Справа № 163/2285/22
Провадження № 1-кп/163/235/22
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль кримінальне провадження № 0000325 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ніжин Чернігівської області, що проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, військовозобов`язаного, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

в с т а н о в и в :

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 , будучи особою призовного віку, яка підлягає мобілізації та не має права перетину державного кордону України під час дії запровадженого воєнного стану, в кінці листопада 2022 року, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , до заздалегідь придбаного у невстановленої досудовим розслідуванням особи в одному із підземних переходів м.Києва бланку посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» серії ААГ №, вклеїв своє фотозображення та кульковою ручкою вніс свої персональні дані ОСОБА_4 , назву установи ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер посвідчення - НОМЕР_1 , групу інвалідності, дату видачі 20.03.2008 року, підписи посадової особи та проставив відтиски печаток та штампів указаного органу праці та соціального захисту населення, кліше яких виготовив з використанням 3D-принтер.

О 06:40 годині 03 грудня 2022 року під час проходження прикордонного контролю в пункті пропуску для міжнародного автомобільного сполучення «Ягодин» Волинської митниці, що по АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , будучи особою призовного віку, яка не має права перетину державного кордону України в умовах дії запровадженого воєнного стану, умисно, з метою незаконного перетину державного кордону України, в порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» як підставу для перетину державного кордону України у воєнний час надав працівникам Державної прикордонної служби України завідомо підроблене на своє ім`я посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» серії ААГ № 226315, яка зазначеною у ній установою не видавалось і не посвідчувалось.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

У суд обвинувальний акт надійшов з укладеною між обвинуваченим та прокурором угодою про визнання винуватості.

Згідно з цією угодою ОСОБА_4 повністю визнає вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень за фактичними обставинами обвинувального акта і погоджується з кваліфікацією його дій.

В угоді сторони підтверджують, що ознайомлені з наслідками її укладення та невиконання.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на підставі ч.1 ст.70 КК України буде застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а остаточне покарання буде призначене у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з такого.

За інкримінованим обвинуваченням ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні визнав себе винуватим повністю.

Передбачені ч.ч.1, 4 ст.358 КК України кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачений визнав себе винуватим, згідно ст.12 КК України належать до кримінальних проступків.

Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає санкціям ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

Суд встановив, що обвинувачений цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, в тому числі, щодо права на судовий розгляд та щодо обмежень у правах, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди відповідно до ст.476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним. Про це заявили в судовому засіданні обвинувачений та його захисник. Скарги стороною захисту під час досудового розслідування не подавались.

Таким чином, суд встановив, що умови угоди відповідають положенням ст.472 КПК України, не суперечать іншим вимогам КПК України та КК України, а також інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості.

В підготовчому засіданні прокурор вважав за необхідне затвердити угоду, обвинувачений та його захисник проти цього не заперечили і погодились на призначення узгодженого покарання.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди.

Долю речового доказу документу належить вирішити згідно зі ст.100 КПК України, а арешт майна - відповідно до ст.174 КПК України.

На підставі ст.124 КПК України судові витрати на проведення експертизи слід покласти на обвинуваченого.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосований, клопотання про застосування такого заходу не заявлене, а підстави для ухвалення такого рішення з ініціативи суду не встановлені.

Керуючись ст.ст.373, 374, ч.15 ст.615 КПК України,

у х в а л и в :

Угоду про визнання винуватості від 21 грудня 2022 року у кримінальному провадженні № 60000325, укладену прокурором Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.358 КК України - у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень;

- за ч.4 ст.358 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Речовий доказ документ: посвідчення інваліда серії НОМЕР_2 , яке зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0000325, залишити у матеріалах цього провадження, скасувавши накладений на нього ухвалою слічого судді Любомльського районного суду Волинської області від 07 грудня 2022 року арешт.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави 1510 (одну тисячу п`ятсот десять) гривень 24 копійки судових витрат на проведення судової технічної експертизи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий : суддя ОСОБА_1