Номер провадження № 1-кп/756/1514/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 28.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002616, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ватутіне, Черкаської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше засудженого вироком від 30.09.2022 Броварського міськрайонного суду Київської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5, на підставі 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 28.10.2022, близько 17:35 год., ОСОБА_4 маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, що належить ТОВ«ЕПІЦЕНТР - К», , та діючи повторне, прийшов до торгівельної зали ТЦ «Епіцентр», що розташований за адресою: м. Київ, просп. Степана Бандери, буд. 11-а.

Реалізовуючи вказаний умисел, у той же час, того ж дня, знаходячись у торгівельній залі ТЦ «Епіцентр», переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, узяв зі стелажу шуруповерт марки «TekhmannTCD-12 QCLi», 12BLiion, 2 ак, 1,5 А/год, 28 Нм, бистрозажим з`ємний, вартістю 1529 гривень 40 коп., та помістив його до рюкзака, який був при ньому на той час.

У подальшому з метою відведення від себе уваги служби охорони ОСОБА_4 взяв пляшку води та пройшовши до каси ТОВ«ЕПІЦЕНТР-К» за яку розрахувався на касі.

Продовжуючи реалізовувати наведений умисел, ОСОБА_4 перетнув лінію кас не розрахувавшись за вказаний товар та направився до виходу з ТЦ «Епіцентр». Однак свій умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони ТЦ «Епіцентр».

Унаслідок учинення злочину, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_4 міг спричинити ТОВ «Епіцентр К» майнову шкоду на загальну суму 1529 гривень 40 коп. (без урахування ПДВ).

1.2. Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, а саме закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), учинену повторно, в умовах воєнного стану, який не було закінчено з причини, що не залежали від його волі.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

2.1.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому каявся, підтвердив обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого органом досудового розслідування злочині, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 28.10.2022, близько 17:35 год., перебуваючи у приміщенні торговельного центру «Епіцентр», який розташований за адресою: м. Київ, просп. Степана Бандери, буд. 11-а, узяв з полиць товари, після чого, намагався покинути приміщення. Грошових коштів на придбання вказаного товару із собою не мав. Свою поведінку, засуджує, просить надати шанс виправитися.

2.1.2. Представник потерпілого в судові засідання не з`являвся, однак надіслав на адресу суду заяву в якій просить розглянути обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 без його участі. Учасники судового провадження погодились на розгляд справи за відсутності представника потерпілого.

2.1.3. Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення строком на 5 (п`ять) років, звільнив від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки. Прокурор просив урахувати як обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

2.2.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

2.2.2. Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, а саме закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), учинену повторно, в умовах воєнного стану, який не було закінчено з причини, що не залежали від його волі.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, зі слів - кається та засуджує свою протиправну поведінку. Між тим, суд не може урахувати надані ОСОБА_4 пояснення як щире каяття, бо він учинив злочин повторно протягом незначного часу в період відбуття покарання з іспитовим строком. При цьому слід урахувати, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, з метою отримання мінімального покарання, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, яка не була здійсненою ОСОБА_4 після засудження з іспитовим строком за вироком від 30.09.2022.

3.2. У зв`язку з чим, на думку суду, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до вимог статей 66, 67 КК України - судом не встановлено.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільна небезпечність. Вид та вартість майна, яким намагався заволодіти обвинувачений, а саме господарські товари на суму 1529 грн 40 коп. Наслідки вчинення злочину, зокрема, що заподіяна майнова шкода фактично відшкодована шляхом повернення майна, у зв`язку з чим представник потерпілого не заявляв претензій матеріального характеру, як і не заявляв цивільний позов. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав, але, як вже наведено судом, раніше засуджений 30.09.2022 вироком Броварського міськрайонного суду Київської області за ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5, на підставі 75 КК України зі звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік.

4.3. При дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, суд не знайшов підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статтями 69, 69-1 КК України, як і підстав для призначення покарання в порядку ст. 75 КК України, тобто зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням.

4.4. Вивченням особистості обвинуваченого, з урахуванням загальних засад призначення покарання - законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових злочинів, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, його наслідків, особистість обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто при призначенні покарання, у виді позбавлення строком на 5 (п`ять) років..

4.5. При цьому суд також ураховує, що ОСОБА_4 засуджений вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2022 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, і вчинив новий злочин в період відбуття покарання з випробуванням.

У зв`язку з чим до покарання в виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України слід частково приєднати невідбуте покарання за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області у виді позбавлення волі строком на 1 місяць, остаточно призначив ОСОБА_4 покарання в виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

4.6. Приймаючи рішення про відсутність підстав для звільнення від відбуття покарання з випробуванням, суд виходив з того, що ОСОБА_4 за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2022 вже було звільнено від відбуття покарання з випробуванням, та останній учинив новий злочин в період відбуття покарання з випробуванням, що виключає повторне застосування положень статей 75, 76 КК України до обвинуваченого.

З цих підстав суд не може погодитися зі стороною обвинувачення щодо можливості застосування повторного звільнення від відбуття покарання з іспитовим строком, і застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, як і неможливості поглинання покарань, які є рівнозначними (поглинання покарання в виді позбавлення волі строком на 5 років таким самим покаранням), бо за правилами ч. 4 ст.70 КК України, може бути поглиненим лише менш суворе покарання більш суворим. Крім того, положення кримінального кодексу прив`язують визначення можливості призначення покарання за сукупністю злочинів чи вироків саме до часу постановлення вироку, а не набуття ним законної сили. Окрім того, іспитовий строк розпочинається саме із постанолвенням вироку відповідно до ст.165 КВК України. Ці висновки суду узгоджуються із висновками, які викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 у справі № 766/39/17 (провадження N 51-8867).

4.7. Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення волі хоча і є винятковим, але застосовується щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. У даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні цілодобово залишати житло, протягом строку дії запобіжного заходу, із зобов`язанням з`являтися за першою вимогою до суду, а також покладено обов`язки утримуватись від спілкування зі свідками у межах вказаного кримінального провадження. Отже, оскільки суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_4 , а також необхідності призначення покарання, і від прокурорра на надходило клопотання про обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, суд, діючи відповідно до положень ст. 377 КПК України, вважає необхідним наведений запобіжний захід залишити без змін до набуття вироком законної сили.

5.2. Крім того, ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України 28.10.2022, а звільнено 01.10.2022 після застосування запобіжного заходу в виді домашнього арешту. А тому слід зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , починаючи з 28.10.2022 до 01.11.2022, виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

5.3. Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено. Процесуальні витрати в провадженні відсутні. Речові докази відповідно до ст. 100 КПК України (шуруповерт марки TekhmannTCD-12 QCLi, 12BLiion, 2 ак, 1,5 А/год, 28 Нм, бистрозажим з`ємний), який передано на відповідальне зберігання ТОВ «Епіцентр К», слід залишити у володінні останнього.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, яке призначене цим вироком, частку невідбутого покарання за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2022 у виді позбавлення волі строком на 1 місяць, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання в виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , починаючи з 28.10.2022 до 01.11.2022, виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з дня його затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 - домашній арешт, який полягає у забороні цілодобово залишати житло за адресою АДРЕСА_1 , протягом строку дії запобіжного заходу, із зобов`язанням з`являтися за першою вимогою до суду, а також обов`язком утримуватись від спілкування зі свідками у межах вказаного кримінального провадження, до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Речові докази: шуруповерт марки «TekhmannTCD-12 QCLi», 12BLiion, 2 ак, 1,5 А/год, 28 Нм, бистрозажим з`ємний, яке передано на відповідальне зберігання ТОВ «Епіцентр К», залишити у володінні останнього.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1