Справа № 357/8951/22
У Х В А Л А

13 лютого 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

у режимі відеоконференції з державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)»:

представник установи виконання покарань ОСОБА_4 ,

засуджений ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання ОСОБА_5 , засудженого вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року, про умовно-дострокове звільнення,

У С Т А Н О В И В:

в обґрунтування клопотання, засуджений ОСОБА_5 зазначав, що має одне заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці, яке надане виправною колонією.

Для розгляду заяви ОСОБА_5 призначалися судові засідання, які планувалося здійснити в режимі відеоконференції між приміщенням суду та виправної колонії.

Судове засідання від 17 жовтня 2022 року, відкладене, через неявку учасників кримінального провадження.

Судове засідання від 27 жовтня 2022 року, відкладене, через відсутність в приміщенні суду електроенергії.

Судове засідання від 09 листопада 2022 року, не відбулося, через зайнятість головуючого в іншому кримінальному провадження.

Судове засідання від 17 листопада 2022 року, не відбулося, через відсутність в приміщенні суду електроенергії.

Судове засідання від 30 листопада 2022 року, не відбулося, через відсутність в приміщенні суду електроенергії.

Судове засідання від 12 грудня 2022 року, не відбулося, через відсутність в приміщенні суду електроенергії.

Судове засідання від 20 грудня 2022 року, не відбулося, через відсутність в приміщенні суду електроенергії.

Судове засідання від 11 січня 2023 року, не відбулося, через відсутність в приміщенні суду електроенергії.

Судове засідання від 16 січня 2023 року, не відбулося, через відсутність доступу до мережі «Інтернет».

Судове засідання від 24 січня 2023 року, не відбулося, через відсутність в приміщенні суду електроенергії.

В судовому засіданні від 13 лютого 2023 року, засуджений ОСОБА_5 , підтримав своє клопотання, зазначав, що за три з половиною роки виправився, мав три заохочення, працює столяром на пром. зоні, на волі має намір працевлаштуватися.

Представник установи виконання покарань ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 заперечували проти клопотання засудженого ОСОБА_5 , адже він не довів, що має такий ступінь виправлення, який дозволяє застосувати до нього положення ст. 81 КК України.

Із наданих доказів, судом установлено таке.

Згідно з вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року, ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 185 КК України та за правилами ст. 71 КК України, ураховуючи вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 квітня 2019 року, йому визначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Строк відбування покарання вирішено рахувати з 25 жовтня 2019 року та відповідно до ст. 72 КК України, ОСОБА_5 зараховано в строк покарання, строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 05 вересня 2019 року до 24 жовтня 2019 року.

Відповідно до вироку Кагарлицького районного суду Київської області від 19 травня 2020 року, ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України та за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, ураховуючи вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року йому визначено покарання у виді чотирьох років і шести місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання вирішено рахувати з 25 жовтня 2019 року та відповідно до ст. 72 КК України, ОСОБА_5 зараховано в строк покарання, строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 05 вересня 2019 року до 24 жовтня 2019 року.

Згідно з характеристикою від 14 вересня 2022 року, засуджений ОСОБА_5 характеризується посередньо, має п`ять стягнень, які погашені у встановленому законом порядку, а також одне заохочення. З іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки, як із засудженими позитивної, так і негативної спрямованості. Не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Працевлаштований слюсарем ВГМ, наказ 96 ПР/ВР від 14 липня 2022 року, спальне місце утримує в чистоті, має охайний зовнішній вигляд, не завжди дбайливо ставиться до майна установи, встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконує під контролем, не бере участі в роботі самодіяльних організацій, не бере участі у роботі самодіяльних організацій. Вину у скоєному злочині визнав. Цивільного позову немає.

Згідно з довідкою стягнень та заохочень на засудженого ОСОБА_5 , він має одне заохочення від 15 липня 2022 року, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки.

Також, у ній зазначено шість стягнень, останнє, з яких датоване 22 грудня 2021 року.

Суд вважає, що відповідно до ч. 14 ст. 134 КВК України, вони є погашеними.

Згідно з випискою з наказу № 143 від 19 жовтня 2022 року, ОСОБА_5 має заохочення, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки.

Відповідно до витягу з протоколу № 38 від 14 вересня 2022 року, ОСОБА_5 відмовлено в умовно-достроковому звільненні від покарання, у зв`язку з тим, що має недостатній ступінь виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Отже, для умовно-дострокового звільнення необхідне виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування в установі виконання покарання.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отож, зважаючи на дані про особу засудженого ОСОБА_5 , який характеризується посередньо, вимоги персоналу виконував під контролем, не завжди виконує роботи із благоустрою установи, не брав участі у роботі самодіяльних організацій, суд вважає, недоведеним, що він зазнав позитивних змін в його особистості, які створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, а отже, і виправлення.

За таких обставин, у задоволенні його клопотання суд відмовляє.

Керуючись ст. 81 КК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_5 , засудженого вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року, про умовно-дострокове звільнення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом семи днів з дня її проголошення.

Для особи, яка тримається під вартою, строк на апеляційне оскарження, обчислюється з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Повний текст ухвали проголошений - 17 лютого 2023 року.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1