Номер провадження: 11-сс/813/1581/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2022 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000078 від 28 вересня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.368; ч.3 ст.332 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2022 року було задоволено клопотання слідчого другого відділу (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_10 та до ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 25 грудня 2022 року в межах строку досудового розслідування.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава в розмірі 1 014 000 (один мільйон чотирнадцять тисяч) гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

- не відлучатися з с.Садове без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що підозра ОСОБА_9 за ч.3 ст.332 КК України є необґрунтованою, матеріали кримінального провадження не місять доказів, які б «поза розумним сумнівом» підтверджували причетність підозрюваного до вчинення інкриміновано йому злочину.

Захисник зазначив, що тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному не може слугувати єдиною підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу.

Крім того у даному кримінальному провадженні відсутні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, якими слідчий обґрунтовував необхідність застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Також слідчий суддя визначив завідомо непомірний розмір застави до підозрюваного

Прокурор Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу сторони захисту, в яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Прокурор зазначив, що підозра ОСОБА_9 обґрунтована, ризики викладені в ухвалі наявні та підтверджуються матеріалами досудового розслідування.

Позиції учасників апеляційного провадження

У судовому засіданні апеляційного суду інший захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється в тому, що він, проходячи військову службу за контрактом у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України у військовому званні «старший сержант», на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія 3 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону ПдРУ ДПСУ, будучи обізнаним про вимоги чинного законодавства, зокрема щодо обмеження права вільно залишати територію України окремою категорією громадян (військовозобов`язаних) у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливою метою, не пізніше 05 жовтня 2022 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не надалось за можливе, став на шлях злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним переправленням осіб через державний кордон України з використанням службового становища з метою отримання додаткового джерела доходу за наступних обставин.

Приблизно о 16 годині, 05 жовтня 2022 року, під час несення служби старший сержант ОСОБА_9 познайомився з ОСОБА_12 , який в ході спілкування поцікавився у старшого сержанта ОСОБА_9 , про можливість виїзду за межі території України, на що останній усвідомивши, що може використати це для незаконного особистого збагачення повідомив, що може організувати переміщення ОСОБА_12 через державний кордон України у разі надання йому грошових коштів у сумі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США, та для зв`язку надав наявний у нього в постійному користуванні номер мобільного телефону повідомивши, що ОСОБА_12 має йому зателефонувати, коли буде мати грошові кошти у визначеній ним сумі.

26 жовтня 2022 року близько 18 години ОСОБА_12 зателефонував старшому сержанту ОСОБА_9 та повідомив про наявність коштів у визначеній сумі, на що ОСОБА_9 призначив зустріч ОСОБА_12 на кінцевій зупинці автобусного маршруту у с.Молога Білгород-Дністровського району Одеської області о 19 годині цього ж дня. Прибувши в обумовлений ОСОБА_9 час та місце ОСОБА_12 сів до автомобіля сірого кольору «Daewoo Lanos» державний номер НОМЕР_2 за кермом якого знаходився ОСОБА_9 , та який детально роз`яснив ОСОБА_12 всю процедуру незаконного переміщення останнього через державний кордон України без наявних на те підстав.

Слідуючи вказівкам ОСОБА_9 , ОСОБА_12 перебуваючи на передньому пасажирському сидінні автомобіля «Daewoo Lanos» державний номер НОМЕР_2 відкрив «бардачок» та поклав туди обумовлені ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США, після чого ОСОБА_9 керуючи автомобілем «Daewoo Lanos» державний номер НОМЕР_2 почав рух з с.Мологи до пункту пропуску «Маяки-Удобне-Паланка», що знаходиться перед виїздом на транзитну ділянку автомобільної дороги М-15 (Е-87) «Одеса - Рені» зі сторони с. Удобне.

Приблизно о 19 годині 30 хвилин старший сержант ОСОБА_9 керуючи автомобілем «Daewoo Lanos» державний номер НОМЕР_2 прибув до зазначеного вище пункту пропуску на транзитну ділянку дороги, зі сторони с. Удобне, де використовуючи службове становище та дружні стосунки з службовими особами ДПС України, що несуть там службу проїхав на транзитну ділянку без перевірки документів його та пасажира, яким є ОСОБА_12 .

Проїжджаючи раніше вказане ОСОБА_9 місце на транзитній ділянці автодороги М-15 (Е-87) «Одеса - Рені» він зупинив керований ним автомобіль «Daewoo Lanos» державний номер НОМЕР_2 та наказав ОСОБА_12 вийти з автомобіля та виконувати раніше надані ним вказівки, після чого поїхав у невстановленому в ході досудового розслідування напрямку.

В подальшому о 21 годині 31 хвилин ОСОБА_9 було затримано на блок-посту на перехресті АДРЕСА_1 та автодороги М-15 (Е87) у с.Маяки Одеського району Одеської області.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема:

протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 06 жовтня 2022 року;

протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_13 від 26 жовтня 2022 року;

протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 27 жовтня 2022 року;

протоколом обшуку автомобіля «Daewoo Lanos» державний номер НОМЕР_2 від 26 жовтня 2022 року;

протоколом освідування затриманого ОСОБА_9 від 26 жовтня 2022 року;

протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 27 жовтня 2022 року;

протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 27 жовтня 2022 року;

іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вище зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КПК України.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Злочин, передбачений ч.3 ст.332 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Таким чином, відповідно до вимог ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_9 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_9 у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим.

Вказаний ризик підтверджується і тим, що підозрюваний ОСОБА_9 під час проходження військової служби здійснював охорону державного кордону України, а тому останній обізнаний щодо локації місць де є можливість безперешкодно залишити територію України і таким чином уникнути кримінального переслідування.

Крім того апеляційний суд погоджується з наявністю ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_9 з метою укриття своєї злочинної діяльності, може впливати на свідків які є військовослужбовцями та з числа цивільних осіб, що мешкають на прикордонній території, зокрема на тих, які були очевидцями розслідуємих подій.

На теперішній час органом досудового розслідування встановлені як мінімум три свідки, які були очевидцями протиправних дій, які інкримінуються ОСОБА_9 .

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_9 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

При цьому, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що слідчий суддя в якості альтернативного запобіжного заходу визначив розмір застави для підозрюваного ОСОБА_9 , який не відповідає критеріям необхідності та пропорційності.

Злочин, передбачений ч.3 ст.332 КК України у вчиненні якого ОСОБА_9 було повідомлено про підозру, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину.

Пунктом 2) ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави для особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, може бути визначений в сумі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положення ч.5 ст.182 КПК України чітко регламентують те, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Обґрунтовуючи свій висновок про необхідність визначення ОСОБА_9 застави, у більш великому розмірі, ніж передбаченому для осіб підозрюваних у вчиненні тяжкого злочину, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що останній здійснював незаконне переправлення особи через державний кордон України поза межами пункту пропуску за грошову винагороду, що складає значну суму у іноземній валюті.

Вказані обставини на переконання слідчого судді свідчать про виключність випадку та неможливість застосування до ОСОБА_9 застави в межах, встановлених 2) ч.5 ст.182 КПК України, в сумі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд частково погоджується з вказаним висновком слідчого судді проте зазначає, що розмір застави, з одного боку, повинен достатньо гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків, тобто бути суттєвим і значущим для особи, а з другого не може бути завідомо непомірним для нього.

Застава фактично є гарантією, що підозрюваний чи обвинувачений буде сумлінно виконувати визначені кримінально процесуальним законом обов`язки, а суд має визначити таку суму застави, яка б дисциплінувала і мотивувала останнього на їх виконання.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя, в якості альтернативного запобіжного заходу, визначив ОСОБА_9 заставу в сумі 1 014 000 (один мільйон чотирнадцять тисяч) гривень.

Вказаний розмір застави є значним і на теперішній час підозрюваний та його родичи об`єктивно не мають матеріальної можливості внести заставу у визначеному розмірі.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя, в порушення вимог ч.4 ст.182 КПК України, визначив підозрюваному ОСОБА_9 завідомо непомірний розмір застави, що призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п.4) ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Викладені обставини є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Згідно до п.2) ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави, в якості альтернативного запобіжного заходу, апеляційний суд враховує особу ОСОБА_9 , який вчинив інкримінований йому злочин проходячи військову службу за контрактом у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.

До основних обов`язків ОСОБА_9 належало відвертати і не допускати перетинання державного кордону України особами і транспортними засобами поза пунктами пропуску або іншими незаконними способами, а також виявляти і затримувати порушників державного кордону України.

Водночас ОСОБА_9 з метою незаконного особистого збагачення, шляхом використання свого службового становища, навпаки сприяв незаконному переміщенню громадянина ОСОБА_12 через державний кордон України в умовах воєнного стану, що безсумнівно підриває авторитет Державної прикордонної служби України і свідчить про виключність випадку, якій дає апеляційному суду підстави для визначення підозрювану застави у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що ОСОБА_9 необхідно визначити заставу в сумі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496 200 гривень (2481 грн. * 200).

На переконання апеляційного суду саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 частково задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2022 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 1 014 000 (один мільйон чотирнадцять тисяч) гривень у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000078 від 28 вересня 2022 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого другого відділу (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_10 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 25 грудня 2022 року в межах строку досудового розслідування.

У якості альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків, визначити ОСОБА_9 заставу - 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 496 200 гривень. (2481 грн.*200).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеській апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 08.11.2022 року; Заставна сума за ОСОБА_9 , номер провадження №11-сс/813/1581/22; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

У разі внесення застави на відповідний рахунок Одеського апеляційного суду ОСОБА_9 підлягає негайному звільненню з під варти, з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

- не відлучатися з Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.ч.8,10,11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4