КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Демівщина Кагарлицького р-ну, Київської обл., громадянина України,

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року задоволено клопотання прокурора, продовжено ОСОБА_7 дію існуючої міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 11 грудня 2022 року включно, відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, відмовити у задоволенні клопотання прокурора, змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Посилаючись на норми КПК України, захисник ОСОБА_6 вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з оскаржуваною ухвалою неможливо погодитись, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ризики, вказані у клопотанні, в судовому засіданні не доведені, заявлені формально, що не судом не взято до уваги заперечення та доводи обвинуваченого і його захисника.

Апелянт посилається на те, що у клопотанні прокурора зазначено про, начебто, обґрунтовану підозру і обвинувачення про скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення за частиною 1 ст.115 КК України. Проте обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з даним висновком, оскільки вину обвинуваченого ще потрібно довести і отримати обвинувальний вирок. На думку захисника, доводи, викладені у клопотанні, ґрунтуються на припущеннях, що ОСОБА_7 у майбутньому може скоїти нові кримінальні правопорушення, може впливати на свідків, потерпілих. Звертається увага в апеляційній скарзі й на те, що обвинувачений категорично заперечує, що навмисно наніс потерпілому множинні ножові удари і відрізав голову, що не бажав настання таких тяжких наслідків у боротьбі з нападником - потерпілим, - як смерть потерпілого, оскільки потерпілий сам прийшов до нього у помешкання, напав на нього, маючи при собі декілька одиниць знарядь вбивства, хотів його вбити, а ОСОБА_7 змушений був оборонятись та тому схопив ножа. Потерпілий знаходився під дією наркотичних засобів, а тому не керував своїми діями і жорстоко бив ОСОБА_7 .

Захисник вказує на те, що клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - це міні вирок, постановлений прокурором, який обґрунтований припущеннями та обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєних у минулому злочинах, порушенні режиму відбування минулого покарання, надуманими доказами того, що у селі, де зареєстрований обвинувачений, про нього негативні відгуки.

Захисник зазначає також і про те, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 просив суд змінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання, посилаючись на те, що є працездатною особою, хоче заробляти собі на утримання, довести свою невинуватість у скоєному, що він діяв в умовах необхідності захисту, оскільки потерпілий зловживав наркотичними засобами, неодноразово намагався його побити та позбавити життя, приходив з ножем, битою, монтировкою, заточкою, насилав на нього невідомих осіб для розправи, обікрав його помешкання, про що він заявляв до поліції. Як наголосила апелянт, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що постійно був у небезпеці і тривозі через таку зухвалу поведінку потерпілого, що він має постійне місце проживання у смт. Кагарлик Київської обл., може продовжити працювати, як і до арешту він працював приватним підприємцем ФОП, закінчив курси помічника депутата, був членом партії В.Кличка «УДАР», є відомою людиною, і беззаперечно буде з`являтись на виклики суду, що виїздити за межі України він не хоче і не зможе у зв`язку з воєнним станом в Україні,є громадянином України, тривалий час проживає в Україні і не збирається змінювати місце проживання. Крім того, в апеляційній скарзі захисник звернула увагу на те, що обвинувачений також заявив суду, що бажає довести свою невинуватість в інкримінованому йому кримінальному діянні, але, перебуваючи під вартою, він позбавлений такої можливості, а покидати Україну не збирається, проте суд послався в ухвалі на недоведеність адвокатом та підозрюваним свого клопотання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, і надав перевагу доводам, які наведені прокурором.

Вказується в апеляційній скарзі і на те, що, перебуваючи під вартою, обвинувачений не може знати прізвищ свідків, які можуть свідчити на його користь, та їх адресу, що можливо зробити, тільки перебуваючи на волі, а не під вартою.

20 грудня 2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від захисника ОСОБА_6 надійшла заява, відповідно до змісту якої захисником ОСОБА_6 повідомлено про те, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 8 грудня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, і призначено міру покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років. Міру запобіжного заходу - тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили, а тому захисник ОСОБА_6 просила суд залишити апеляційну скаргу на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 - без розгляду та закрити апеляційне провадження (ас. 49-50).

Однак, обвинувачений ОСОБА_7 наполягає на розгляді апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року.

Ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2023 року за клопотанням обвинуваченого з метою забезпечення права обвинуваченого на захист під час апеляційного розгляду та дотримання розумних строків призначено для захисту інтересів обвинуваченого під час апеляційного розгляду захисника з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, витребувавши в порядку підготовки апеляційного розгляду копію оскаржуваної ухвали та клопотання прокурора, що передбачено положеннями ст. 422-1 КПК України, дослідивши наявні матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою витребуваних матеріалів встановлено, що у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000337 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України.

На стадії судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, яке обґрунтоване тим, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад 10 років, яке повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які будуть досліджені у подальшому в судовому засіданні.

У клопотанні прокурор зазначає про те, що ризиками у даному кримінальному провадженні є ризик переховування від суду, що детермінується мірою покарання за вчинене кримінальне правопорушення, в якому обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_7 , що також підтверджується характером вчиненого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, тобто, вказаний запобіжний захід у виді тримання під вартою кореспондується з характером суспільного інтересу, а саме визначеним КПК України конкретними підставами і метою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також прокурор зазначає про те, що, враховуючи обґрунтованість підозри, обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи невідворотність, тяжкість та реальність покарання за вчинений злочин, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу зможе вчинити спроби з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, переховування та, як наслідок, неявки на виклики прокурора та суду.

Окрім того, прокурор посилається на те, що, перебуваючи без ізоляції від суспільства, наявний ризик впливу з боку обвинуваченого на потерпілих, свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні. На думку сторони обвинувачення, за своїми морально-психологічними якостями обвинувачений зданий на спричинення морального чи фізичного тиску на учасників кримінального провадження та може це застосовувати до осіб, які дали показання та ще не були допитані під час судового розгляду для корегування раніше наданих показань чи відмови давати будь-які показання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також прокурор вказує на те, що ризиком того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, є те, що, перебуваючи на волі, не маючи постійного стабільного місця роботи та джерела доходів, будучи особою, схильною до вчинення корисливих майнових злочинів, за що раніше був судимий, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення для забезпечення своїх майнових потреб.

Окремо прокурор наголошує на тому, що наявний ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, який полягає у тому, що обвинувачений може не виконувати процесуальні рішення суду відповідно до стадії судового розгляду.

За наведених обставин прокурор вважає, що більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, враховуючи існування зазначених вище ризиків, обґрунтованість підозри та обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, не зможуть запобігти та слугувати критерієм відсутності обставин настання наслідків, у виді ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку останнього. Окрім того, прокурор просив врахувати підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, та не визначати розмір застави в порядку ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства, внаслідок якого спричинено загибель людини.

За змістом оскаржуваної ухвали ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора, вказавши, що прокурор не надав доказів у підтвердження ризиків, на які посилався у клопотанні, тому вважає, що вони повинні бути розцінені як припущення. Зазначив, що його знайомий ОСОБА_10 має квартиру у м. Києві, яку може надати йому для постійного проживання, на підтвердження чого надав суду відповідну заяву від ОСОБА_10 . Також посилався та тривалість обраного щодо нього запобіжного заходу та вважає, що він не може перевищувати 11 місяців. Просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання. Також заявив клопотання про перекваліфікацію його дій з ч.1 ст. 115 КК України на ст.118 КК України. В обґрунтування вимог зазначив, що до нього застосована неналежна правова процедура. Його дії кваліфіковані невірно за ч.1 ст.115 КК України, оскільки він захищався від неправомірних дій потерпілого.

Захисник підтримала клопотання ОСОБА_7 , звернувши увагу на те, що прокурор протягом тривалого часу подає клопотання про продовження запобіжного заходу, які за змістом є ідентичними одне одному. Вважає, що прокурор, заявляючи про ризики та не посилаючись на докази у підтвердження їх існування, порушує засади презумпції невинуватості та доведеності вини, змагальності сторін тощо. Вважає, що обраний відносно її підзахисного запобіжний захід є занадто суворим та позбавляє ОСОБА_7 права збирати та подавати докази суду. Також просила змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

За результатами розгляду заявлених клопотань ухвалою суду від 13 жовтня 2022 року задоволено клопотання прокурора, продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 11 грудня 2022 року включно, відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

При цьому суд зазначив про те, що строк дії запобіжного заходу, обраного ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, закінчується 20 жовтня 2022 року.

Вирішуючи клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту, суд врахував конкретні обставини інкримінованих обвинуваченому дій, ступінь їх тяжкості, існування на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, зазначені у ст. 178 КПК України.

Так суд дійшов висновку про доведеність ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, на які посилається прокурор, як на підставу вимог клопотання, які є дійсними та триваючими. При цьому суд врахував данні про особу обвинуваченого, який має незняті і непогашені судимості, відсутність даних щодо наявних у нього соціальних зв`язків, джерел доходів, недотримання правил поведінки під час судового засідання тощо. Судом критично оцінена заява обвинуваченого про те, що знайомий може надати йому для проживання квартиру, яка розташована у місті Києві, оскільки відповідна особа, про яку заявляє ОСОБА_7 , не була присутня у судовому засіданні, не надала доказів на підтвердження права власності (розпорядження) житловим приміщенням тощо. При цьому суд вказав про те, що відсутність даних щодо місця можливого постійного проживання ОСОБА_7 , не є єдиною підставою, що доводить ризик переховування від суду.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний засіб не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому клопотання сторони захисту про заміну запобіжного на особисте зобов`язання відхилив, як необґрунтоване.

Також суд дійшов висновку, що застосований відносно ОСОБА_7 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, вчинення якого йому інкримінується та яке призвело до тяжких наслідків - загибелі людини, зокрема, усуває можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинуваченого від суду, а також повторення протиправної поведінки, а тому продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням тяжкості можливого покарання, особи обвинуваченого, є виправданим заходом і відповідає публічному інтересу. Судом відхилені доводи обвинуваченого щодо порушення строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які визначені у ч. 3 ст.197 КПК України, оскільки зазначена норма встановлює відповідні строки, які діють під час досудового розслідування, між тим наразі триває стадія судового розгляду.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід продовжити терміном на шістдесят днів. У відповідності до вимог п. 2 ч. 4 ст.183 КПК України судом не встановлено можливості визначити обвинуваченому розмір застави.

При цьому судом відхилено клопотання обвинуваченого про зміну кваліфікацію, оскільки правом перекваліфікації відповідно до вимог ст. 338 КПК України наділений прокурор. Між тим, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, оцінку доводам, викладеним у клопотанні ОСОБА_7 , суд надасть в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

За змістом оскаржуваної ухвали та під час апеляційного розгляду встановлено, що питання продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження. Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника в частині доведеності або недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій. Не вправі давати таку оцінку доказам на даній стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є безпідставними.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як встановлено з наявних матеріалів, ОСОБА_7 є особою, раніше судимою, йому висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років відповідно.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім якдо раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Серйозність покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Таким чином, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який має незняті і непогашені судимості, відсутність даних щодо наявних у нього соціальних зв`язків, джерел доходів, тощо, останній з метою уникнення відповідальності, має можливість переховуватися від суду, що є ризиком у контексті кримінального провадження, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Окрім того, на переконання колегії суддів, про наявність ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень свідчать дані, які вказані прокурором та не спростовані стороною захисту, про те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, у тому числі за тяжкі злочини, на даний час обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а відтак наявний реальний ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за наявності встановлених ризиків більш м`який запобіжний засіб не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого

Колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги захисника щодо неврахування судом даних про особу обвинуваченого, оскільки наведені захисником обставини, а саме, що обвинувачений має постійне місце проживання у смт. Кагарлик Київської обл., може продовжити працювати, як і до арешту він працював приватним підприємцем ФОП, закінчив курси помічника депутата, був членом партії В.Кличка «УДАР», є відомою людиною, і беззаперечно буде з`являтись на виклики суду, що виїздити за межі України він не хоче і не зможе у зв`язку з воєнним станом в Україні,є громадянином України, тривалий час проживає в Україні і не збирається змінювати місце проживання, - не спростовують наявність реальних ризиків на даний час та самі по собі вони не можуть мінімізувати встановлені наявні ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що встановлені у своїй сукупності обставини свідчать про неможливість на даному етапі судового розгляду застосування до обвинуваченого таких запобіжних заходів як домашній арешт та особисте зобов`язання.

Також колегія суддів вважає, що з огляду на вимоги п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, на даний час відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як застава, а також за відсутності заяв відповідних осіб - передача обвинуваченого на поруки.

За наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження на даний час права обвинуваченого перебувати на волі, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, оскільки відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на даний час обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року про продовження ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 11 грудня 2022 року - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4