Справа № 484/3683/22
Провадження № 1-кп/484/415/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Калинівка Городищенського району Київської області, громадянки України, освіта вища, одруженої, пенсіонерки, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 04.07.2005 року Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області, РНОКПП НОМЕР_2 , раніше не судимої,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2,3 ст. 436-2 КК України;

За участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН), до складу якої в тому числі входять Україна, Російська Федерація, ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено такі обов`язки держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН

від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави, застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили на території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року РФ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відтак всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року, представниками влади РФ і службовими особами ЗС РФ розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя.

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

У подальшому цього ж дня Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період з 5 години 24 лютого 2022 року та щонайменше до 25 квітня 2022 року (включно) підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.

Разом з цим, у час, коли відбувались вищевказані події, які є загальновідомими в Україні, громадянка України ОСОБА_5 , достовірно володіючи інформацією про те, що з 24 лютого 2022 року Російською Федерацією, а саме підрозділами Збройних Сил та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна та розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, щонайменше з 13.04.2022 свідомо вчиняла дії щодо заперечення збройної агресії РФ проти України, глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, керованих та фінансованих РФ, а також прославляння та виправдовування дій представників окупаційних сил РФ та представників підконтрольних РФ самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою свого фактичного проживання по АДРЕСА_2 , за допомогою належного їй мобільного телефону НОМЕР_3 Lite IMEI 1: НОМЕР_4 та IMEI 2: НОМЕР_5 , «COOLER MASTER», серійний № НОМЕР_6 , з сім картами оператора мобільного зв`язку в слоті 1 - НОМЕР_7 , а у слоті №2 - НОМЕР_8 , 23 березня 2022 року, умисно, з мотивів несприйняття діючої української влади та схвалення політики країни-агресора, розмістила у соціальній Інтернет-мережі «Одноклассники» на своїй персональній сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка має відкритий доступ для необмеженого кола користувачів вказаної соціальної мережі, а щонайменше для 68 «друзів» та 75 «підписників», шляхом проставлення так званих «лайків» поширила ряд публікацій, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, а також виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України.

Так, в описаний спосіб, перебуваючи за вказаною вище адресою, ОСОБА_5 23.03.2022 року о 18:41 годині поширила фотознімок із зображенням представників збройних сил рф з написом ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказана публікація містить ознаки прямих публічних закликів до підтримки рішень та дій збройних формувань держави-агресора, а отже до визнання агресії правомірною та виправданою.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 436-2 КК України: поширення матеріалів, в яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України.

Крім того, ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою свого фактичного проживання по АДРЕСА_2 , за допомогою належного їй мобільного телефону НОМЕР_3 Lite IMEI 1: НОМЕР_4 та IMEI 2: НОМЕР_5 , «COOLER MASTER», серійний № НОМЕР_6 , з сім картами оператора мобільного зв`язку в слоті 1 - НОМЕР_7 , а у слоті №2 - НОМЕР_8 , 04 червня 2022 року, діючи умисно, повторно, з мотивів несприйняття діючої української влади та схвалення політики країни-агресора, розмістила у соціальній Інтернет-мережі «Одноклассники» на своїй персональній сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка має відкритий доступ для необмеженого кола користувачів соціальної Інтернет-мережі «Одноклассники», а щонайменше для 68 «друзів» та 75 «підписників», шляхом проставлення так званих «лайків» поширила ряд публікацій, в яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України.

Так, в описаний вище спосіб, перебуваючи за вказаною вище адресою, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 о 13:46 годині поширила публікацію користувача « ОСОБА_7 » наступного змісту: «К вопросу почему нужна денацификация на ІНФОРМАЦІЯ_5 . У бандеровцев вообще нет ничего святого. В бессильной злобе украинские националисты подожгли деревянный ІНФОРМАЦІЯ_6 » та фото із зображенням палаючої церкви.

Вказана публікація містить ознаки визнання та виправдовування збройної агресії РФ проти України.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 436-2 КК України: поширення матеріалів, в яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, вчинене повторно.

Обвинувальний акт надійшов до суду разом з угодою про визнання винуватості, укладеною 27.10.2022 року між обвинуваченою ОСОБА_5 за участю її захисника адвоката ОСОБА_6 , та прокурором Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_4 , відповідно до якої ОСОБА_5 беззаперечно визнала свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за вказаних в обвинувальному акті обставин, щиро розкаялася у скоєному. Між сторонами була досягнута домовленість про призначення ОСОБА_5 наступного покарання: за ч.2 ст. 436-2 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч.3 ст. 436-2 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та з покладенням обов`язків, передбачених с.1,2 ст. 76 КК України. Вирішити питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні відповідно до ст. 100 КПК України.

Враховуючи наведене, суд розглядає справу відповідно до вимог ст. ст. 473, 474 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримала угоду, просила її затвердити, призначити визначене угодою покарання та конфіскувати в дохід держави речовий доказ у справі мобільний телефон, який є знаряддям злочину.

Допитана під час підготовчого судового засідання обвинувачена ОСОБА_5 повністю і беззаперечно визнала себе винуватою у пред`явленому обвинуваченні, ніякі фактичні обставини справи не заперечувала, у скоєному розкаялася. Повністю підтвердила добровільність наміру укласти угоду про визнання винуватості та готовність відбути визначене в угоді покарання.

Захисник підтвердив зазначені обставини, а також добровільність укладення угоди обвинуваченою та її обізнаність з обмеженнями під час розгляду справи та наслідками укладення угоди про визнання винуватості.

Також захисник просив скасувати арешт майна мобільного телефону, вилученого у ОСОБА_5 , посилаючись на те, що він записаний в ухвалі про арешт майна як захисник, хоча ОСОБА_5 на той час ще не мала статусу підозрюваної. Також просив на підставі ст. 100 КПК України не конфісковувати телефон в дохід держави, а повернути його ОСОБА_5 , тому що покарання у виді конфіскації майна не застосовується.

Суд, у відповідності до ч.2 ст. 473 КПК України та ч.4 ст. 474 КПК України, роз`яснивши обвинуваченій її права, обмеження прав та наслідки укладення та затвердження угоди, переконався у добровільності укладення угоди і що угода не є наслідком насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Обвинувачена ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_4 заявили, що вони повністю розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України.

В ході перевірки відповідності зазначеної угоди вимогам КПК України судом встановлено, що її умови відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджені сторонами, вид та міра покарання відповідають нормам кримінального законодавства, а також ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Потерпілі в наданому кримінальному провадженні відсутні.

Судові витрати у справі відсутні.

Речовий доказ у справі мобільний телефон Xiaomi8 Lite IMEI 1: НОМЕР_4 та IMEI 2: НОМЕР_5 , «COOLER MASTER», серійний № НОМЕР_6 , з сім картами оператора мобільного зв`язку в слоті 1 - НОМЕР_7 , а у слоті №2 - НОМЕР_8 , вилучений у ОСОБА_5 під час обшуку, на підставі п.1 ч.9 ст. 100 КПК України слід конфіскувати в дохід Держави, оскільки він був використаний як засіб та знаряддя злочину. При цьому відповідно до ст. 174 КПК України арешт вказаного майна не може бути скасований, оскільки застосовується конфіскація відповідно до ст. 100 КПК України.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про скасування арешту майна з наведених ним підстав не підлягає розгляду, оскільки наведені ним підстави могли бути покладені в основу апеляційного оскарження ухвали слідчого судді про арешт майна відповідно до п.9 ч.1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування. Під час судового розгляду така скарга не підлягає розгляду і навіть заперечення проти такої ухвали не можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді. При цьому суд зауважує, що, по-перше, при вирішенні питання про арешт майна 14.10.2022 року статус ОСОБА_5 визначено як володілець майна, а не підозрювана; по-друге, питання вирішувалося слідчим суддею у відсутність захисника ОСОБА_6 , який вже був призначений на той час для захисту ОСОБА_5 . При цьому у дорученні про надання безоплатної вторинної правової допомоги не зазначено, що ОСОБА_5 вже має статус підозрюваної, а вказано, що допомога має бути надана для здійснення захисту, здійснення представництва інтересів особи у кримінальному провадженні, у якому підзахисного визнано потерпілим та складання документів процесуального характеру. В усякому випадку доводи захисника не впливають на вирішення питання щодо долі речового доказу відповідно до п.1 ч.9 ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Оскільки ОСОБА_5 не засуджується до реального відбуття покарання, суд вважає недоцільним обирати їй запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

За таких обставин суд вважає необхідним зазначену вище угоду про визнання винуватості затвердити, а обвинувачену ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст. 436-2 КК України та призначити їй покарання, визначене угодою.

Керуючись ст.ст. 370-374, 473 - 475, КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості між обвинуваченою ОСОБА_5 та прокурором Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 , укладену 27 жовтня 2022 року затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 436-2 та ч.3 ст. 436-2 КК України та призначити їй покарання:

- за ч.2 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки без конфіскації майна;

- за ч.3 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Речовий доказ у справі мобільний телефон Xiaomi8 Lite IMEI 1: НОМЕР_4 та IMEI 2: НОМЕР_5 , «COOLER MASTER», серійний № НОМЕР_6 , з сім картами оператора мобільного зв`язку в слоті 1 - НОМЕР_7 , а у слоті №2 - НОМЕР_8 , вилучений у ОСОБА_5 під час обшуку, який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області згідно квитанції № 1078 від 19.10.2022 року, - конфіскувати в дохід Держави.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Первомайським міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

1) обвинуваченою, її захисником, законним представником виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

СУДДЯ: