Справа № 939/1329/22
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

22 листопада 2022 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

членів колегії суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в смт Бородянці Бучанського району Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001887 від 11 червня 2022 року, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шибене Бородянського району Київської області, громадянина України, який зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2022 року з Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону до Бородянського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

За ухвалою судді від 19 жовтня 2022 року підготовче судове засідання було призначено на 18 листопада 2022 року на 11 годину 00 хвилин.

18 листопада 2022 року у засіданні за клопотанням захисника адвоката ОСОБА_7 оголошено перерву до 11 години 30 хвилин 22 листопада 2022 року.

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
11 червня 2022 року, близько 20 години 25 хвилин, військовослужбовець роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 солдат ОСОБА_6 , знаходячись в с. Шибене Бучанського району Київської області, між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у порушення ст. 3, 27, 68 Конституції України, ст. 6, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_8 , способом небезпечним для життя багатьох осіб, умисно кинув приведену в бойову готовність оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 на землю поблизу останніх, внаслідок чого стався її вибух, у результаті якого ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.
Також, 11 червня 2022 року, близько 20 години 25 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у порушення ст. 3, 27, 68 Конституції України, ст. 6, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з мотивів особистої неприязні, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_8 , способом небезпечним для життя багатьох осіб, умисно кинув приведену в бойову готовність оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 на землю поблизу останніх, внаслідок чого стався її вибух, у результаті якого ОСОБА_9 і ОСОБА_10 отримали легкі тілесні ушкодження, що потягнули за собою короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 20 години 25 хвилин 11 червня 2022 року, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою використання в особистих цілях, без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог ст. 41, 92 Конституції України, ст. 178, 328 Цивільного кодексу України, ст. 6, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року № 2471-ХІІ, Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, Інструкції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, придбав бойовий припас оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, яка складається із корпусу оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 та уніфікованого запалу дистанційної дії типу УЗРГМ-2 з маркуванням 129-85 УЗРГМ-2-583, після чого носив її при собі до моменту застосування 11 червня 2022 року близько 20 години 25 хвилин, під час перебування в с. Шибене Бучанського району Київської області, між будинками № 17 та АДРЕСА_3 .
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , посилаючись на те, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог КПК України, підстав для закриття провадження або внесення подання про визначення підсудності немає, просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акта.

Захисник адвокат ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_6 не висловили заперечень щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Вислухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підсудне Бородянському районному суду Київської області, підстав для закриття кримінального провадження не встановлено, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України, а тому кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

До суду також надійшло клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, у тому числі особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі, а тому, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його судом винуватим, обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Прокурор зауважив, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти наявним ризикам і виконанню обвинуваченим покладених на нього обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 своє клопотання підтримав.

Захисник адвокат ОСОБА_7 подав до суду клопотання та заперечення, а також характеризуючі документи щодо ОСОБА_6 , та просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосувавши запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистої поруки.

Вислухавши думку захисника адвоката ОСОБА_7 , який заперечував проти клопотання прокурора та просив застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистої поруки, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти клопотання прокурора та погодився з позицією свого захисника щодо застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або особистої поруки, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення "Лабіта проти Італії" від 06 квітня 2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
У справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Тимошенко проти України" вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справіта переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.
Оцінюючи викладене, суд вважає, що тяжкість та обставини кримінальних правопорушень, увчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватими, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих і свідків з метою уникнути кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів.

Доводи сторони захисту щодо позитивної характеристики особи обвинуваченого ОСОБА_6 , а також можливості його проживання у населеному пункті, у якому не проживають потерпілі та свідки, з урахуванням наведених вище обставин, на даному етапі розгляду справи, не зменшують існування вказаних вище ризиків.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Задовольняючи клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини.

Керуючись ст. 31, 176, 177, 178, 183, 197, 199, 314, 315, 316 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, до судового розгляду на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду Київської області на 01 грудня 2022 року на 11 годину 00 хвилин.

Кримінальне провадження розглянути колегіально судом у складі трьох суддів.

В судове засідання викликати прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_8 .

Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 до 20 січня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення лише в частині обрання запобіжного заходу, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копії ухвали суду.

Головуюча-суддяОСОБА_11

Члени колегії-судді ОСОБА_12

ОСОБА_13