ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/240/23 Справа № 707/3073/22 Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Черкаського райсуду Черкаської обл. від 3.01.2023 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Дубіївка

Черкаського р-ну Черкаської обл.,

українець, громадянин України, має

загальну повну середню освіту, неод-

ружений, раніше судимий:

- 5.10.2020 р. Черкаським райсудом

Черкаської обл. за ч.1 ст. 309 КК Укра-

їни до 2 років обмеження волі, на підс-

таві ст. 75 КК України звільнений з

іспитовим строком 1 рік;

- 11.02.2021 р. Черкаським райсудом

Черкаської обл. за ч. 2 ст. 309, ст. 70

КК України до 3 років позбавлення

волі, на підставі ст. 75 КК України

звільнений з іспитовим строком 2

роки, не працює, проживає

АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

На підставі ст. ст. 71 та 72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано не відбуте покарання за попереднім вироком Черкаського райсуду Черкаської обл. від 11.02.2021 р. та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки три місяці.

Початок строку відбування покарання рахувати ОСОБА_7 з моменту взяття під варту після набрання вироком законної сили. Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про судові витрати та речові докази судом вирішені відповідно до КПК України.

Вироком суду встановлено, що 8.08.2022 р. у невстановлений органами досудового розслідування період часу ОСОБА_7 , перебуваючи за адресом: Черкаська обл., Черкаський р-он, с. Дубіївка, вул. Б. Хмельницького, незаконно, умисно придбав, а саме знайшов на земельній ділянці речовину рослинного походження зеленого кольору, яку помістив до власного портфеля, без мети збуту. В цей же день в період часу з 22:45 год. до 23:07 год., перебуваючи за адресом: Черкаська обл., Черкаський р-он, с. Дубіївка, вул. Б. Хмельницького, біля буд. № 63 ОСОБА_7 був зупинений працівниками поліції та в нього було виявлено та вилучено речовину рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №СЕ-19/124-22/8543-НЗПРАП від 14.11.2022 р. є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, масою в перерахунку на суху речовину 55,20 г, який ОСОБА_7 зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

Крім цього, 14.09.2022 р. у невстановлений органами досудового розслідування період часу ОСОБА_7 , перебуваючи за адресом: АДРЕСА_1 за місцем свого проживання, незаконно, умисно, зберігав один п/е пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яку зберігав у власній кімнаті без мети збуту. В цей же день в період часу з 19:03 год. до 19:42 год. в ході огляду місця події працівниками поліції в будинку за місцем проживання ОСОБА_7 за вищевказаним адресом було виявлено та вилучено речовину рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №СЕ-19/124-22/10101-НЗПРАП від 2.11.2022 р. є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, масою в перерахунку на суху речовину 41,01 г, яку ОСОБА_7 зберігав для власного вживання без мети збуту.

Загальна маса вилученого наркотичного засобу за 2 епізодами злочинної діяльності становить 96,21 г.

Не погоджуючись з вироком суду захисниця ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та постановити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 років виправних робіт. На підставі ст. ст. 71 та 72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати не відбуте покарання за попереднім вироком Черкаського райсуду Черкаської обл. від 11.02.2021 р. та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць та звільнити ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що вона не погоджується із призначеним покаранням, оскільки воно не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через його надмірну суворість. Так, покарання у виді обмеження волі є найсуворішим із всіх альтернативних видів покарань, передбачених санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, із врахуванням відсутності обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, таке рішення є несправедливим через надмірну суворість. Підкреслює, що ОСОБА_9 є особою, яка не перебуває в жодних злочинних зв`язках чи системах, не сприяє існуванню мереж збуту/виготовлення наркотичних засобів, не сприяє поширенню наркозалежності в суспільстві, не посягав на права та законні інтереси інших осіб, дотримується загальноприйнятих норм суспільного співжиття, не проявляє ознак стійкої деформації правосвідомості, висловлює щире каяття.

Обвинувачений ОСОБА_7 самостійно повідомив працівникам поліції про наявні у нього речовини заборонені до вільного обігу, добровільно надав згоду на проведення огляду в домоволодінні, чим безумовно активно та ініціативно надав допомогу щодо встановлення невідомих органам дізнання обставин. З огляду на це, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення слід вважати обставиною, що має пом`якшувати покарання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 на початок судового засідання апеляційного суду, яке було призначено на 14:30 год. 6.04.2023 р. не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. пр. 184).

До зали судових засідань з`явився під час перебування колегії суддів у нарадчій кімнаті, пояснивши при цьому, що він чекав на I поверсі у будинку правосуддя, а лише згодом підійнявся на IV поверх, на якому розташовується Черкаський апеляційний суд. ОСОБА_7 був присутній при проголошенні резолютивної частини судового рішення та головуючий роз`ясненив йому порядок та строк касаційного оскарження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Ці вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, за обставин, встановлених вироком суду, та правова кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 309 КК України, а саме в незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, є обґрунтованим, належним чином вмотивованим в межах, які були розглянуті судом відповідно до положень ст. ст. 381 та 382 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про призначення надмірно суворого покарання, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У даному кримінальному провадженню, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання обвинуваченому призначено з порушеннями визначених законом загальних засад.

Апеляційний суд, перевіривши відповідність міри покарання, встановив, що вона визначена в межах, встановленої санкцією ч. 1 ст. 309 КК України та за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. ст. 50 та 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального проступку та особі обвинуваченого, який є не одруженим, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, утриманців не має. Також, судом належним чином враховано матеріальний стан обвинуваченого. З урахуванням обставини, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме щире каяття та відсутністю обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, дійшов вірного висновку, що необхідним кримінальним покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень є покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що ОСОБА_7 маючи не зняту і непогашену судимість, в період дії іспитового строку, що був визначений за попереднім вироком суду, продовжив свою злочинну діяльність, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, тому суд обґрунтовано вважав і з цим погоджується суд апеляційної інстанції, що перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства в даний час неможливе і необхідним кримінальним покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень є остаточне покарання у виді реального позбавлення волі на певний строк.

Апеляційний суд також погоджується з висновком місцевого суду, що покарання ОСОБА_7 за даним вироком має бути призначено за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ст. ст. 71 та ст. 72 КК України, тому до покарання, призначеного за новим вироком, суд першої інстанції частково приєднав не відбуте покарання за попереднім вироком Черкаського райсуду Черкаської обл. від 11.02.2021 р.

Апеляційний суд також вважає вірним висновок місцевого суду про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. ст. 69 та 75 КК України, як не вбачає таких підстав і апеляційний суд.

Отже, суд першої інстанції фактично врахував всі надані сторонами провадження відомості про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання, яке належить до реального відбування, що відповідає вимогам КК України.

Згідно ч. 3 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10.12.2004 р., № 8 від 12.06.2009 р. та № 11 від 6.11.2009 р.), ч. 2 ст. 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. (Абзац четвертий пункту 10 в редакції постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 р.), а тому вимоги апеляційної скарги про застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке є явно несправедливим через його надмірну суворість, апеляційний суд не бере до уваги та не погоджується із таким твердженням, так як при призначенні покарання всі ці дані належним чином були враховані і обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції належним чином були виконані вимоги ст. 65 КК України, оскільки призначене йому покарання є співрозмірним і достатнім скоєному ним.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, воно не має на меті завдати фізичних страждань або приниження людської гідності засудженого.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_7 самостійно повідомив працівникам поліції про наявні у нього речовини заборонені до вільного обігу, добровільно надав згоду на проведення огляду в домоволодінні, чим активно та ініціативно надав допомогу щодо встановлення невідомих органам дізнання обставин та з огляду на це, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення слід і можно вважати обставиною, що має пом`якшувати покарання обвинуваченого, то апеляційний суд вважає такий висновок безпідставним, оскільки на думку суду апеляційної інстанції, така поведінка обвинуваченого була викликана тим, що він був вимушений так себе поводить під тиском вимушених обставин з приводу виявлення у нього наркотичних речовин. Крім того, апеляційний суд зауважує, що висновок про сприяння розкриттю кримінального проступку має в першу чергу зробити орган дізнання чи досудового слідства, проте відомості про це в обвинувальному акті відсутні, а тому апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляції захисниці в цій частині.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 повідомив працівникам поліції про наявні у нього речовини заборонені до вільного обігу тільки після того, як був зупинений працівниками поліції, а не сам за власною ініціативою до початку його спілкування з правоохоронними органами, а тому, на думку суду апеляційної інстанції, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 57 КК України, покарання у виді виправних робіт відбувається за місцем роботи засудженого та із суми його заробітку провадиться відрахування в доход держави у відповідному розмірі. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 не працював та не працює на момент розгляду апеляції захисниці, а тому суди взагалі позбавлені можливості призначити такий вид покарання особі, яка не працює.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б були безумовною підставою для зміни або скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Таким чином, підстав для зміни вироку, передбачених ст. ст. 409 та 414 КПК України, апеляційний суд не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Вирок Черкаського райсуду Черкаської обл. від 3.01.2023 р. відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді