ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3905/22 Справа № 192/1307/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2021 року стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Апостолове Дніпропетровської області, відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Пологівського районного суду Запорізької області Дніпропетровського від 18 лютого 2019 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 Кримінального кодексу України (Далі - КК) до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

у провадженні про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 81 КК,

за участю:

прокурора ОСОБА_7

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього ст. 81 КК та звільнення останнього від відбування покарання умовно-дострокового.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки останній хоча і заохочувався, проте заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці відсутні, а заохочення за виконання обов`язків та правил поведінки, на думку суду мають лише стимулюючий характер для засудженого з метою появи у нього прагнення до більш сумлінного ставлення до праці.

Суд вважав, що сумлінна поведінка у засудженого повинна бути весь час відбування покарання. Враховуючи застосування до ОСОБА_6 заохочень починаючи лише з травня 2020 року, та враховуючи що початком строку відбування покарання є травень 2019 року, а також відсутність заохочень протягом останнього року, суд вважав, що згідно досліджених матеріалів особової справи, працевлаштування засудженого та отримання ним таких заохочень свідчить про те, що засуджений лише стає на шлях виправлення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

За змістом апеляційної скарги засуджений просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції не вязв до уваги, що в період з 06.06.2019 по 16.01.2020 він перебував на лікуванні в туберкульозному диспансері в Софіївській виправній колонії № 55. Після етапування до Оріхівської виправної колонії № 88, куди він прибув 31.01.2020 і 15.02.2020 був зарахований на промислову зону де приступив до роботи, а травні 2020 отримав заохочення, яке надається один раз в квартал. Вважає, що суд не дав належної оцінки тим обставинам, що після того, як він пройшов лікування він працював і отримав шість заохочень та позитивну характеристику. Зазначає, що 21.12.2021 був етапований до Дар`ївської ВК № 10 до хірургічного відділення. 22.02.22 перебував у слідчому ізоляторі м. Запоріжжя і етапом через Дніпровський слідчий ізолятор, 28.07.2022 прибув до Солонянської ВК № 21.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених в скарзі, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього положення ст. 81 КК України та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (Далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи засудженого про наявність підстав для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, апеляційний суд вважає безпідставними.

Як встановлено в суді першої інстанції і це підтверджується матеріалами справи, засуджений ОСОБА_6 в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» знаходиться з 28 липня 2022 року, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований до цеху ССЦ-3, до праці ставиться посередньо. Кінець строку відбування покарання 09.06.2023.

Згідно з характеристикою ОСОБА_6 характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставитися не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, але достатніх навичок для самостійного виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Не приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в реалізації програм диференційованого виховного впливу.

Згідно з довідки про заохочення та стягнення на даний період часу ОСОБА_6 має шість заохочень у вигляді подяки, застосовані до нього за період з 20 травня 2020 року по 20 вересня 2021 року з періодичністю раз на три місяці за виконання обов`язків та правил поведінки під час відбування покарання в «Оріхівській виправній колонії № 88». За час відбування покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» стягнень та заохочень не має.

Комісією Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21)» 26 серпня 2022 року було відмовлено засудженому у поданні до суду клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення як особі, яка не довела свого виправлення, а також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення як такий, що не довів свого виправлення.

На підставі досліджених матеріалів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки останній хоча і заохочувався, проте заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці відсутні, а заохочення за виконання обов`язків та правил поведінки мають лише стимулюючий характер для засудженого з метою появи у нього прагнення до більш сумлінного ставлення до праці.

Згідно з наданих пояснень в судовому засіданні ОСОБА_6 не в повній мірі усвідомлює значення сумлінності поведінки, а його пояснення, які він надав у місцевому суді свідчать, що він не довів своє виправлення.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_6 раніше неодноразово засуджувався та двічі звільнявся від відбування покарання з випробуванням, проте порушував випробування та під час іспитового строку вчиняв нові злочини, у зв`язку з чим йому призначались покарання за сукупністю вироків.

Відповідно до ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України (Далі - КВК) виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК призначене покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Статтею 81 КК чітко передбачено, що засуджений своє виправлення доводить ставленням до праці та сумлінною поведінкою.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що твердження засудженого, що він заслуговує на умовно-дострокове звільнення у зв`язку із тим, що він отримував заохочення за виконання ним своїх обов`язків як засудженого, а також за станом здоров`я, суд апеляційної інстанції враховує, проте це не є самодостатньою підставою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Також, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що ОСОБА_6 дійсно стає на шлях виправлення, а застосування умовно - дострокового звільнення можливе коли засуджений довів його, тому його звернення є передчасним.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, апеляційний суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку не є доцільним, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого є необґрунтованими, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________ ______________________ _____________________

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11