Справа № 743/646/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/241/23
Категорія - ч. 3 ст. 297 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 26 липня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003660, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ріпки, Чернігівської області, громадянина України, розлученого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого Ріпкинським районним судом Чернігівської області:

- 10 липня 2015 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст.ст. 70, 72, 75, 76 КК України до 1 року 6 місяців 10 днів обмеження волі на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 30 січня 2017 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років обмеження волі (звільнений від відбування 30 січня 2018 року на підставі п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 7 вересня 2017 року згідно ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 січня 2018 року);

- 29 жовтня 2018 року за ч. 2 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 02 грудня 2019 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, 24 вересня 2021 року звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 4 місяці 29 днів,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2022 року затверджено угоду від 30 вересня 2022 року про визнання винуватості між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та обвинуваченим (на момент укладення угоди підозрюваним) ОСОБА_11 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003660 від 26 липня 2022 року.

ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297 КК України та призначено узгоджене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2019 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні в сумі 377 грн. 54 коп.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок суду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на прохання працівників поліції визнав вину у діях, які не вчиняв і в дні, коли вчинялися злочини, він перебував вдома зі співмешканцями.

Як встановлено судом першої інстанції, у період часу з 19 годин 30 хвилин 07 липня 2022 року по 05 годин 30 хвилин 08 липня 2022 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_11 , перебуваючи на території центрального кладовища, що розташоване по вул. Любецька в смт. Ріпки Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, підійшовши до місця поховання ОСОБА_13 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, посягаючи на громадську моральність, а також честь і гідність померлих, нехтуючи людськими цінностями та загальноприйнятими моральними принципами, традиціями та релігійними положеннями щодо поховання померлих та вияву поваги до пам`яті покійних, застосовуючи фізичну силу, вирвав із землі 3 кущі «Самшиту», вартістю 62 грн. за один на загальну суму 186 грн., які росли біля могили покійного ОСОБА_13 , із корисливих мотивів заволодів ними, після чого покинув місце вчинення злочину та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Крім цього, ОСОБА_11 , 09 липня 2022 року у денний час, більш точного часу не встановлено, діючи повторно, перебуваючи на території центрального кладовища, що розташоване по вул. Любецька в смт. Ріпки Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області , підійшовши до огородженої території, де поховані: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_8 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, посягаючи на громадську моральність, а також честь і гідність померлих, нехтуючи людськими цінностями та загальноприйнятими моральними принципами, традиціями та релігійними положеннями щодо поховання померлих та вияву поваги до пам`яті покійних, застосовуючи фізичну силу, вирвав із землі 4 кущі «Самшиту», вартістю 62 грн. за один на загальну суму 248 грн., які росли біля могил покійних, із корисливих мотивів заволодів ними, після чого покинув місце вчинення злочину та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, об`єднану єдиним умислом, ОСОБА_11 , 10 липня 2022 року, 11 липня 2022 року, 12 липня 2022 року, 13 липня 2022 року, 14 липня 2022 року, 15 липня 2022 року, 16 липня 2022 року, 17.07.2022 у денний час, більш точного часу не встановлено, діючи повторно, перебуваючи на території центрального кладовища, що розташоване по вул. Любецька у смт. Ріпки Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області , на огородженій території, де поховані: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_8 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, посягаючи на громадську моральність, а також честь і гідність померлих, нехтуючи людськими цінностями та загальноприйнятими моральними принципами, традиціями та релігійними положеннями щодо поховання померлих та вияву поваги до пам`яті покійних, застосовуючи фізичну силу, щодня виривав із землі по 4 кущі «Самшиту», вартістю 62 грн. за один на суму 248 грн., які росли біля могил покійних, із корисливих мотивів заволодів ними, після чого покинув місце вчинення злочину та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

ОСОБА_11 за період з 09 липня 2022 року по 17 липня 2022 року незаконно заволодів предметами, що знаходились на місці поховання померлих, а саме кущами «Самшиту» загальною кількістю 36 штук, вартістю 2232 грн.

Крім цього, ОСОБА_11 у період часу з 10 годин 00 хвилин 02 серпня 2022 року по 12 годин 10 хвилин 03 серпня 2022 року, більш точного часу не встановлено, діючи повторно, перебуваючи на території центрального кладовища, що розташоване по вул. Любецька в смт. Ріпки Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, підійшовши до місця поховання ОСОБА_26 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, посягаючи на громадську моральність, а також честь і гідність померлих, нехтуючи людськими цінностями та загальноприйнятими моральними принципами, традиціями та релігійними положеннями щодо поховання померлих та вияву поваги до пам`яті покійних, застосовуючи фізичну силу, вирвав із землі кущ троянди бордюрної «Ред Торнадо», вартістю 83 грн., яка росла біля могили покійного ОСОБА_26 , із корисливих мотивів заволодів нею, після чого покинув місце вчинення злочину та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_11 , які підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора та потерпілих, які заперечували проти апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Главою 35 КПК передбачено умови, за яких може бути укладено угоду про примирення або угоду про визнання винуватості, вимоги до змісту угоди, наслідки укладення та затвердження угоди, а також порядок судового провадження на підставі угоди.

За змістом ст.ст. 474, 475 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди. Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та/або закону й відмовляє в затвердженні угоди у визначених ч. 7 ст. 474 КПК України випадках. Якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду й призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно з ч.4 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то колегія суддів не може їх визнати обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно вимог, передбачених ч. 4ст. 474 КПК України, перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 474 КПК України, суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався цих вимог закону в повній мірі.

У суді апеляційної інстанції колегія суддів з`ясувала, що суд першої інстанції, визначаючись у питанні можливості затвердження угоди, виходив з того, що кваліфікація діянь ОСОБА_11 є правильною, а запропоноване угодою покарання відповідає положенням ст.65 КК України щодо тяжкості злочинів, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, конкретних обставин справи та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд дійшов до переконання, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи інших дій, ніж ті що передбачені в угоді, відповідає фактичним обставинам правопорушень, не суперечать інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відповідає встановленим національними та міжнародними законодавчими актами вимогам і підлягає затвердженню з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Крім того, слід відзначити, що складення угоди про визнання винуватості відбувалося за участі захисника обвинуваченого і наведене свідчить, що ОСОБА_11 в повній міру було доведено наслідки такої угоди.

Згідно матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості перевірив відповідність її змісту ст. 472 КПК України та виконав усі вимоги, передбачені частинами 4 та 7 ст. 474 КПК України, у тому числі й щодо роз`яснення обвинуваченому наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 КПК України, характеру обвинувачення, виду покарання, а також інших заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, а також, роз`яснив сторонам право на відвід, пересвідчився в отриманні ними пам`яток про їхні права та обов`язки, в тому, що ці права та обов`язки їм цілком зрозумілі, що ОСОБА_11 у повній мірі визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у обвинувальному акті.

Окрім того, перед прийняттям рішення про затвердження угоди про визнання винуватості, суд з`ясував у потерпілих і пересвідчився в тому, що вони теж цілком розуміють наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу.

Разом з цим, суд, у відповідності із положеннями ч. 6 ст. 474 КПК України, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

З огляду на викладене, судове провадження в суді першої інстанції було здійснено із дотриманням вказаних вимог закону, а вирок, яким затверджено угоду про визнання винуватості, відповідає вимогам ст. 475 КПК.

Отже, враховуючи викладене та те, що відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України обсяг оскарження вироку суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості є обмеженим, колегія суддів вважає, що передбачені підстави оскарження вироку у цьому випадку - відсутні, а тому вирок скасуванню, з викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого мотивів, не підлягає.

З урахуванням наведеного, колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 - залишити без задоволення, а вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2022 року щодо ОСОБА_11 - без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4