Справа № 465/3210/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/930/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст. 358, ч. 4 ст.358 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

виправданої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, -

встановила:

вироком Франківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2022 року ОСОБА_6 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 358 КК України та виправдано її на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю складу кримінального правопорушення в діянні ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 358 КК України та виправдано її на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю складу кримінального правопорушення в діянні ОСОБА_6 .

Процесуальні витрати у справі віднесено на рахунок держави.

Згідно вироку, відповідно до зміненого обвинувального акту, затвердженого керівником Франківської окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_10 08.08.2022 року, та підтриманого прокурором у суді, ОСОБА_6 , 03.06.2011 року, в період часу з 09:00 год. по 18:00 год., точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у приміщенні Львівського центру зайнятості, що за адресою: м.Львів, вул.Княгині Ольги, 122, діючи умисно, усвідомлюючи, що нею не проведені заходи по ліквідації суб`єкта підприємницької діяльності, передбачені Положенням про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою КМУ від 25.08.1998 року, з метою протиправного отримання статусу безробітної особи та допомоги по безробіттю, здійснила підроблення офіційного документу, шляхом внесення до заяви, форма, зміст та додатки до якої встановлені наказом Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики №49 від 15.08.2000 року, неправдивих відомостей про те, що не є підприємцем, що засвідчила власним підписом.

Окрім цього, 03.06.2011 року, в період часу з 09:00 год. по 18:00 год., точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у приміщенні Львівського центру зайнятості, що за адресою: м.Львів, вул.Княгині Ольги, 122, діючи умисно, що нею не проведені заходи по ліквідації суб`єкта підприємницької діяльності, передбачені Положенням про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою КМУ від 25.08.1998 року, з метою протиправного отримання статусу безробітної особи та допомоги по безробіттю, використала підроблений нею офіційний документ - заяву, форма, зміст та додатки до якої встановлені наказом Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики №49 від 15.08.2000 року, в додаток до якої, засвідчений власним підписом, внесла неправдиві відомості про те, що не є підприємцем, подавши ці документи на ім`я директора Львівського центру зайнятості через уповноважену особу Центру, внаслідок чого цю заяву вирішено позитивно та ОСОБА_6 безпідставно отримала статус безробітної особи та допомогу по безробіттю на загальну суму 7910,06 грн.

Дії ОСОБА_11 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.358 КК України, як підроблення офіційного документа особою, яка має право посвідчувати такі документи, який надає права, з метою використання його підроблювачем та за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

На вирок суду ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок скасувати повністю у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Постановити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити ОСОБА_6 покарання, за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу розміром 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч. 4 ст. 358 КК України 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання, шляхом поглинання менш тяжкого покарання більш тяжким, у виді штрафу розміром 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Звільнити обвинувачену ОСОБА_6 від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

В обгрунтування вказує, що заява ОСОБА_6 про отримання статусу безробітної та надання допомоги по безробіттю та додаток до неї відповідає усім критеріям офіційного документа, передбаченого ст.358 КК України.

Зазначає, що зафіксована у цих документах інформація, внесена та посвідчена ОСОБА_6 , яка в силу здійснюваної нею професійної діяльності мала статус застрахованої особи, виходячи із змісту п.п.1, 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а відтак права та гарантії на матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Таким чином, заява, яку ОСОБА_6 подавала до Львівського міського центру зайнятості для отримання статусу безробітної особи та допомоги по безробіттю та додаток до неї, беззаперечно містять ознаки офіційного документа, зважаючи на наступне.

Форма, зміст та додатки до вказаної заяви встановлені наказом Державного центру зайнятості №49 від 15.08.2000, підлягають подачі особою, яка бажає отримати такий статус та допомогу особисто, що перевіряється працівником Центру, зокрема в частині засвідчення наданої інформації шляхом поставлення особистого підпису.

Подання заяви про надання статусу безробітної особи та допомоги по безробіттю створює у уповноваженого органу держави обов`язок здійснити її розгляд у встановленої Законом строк, а у особи, що подала таку заяву право вимагати такого розгляду та прийняття відповідного рішення.

Наголошує, що внесення до заяви та додатків до неї неправдивих відомостей тягне за собою відмову у наданні статусу безробітної особи та допомоги по безробіттю.

Зафіксована у даній заяві та додатку до неї інформація мала юридично значущий характер, оскільки спричинила наслідки правового характеру, так як ОСОБА_6 отримала статус безробітної особи та допомогу по безробіттю.

Звертає увагу, що факт настання юридичних наслідків внаслідок подання ОСОБА_6 встановлено також постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.09.2013, що набрала законної сили, у якій судом зазначено, що ОСОБА_6 зверталась до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання їй статус безробітної з виплатою допомоги по безробіттю, у якій зокрема зазначила, що не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності та не займається трудовою діяльністю. Наказом Львівського міського центру зайнятості 03.06.2011 №НТ110603 ОСОБА_6 надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю.

Підкреслює, що судом констатовано, що у зв`язку із поданням ОСОБА_6 недостовірних даних під час реєстрації її у центрі зайнятості вона безпідставно набула статус безробітної та отримала допомогу по безробіттю за період з 01.09.2011 по 27.05.2012 у сумі 4781, 81 грн. та соціальні послуги, вартість яких становить 3376, 66 грн.

Просить врахувати, що у самому вироку суду від 17.08.2022 судом чітко констатовано, що стороною захисту не доведено факту того, що ОСОБА_6 на момент подання заяви від 03.06.2011 до ЛМЦЗ про надання статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю не була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, саме що її діяльність була припинена у встановленому законом порядку, що в свою чергу свідчить про те, що вона внесла неправдиві відомості до заяви від 03.06.2011 та в подальшому використала таку.

На думку прокурора, в даному випадку принцип «належного урядування» не підлягає застосуванню, адже чинна на той час процедура не передбачала обов`язкової перевірки працівниками центру зайнятості даних, зазначених у заяві особи, що претендує на надання статусу безробітного та отримання відповідної допомоги, відтак, як зазначалося вище та констатовано адміністративним судом у своєму рішенні, юридичні наслідки вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення настали лише з вини самої ОСОБА_6 , а не органу держави.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурори, підтримали подану апеляційну скаргу, виправдана та захисник подану апеляційну скаргу заперечили, просили оскаржуваний вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

В силу вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів вважає, що ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 суд дотримався зазначених вимог закону.

Так, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно з яким сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку.

Так, судом в ході розгляду кримінального провадження з дотриманням вимог загальних засад кримінального судочинства, положень ст.ст. 84-87, 94 КПК України було досліджено наступні докази, надані сторонами кримінального провадження:

-заява з додатком ОСОБА_6 від 03.06.2011 року;

-копія трудової книжки ОСОБА_6 НОМЕР_1 ;

-копія свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності;

-копія рішення №3 від 30.01.2013;

-витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;

-акт №13 про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 04.06.2013;

-лист Управління державної реєстрації ЛМР від 29.06.2011 №03/01-2344 з, який скеровувався на ім`я начальника Франківського ВСЗ УСЗ департаменту гуманітарної політики ОСОБА_12 ;

-рішення Господарського суду Львівської області від 14.08.2003 у справі №5/2279-26/188;

-довідку від 05.02.2013 ДПІ;

-лист Франківського відділу соціального захисту ДГПУСЗ ЛМР від 24.12.2013.

Крім цього, судом першої інстанції допитано свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Дослідивши та перевіривши докази, надані сторонами, суд першої інстанції прийшов до переконання про відсутність фактів або інформації, які б у своїй сукупності могли свідчити про вчинення інкримінованих ОСОБА_11 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.ч.1, 4 ст.358 КК України.

З вказаними висновками суду першої інстанції вважає за необхідне погодитися і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Так, в апеляційній скарзі прокурор, зокрема, наполягає на тому, що заява ОСОБА_6 про отримання статусу безробітної та надання допомоги по безробіттю та додаток до неї відповідає усім критеріям офіційного документа, передбаченого ст.358 КК України. Зафіксована у цих документах інформація, внесена та посвідчена ОСОБА_6 , яка в силу здійснюваної нею професійної діяльності мала статус застрахованої особи, виходячи із змісту п.п.1, 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а відтак права та гарантії на матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Разом з тим, предметом злочинів, передбачених ч.1, ч.4 ст. 358 КК України, які інкримінуються стороною обвинувачення ОСОБА_11 , як вірно було встановлено судом першої інстанції, можуть бути офіційні документи. Згідно примітки до цієї статті під офіційним документом слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджу посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними компетентними особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити. З правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року (справа № 461/7315/15-к; провадження №51-984 км 18) вбачається, що при встановлені ознак офіційного документа, як предмета злочину, слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в документі інформація повинна мати юридично значущий характер - підтверджувати засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатність спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни припинення певних прав та/або обов`язків. Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.

У правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 25.04.2013 року по справі № 5-10кс13 зазначено, що підроблення офіційних документів може полягати у фальсифікації або в частковій зміні змісту справжнього документа; способи підроблення документів можуть бути різні.

Заява від 03.06.2011, про яку йдеться у цій справі, є документом, який особа складає і надає від себе особисто, а не як особа, якій державою делеговані повноваження видавати або посвідчувати офіційні документи. Таким чином, заява про надання статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю від 03.06.2011, не містить ознак документа, передбаченого статтею 358 КК.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява ОСОБА_6 про надання статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю, в яку нею було внесено неправдиві відомості, у жодному разі не можна вважати документом, який видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання їх підроблювачем, а так само документом, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення або надає певні права чи звільняє від обов?язків, іншим офіційним документом, який складений у визначеній законом формі та містить передбачені законом реквізити.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження відносно ОСОБА_11 та дійшов обгрунтованого висновку про відсутність в її діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,4 ст. 358 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійснені правосуддя», визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів дійшла висновку, що в апеляційній скарзі прокурора не наведено достатніх доказів для підтвердження обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. В такій зазначені лише докази, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали його вірну оцінку, однак вказані докази не є об`єктивними доказами вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вона обвинувачувалась.

За таких обставин, у задоволенні апеляційної скарги прокурора належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Франківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України залишити без змін,апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4