Дата документу 13.03.2023 Справа № 317/1351/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/1351/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/532/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 13 березня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 02 листопада 2022 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця п. Жарковський Нелідовського району Калінинської області РФ, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.05.2011 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки з іспитовим строком 1 рік;

- 26.01.2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

- 27.04.2020 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з іспитовим строком 2 роки,

- 24.01.2022 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців,

- 29.06.2022 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.70 ч.4 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

27.09.2021 року, приблизно о 09 годині 15 хивлин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, таємно викрав майно належне ОСОБА_8 , а саме:

1)труба металева довжиною 217 см, діаметром 108 см, вартість якої відповідно до висновку експерта № 4256 від 27.10.2021 складає 425 гривень 78 копійок;

2)труба металева довжиною 190 см, діаметром 108 см, вартість якої відповідно до висновку експерта № 4256 від 27.10.2021 складає 372 гривень 80 копійок;

3)труба металева довжиною 150 см, діаметром 108 см, вартість якої відповідно до висновку експерта № 4256 від 27.10.2021 складає 294 гривень 32 копійок.

Після чого виніс зазначене майно з території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тобто отримав можливість розпорядитись ним на власний розсуд.

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 1092 гривень 90 копійок.

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 02 листопада 2022 року:

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень з врахуванням покарання, призначеного за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 29.06.2022 року, призначено ОСОБА_7 шляхом часткового складання призначених покарань у вигляді трьох років десяти місяців позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_7 постановлено вираховувати з моменту його затримання, з 29.11.2021 року.

До набрання вироком суду законної сили постановлено утримувати ОСОБА_7 , який відбуває покарання у виді позбавлення волі на підставі вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 29.06.2022 року, у Запорізькому слідчому ізоляторі (згідно ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 27.07.2022 року, на підставі п.12 ст.537 КПК України).

Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок незаконним та таким, що підлягає зміні в частині призначеного покарання.

В обґрунтування доводів зазначає, що він провину визнав, потерпілими є його сестра та сусідка, які будь-яких претензій до нього не мають.

Також зазначає, що 07.06.2022 року він звертався до прокурора з клопотанням про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби, однак 24.06.2022 року отримав відмову прокурора у задоволенні клопотання.

Просить вирок суду першої інстанції змінити, замінити йому призначене судом покарання на проходження військової служби.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив вирок суду змінити в частині призначеного покарання.

Прокурор висловив заперечення доводам та вимогам поданої апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду ОСОБА_7 повністю визнавав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні, зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують її особу.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Стосовно вимог апеляційної скарги обвинуваченого щодо призначення йому надто суворого покарання, колегія суддів виходить з положень ст.ст.50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні виду та розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відносяться до нетяжких злочинів, сукупність усіх характеризуючих його обставин, характер, ступінь його суспільної небезпеки.

Місцевий суд також взяв до уваги відомості стосовно особистості обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень проти власності, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується позитивно, не одружений, не працює, на спецобліку не перебуває.

Одночасно, відповідно до ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі докази, які характеризують обвинуваченого в достатньому об`ємі, його ставлення до скоєного та надана відповідна обґрунтована та вмотивована оцінка вказаному.

З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства та не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Наявність обставин щодо неодноразових притягнень обвинуваченого до кримінальної відповідальності у сукупності з даними про його особу, що на думку колегії суддів засвідчує системний характер протиправної поведінки ОСОБА_7 , давали місцевому суду підстави для призначення саме такого розміру покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Усталена протиправна поведінка обвинуваченого і навіть відбуття реального покарання за попередніми вироками не спонукало ОСОБА_7 до критичної оцінки своїх протиправних дій, що цілком слугує підтвердженню неефективності застосування відносно ОСОБА_7 положень ст.ст.75, 76 КК України.

Також обґрунтовано суд призначив остаточне покарання ОСОБА_7 із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України, оскільки останній вчинив злочин до постановлення попереднього вироку щодо нього.

Правових підстав вважати призначене судом покарання явно несправедливим через суворість немає, а переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки суду першої інстанції та вказували б на порушення загальних засад призначення покарання, в апеляційній скарзі не міститься.

З огляду на зміст оскаржуваного вироку, слід констатувати, що всі наведені апелянтом обставини на користь висунутої вимоги районним судом при призначенні ОСОБА_7 покарання взяті до уваги.

Що стосується вимоги обвинуваченого про зміну вироку в частині призначеного покарання на проходження військової служби в лавах ЗСУ, то така обставина не ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 02 листопада 2022 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4