору, металевий подрібнювач, бронзового кольору, прозору безбарвну скляну ємність з безбарвним прозорим полімерним ковпачком, полімерний предмет жовтого кольору, в середині якого наявний металевий предмет сріблястого кольору з отворами в нижній частині, пошкоджену прозору безбарвну скляну колбочку з корком чорного кольору (пробник для парфумів), ватні тампони з нашаруваннями, скляну піалу з екстрактом речовини рослинного походження, насіння зелено-коричневого кольору у спеціальному пакеті №2988775; металевий подрібнювач, червоного кольору, скляну піалу з екстрактом речовини рослинного походження у спеціальному пакеті №2988774; картонну ємність зелено-коричневого кольору, безбарвний прозорий полімерний пакет, насіння зелено-коричневого кольору, скляну піалу з екстрактом речовини рослинного походження у спеціальному пакеті №2988773; металеву коробочку сріблястого кольору, металеву коробочку фіолетового кольору, дві скляні піали з екстрактом досліджуваних речовин рослинного походження у спеціальному пакеті №3983637; один фрагмент безбарвної, прозорої, полімерної пляшки, ватний тампон із нашаруванням у спеціальному пакеті №4183700.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1