Номер провадження: 11-сс/813/419/23
Справа № 946/595/23, 1-кс/946/269/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах користувача майном ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 січня 2023 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000110, внесеного до ЄРДР 24.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання начальника відділення №1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , та накладено арешт на автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , із забороною відчуження, володіння та користування.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучене майно має доказове значення у вказаному кримінальному провадженні та накладання арешту необхідно з метою забезпечення збереження речового доказу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах користувача майном ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконна, необґрунтована, невмотивована та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з того, що:

- клопотання слідчого подано з пропуском строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України;

- слідчий суддя не повідомив особу, яка користується вилученим майном про розгляд вказаного клопотання, у свою чергу особа, яка користується вилученим майном випадково дізналась про судове засідання;

- клопотання подано неналежним суб`єктом, оскільки з клопотання про арешт майна третьої особи має право звернутися виключно прокурор;

- слідчим у клопотанні не зазначено правову підставу для арешту майна.

На підставі наведеного, апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвали, якою відмовити у задоволені клопотання про арешт майна та повернути автомобіль ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового розгляду.

Адвокат ОСОБА_7 підтримав подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 , заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим .

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

На підставі аналізу змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000110, внесеного до ЄРДР 24.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, слідчий визначив метою накладення арешту на автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , його збереження як речового доказу.

Відповідно до клопотання у провадженні Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000110 від 24.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до клопотання, 23.01.2023 о 16.47 годині до чергової частини ВП № 1 Ізмаїльського РВП надійшло повідомлення про те, що на куті вулиць Пушкіна та Затишна міста Кілія Ізмаїльського району ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , збив автомобіль та зник з місця пригоди.

Зокрема, першочерговими діями слідчо - оперативної групи став виїзд на місце дорожньо-транспортної пригоди, за результатом якого проведено огляд місця події, а саме перехрестя вул. Пушкіна, біля буд. № 22 та вул. Затишна у м. Кілія Ізмаїльського району Одеської області, в ході якого на ґрунтовому покритті виявлено та зафіксовано сліди протектора шин автомобіля, який здійснив зіткнення із ОСОБА_11 .

Під час допиту потерпілої встановлено, що приблизно о 16:30 години вона переходила вулицю Пушкіна на перехресті з вулицею Затишна та помітила, як вздовж вулиці, біля будинку № 22 по вул. Пушкіна, де мешкає її знайома ОСОБА_12 , задньою частиною до перехрестя з вул. Затишна припаркований автомобіль її доньки ОСОБА_13 (позашляховик сірого кольору, марку якого не знає). Далі, автомобіль тронувся назад та краєм бамперу вдарив ОСОБА_11 в район тазу, внаслідок чого остання впала на проїзджу частину, отримавши тілесні ушкодження, а автомобіль спочатку зупинившись, різко почав рухатись в протилежному напрямку - прямо та скрився за вулицею Європейська.

Далі, 23.01.2022 о 18:10 год. у дворі будинку по АДРЕСА_1 було виявлено та оглянуто автомобіль Nissan Qashqai, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та який належить на праві власності ОСОБА_14 . Під час огляду, на задньому бампері з лівого боку автомобіля, під фарою виявлено сліди та потертості покриття бруду. Капот автомобіля на дотик був теплий. ОСОБА_8 пояснила, що нещодавно дійсно відвідувала матір по АДРЕСА_2 , але не бачила, що під час їзди здійснила наїзд на пішохода.

У подальшому постановою слідчого вищевказане майно визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Диспозиція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, зазначене в клопотанні слідчого майно, зокрема, автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , має ознаки речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України, зокрема, вилучений автомобіль може бути знаряддям вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме спричинення тілесних ушкоджень пішоходу ОСОБА_11 , так само як і міг зберегти на собі сліди або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів, погоджуючись із доводами сторони обвинувачення, зазначає, що не накладення арешту на зазначений вище транспортні, може призвести до знищення або втрати такого речового доказу, що може негативно вплинути на досягнення завдань кримінального провадження, з огляду, зокрема, на необхідність проведення судових авто-технічних експертиз, для потреб яких потрібен буде зазначений вище транспортний засіб.

Враховуючи викладене, апеляційний суд констатує, що в даному випадку зазначений вище транспортний засіб, який належать на праві приватної власності гр. ОСОБА_14 , відповідають критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, та є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим слідчий обґрунтовано звернувся із клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб, а слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту задля забезпечення можливості його збереження в якості речового доказу.

Апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що слідчим пропустив строк, передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України, для звернення з клопотання про арешт майна, апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Статтею 116 КПК України визначено, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України підлягає поновленню за клопотанням заінтересованої особи процесуальний строк, пропущений із поважних причин.

Так, відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як вбачається з клопотання слідчого 23.01.2023 року у ході проведення огляду місця події за адресою: вул. Ізмаїльська, 63 в м. Кілія, було виявлено та вилучено майно, а саме: автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 .

У свою чергу, 24.01.2023 року начальник відділення №1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , звернулась з клопотанням про арешт вищевказане майна, яке оскаржуваною ухвалою було задоволено.

З огляду на викладене, апеляційний суд констатує, що прокурором дотримано строк, передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України, для звернення з клопотання про арешт майна.

Що стосується посилань апелянта на те, що клопотання про накладення арешту на майно було подано неуповноваженим суб`єктом, колегія суддів такі доводи вважає вочевидь помилковими з огляду на таке.

Так, дійсно, ч. 2 ст. 64-2 КПК України передбачено, що права та обов`язки у третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Разом із тим, ч. 1 ст. 171 КПК України встановлює, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Виходячи із наведених положень, вбачається наявність конкуренції загальної (ч. 2 ст. 64-2 КПК України) та спеціальної норм права (ч. 1 ст. 171 КПК України).

У кримінальній юриспруденції вироблено такі ознаки конкуренції загальної і спеціальної норм, а також правила її вирішення: (1) конкуренція загальної і спеціальної правових норм виникає в разі існування двох або більше правових норм, які одночасно регулюють одне й те ж саме питання, що є предметом їх правового регулювання, та відповідно претендують на одночасне застосування; (2) конкуруючі норми не суперечать одна одній, між ними наявний взаємозамінний зв`язок, який має характер підпорядкування за об`ємом: загальна норма охоплює визначене коло ознак предмета правового регулювання, а спеціальна - лише частину цього кола, окремі різновиди випадків, передбачених загальною нормою; (3) загальна норма ширша за обсягом, а спеціальна норма повніша за змістом; (4) із декількох норм, які вступають у конкуренцію, застосуванню підлягає лише одна з них, яка обирається за правилами подолання конкуренції - при конкуренції загальної та спеціальної норм застосовується лише спеціальна норма за принципом lex speciale derogat generale [спеціальний закон виключає (у даній справі) дію загального]. Такого підходу дотримується і суд касаційної інстанції (ухвала Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №640/18653/17.

За таких обставин апеляційний суд констатує, що положення ст. 171 КПК України є спеціальними відносно положень ст. 64-2 КПК України та, враховуючи наявне неоднозначне застосування вимог закону в даному випадку, колегія суддів наголошує на тому, що клопотання слідчого про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000110, внесеного до ЄРДР 24.01.2023 року, погоджено прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , що свідчить про відсутність будь-яких істотних порушень органом досудового розслідування вимог закону при складенні та погодженні клопотання про арешт майна.

Доводи апелянта про те, що слідчий суддя не повідомив особу, яка користується вилученим майном про розгляд вказаного клопотання, є необґрунтованими, оскільки під час розгляду клопотання слідчим суддею були присутні, користувач майна - ОСОБА_8 та її представник - ОСОБА_7 . При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що слідчим суддею було відкладено перше судове засідання за клопотанням ОСОБА_8 з метою реалізації права на захист останньою.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах користувача майном ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 січня 2023 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000110, внесеного до ЄРДР 24.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4