Дата документу 21.11.2022
Справа № 336/1821/22
Провадження № 1-кп/334/525/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000263 від 04.02.2022 року за обвинувачення м

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комиш-Зоря, Куйбишевського р-ну, Запорізької обл., українця, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, працюючого на посаді механіка цеху 67 акціонерного товариства «Мотор Січ», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2022 року, приблизно, о 15 годині 45 хвилин, водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «RENO CAPTUR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вулиці Магістральної, зі сторони вулиці Виробничої, наближаючись до регульованого світлофором перехрестя з вулицею Іванова в місті Запоріжжі, зі швидкістю, що перевищувала максимально дозволену в населеному пункті та знаходилась в інтервалі від 61,95 км/год. до 63,20 км/год. В момент наближення до вказаного перехрестя для водія ОСОБА_4 відбулася зміна сигналу світлофора на червоний сигнал, що забороняє рух.

Рух транспортних засобів та пішоходів на перехресті вулиці Магістральної та вулиці Іванова організовано таким чином, що при увімкненому червоному сигналі світлофора для транспортних засобів, що рухаються по вулиці Магістральній від вулиці Виробничої та одночасно з увімкненим зеленим сигналом світлофора для пішоходів, на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, для транспортних засобів дозволено рух праворуч.

В цей час, попереду, на правому тротуарі (поза межами проїзної частини), біля регульованого світлофором пішохідного переходу, який розташований в районі будинку 70 по вулиці Магістральній та перехрестя вулиць Магістральна-Іванова в місті Запоріжжі та позначений дорожнім знаком - 5.38.1 (Пішохідний перехід) Правил дорожнього руху України, стояла пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка очікувала увімкнення для неї зеленого сигналу світлофора.

Після зміни сигналу світлофора для пішоходів на зелений сигнал, неповнолітня ОСОБА_7 , діючи в якості пішохода, почала перетинати проїзну частину вулиці Магістральної, рухаючись справа-наліво за ходЬм руху автомобіля «RENO CAPTUR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , по регульованому пішохідному переходу.

В свою чергу водій ОСОБА_4 , наближаючись до регульованого світлофорним об`єктом перехрестя вулиць Магістральна-Іванова, при увімкненому для себе червоному сигналі світлофора, за наявності таблички із стрілкою зеленого кольору, що дозволяє подальший рух праворуч, діючи в порушення вимог пп. 8.7.3 е), 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, де вказано:

-8.7.3 Сигнали світлофора мають такі значення:

е) «червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків. Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при увімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги (або крайньої лівої смуги за на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух»;

-12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;

-12.9 «Водієві забороняється

б)перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7. на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил» своєчасних заходів для зменшення швидкості не застосував, дорогу пішоходу, що почала рух по регульованому пішохідному переходу на зелений сигнал світлофора, не надав.

Натомість ОСОБА_4 продовжив подальший рух, в результаті чого виїхав на пішохідний перехід, де передньою правою частиною кузова керованого автомобіля допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, неповнолітній пішохід ОСОБА_7 була доставлена до КНП «Запорізька обласна дитяча клінічна лікарня» ЗОР, де було діагностовано наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма: забій головного мозку важкого ступеня важкості, дифузне аксональне пошкодження з ураженням дистальних відділів мозолистого тіла, забиття конвекситальних і базальних відділів правої скроневої частки та передніх відділів лівої скроневої частки, зовнішніх відділів правої півкулі мозочка, площинна субдуральна гематома ліворуч, субарахноідальний крововилив ліворуч, перелом кісток основи, склепіння черепу та кісток лицьового черепу ліворуч, скупчення крові в гайморовій пазусі ліворуч, підапоневротична гематома лівої тім`яної ділянки, параорбітальна гематома ліворуч, лівобічний геміпарез, що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Садно в ділянці 2-ї п`ясної кістки правої кисті, слідом загоєння якого стала виявлена при огляді (20.04.2022р.) темно-фіолетова ділянка шкіри; синець з садном, слідом загоєння якого стала виявлена при огляді (20.04.2022 р.) темно-фіолетова ділянка шкіри в ділянці правого колінного суглобу по передньо-зовнішній поверхні, що самі за собою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження».

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 286 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому. Пояснив, що цього дня, а саме 04 лютого 2022 року, приблизно, о 15 годині 45 хвилин, він здійснював рух по проїзній частині вулиці Магістральної, зі сторони вулиці Виробничої, наближаючись до регульованого світлофором перехрестя з вулицею Іванова в місті Запоріжжі, його швидкість перевищувала максимально дозволену в населеному пункті. В момент наближення до вказаного перехрестя відбулася зміна сигналу світлофора на червоний сигнал, що забороняє рух. В цей час, попереду, на правому тротуарі біля регульованого світлофором пішохідного переходу та перехрестя стояла пішохід ОСОБА_7 . Коли загорівся зелений сигнал, вона почала перетинати проїзну частину вулиці Магістральної, рухаючись справа-наліво за ходом руху його автомобіля. А він в свою при увімкненому червоному сигналі світлофора, за наявності таблички із стрілкою зеленого кольору, що дозволяє подальший рух праворуч, діючи в порушення вимог дорожнього руху продовжив подальший рух, в результаті чого виїхав на пішохідний перехід, де передньою правою частиною кузова керованого автомобіля допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 . Вийшовши з автомобіля, він побачив, що збив людину. Відразу викликав медичну допомогу та повідомив поліцію про дорожньо-транспортну подію. Намагався надати допомогу потерпілій. Повністю відшкодував медичному закладу понесені витрати на лікування потерпілої. Також відшкодував матері її заробітну плату, оскільки вона не працювала, поки дитина проходила лікування. Щиро просить вибачення у родини. Просить суд його суворо не карати, обрати покарання не пов`язане із реальним позбавленням волі та не застосовувати додаткове покарання, оскільки за його функціональними обов`язками, він постійно потребує власний транспорт.

Заслухавши показання обвинуваченого, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо встановлення фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не оспорювались ними під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно з положеннями ч.3 ст.349 КПК України.

Суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, враховуючи покази обвинуваченого про визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, якщо вони спричинили тяжке тілесне ушкодження.

Суд звертає увагу, що диспозиція ст. 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна.

Злочин, передбачений ст. 286 КК України, є злочином із матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, зокрема порушення правил дорожнього руху, які є причиною настання цих наслідків та перебувають із ними у причинно-наслідковому зв`язку.

Відповідно, об`єктивна сторона вчиненого обвинуваченим складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (смерть потерпілого - ч. 2), причиновий зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Протиправне діяння обвинуваченого полягає в порушенні правил дорожнього руху, зокрема вчинено шляхом у вчиненні дій, заборонених правилами ( керування транспортним засобом у стані сп`яніння, перевищення швидкості руху транспорту) та у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки та ).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто знаходилися у причиновому зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли. Вказана правова позиція відображена в Постанові Верховного суду від 21.08.2019 у справі № 682/956/17.

За змістом закону порушення Правил безпеки руху та експлуатації транспорту полягає в дії або бездіяльності, пов`язаній з невиконанням однієї чи кількох вимог Правил дорожнього руху або інших нормативних актів, що регламентують безпеку руху та експлуатацію транспорту, з боку особи, яка керує транспортним засобом. Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 286 КК України, полягає в: а) порушенні Правил безпеки руху чи експлуатації транспорту, тобто в порушенні конкретного правила, передбаченого конкретним пунктом правил; б) настанні суспільне небезпечних наслідків - заподіяння смерті чи тілесних ушкоджень учасникам дорожнього руху і в) причинному зв`язку між порушенням правил безпеки руху чи експлуатації транспорту та спричиненими наслідками.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується необережною формою вини, що визначається характером ставлення до наслідків. Сама ж дія або бездіяльність при порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту можуть бути як умисними, так і вчиненими з необережності.

Показами обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду встановлено, що дорожньо транспортна пригода сталася внаслідок порушення ним правил дорожнього руху та проявом неуваги під час керування транспортним засобом.

Таким чином, з урахуванням показів обвинуваченого ОСОБА_4 , який вину у вчиненому злочині визнав повністю, суд вважає доведеним факт порушення ним вимог п.8.7.3 е), 12.4,12.9б Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли в суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченому суд враховує характер та тяжкість вчиненого злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, а також те, що обвинувачений повністю визнав вину у вчиненні злочину, раніше не судимий, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, шкоду потерпілій відшкодував, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд приходить до висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

До вказаних висновків суд прийшов, зокрема, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від від 24 травня 2018 року, Верховний суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом застосовуючи ст. 69 КК.

Слід також вказати, що у кримінальних провадженнях №654/763/17 у постанові від 24 жовтня 2018 року, №346/356/18 у постанові від 12 лютого 2019 року, №166/937/16-к у постанові від 26 квітня 2018 року, №125/1133/17 у постанові від 29 січня 2019 року, Верховний суд дійшов висновку, що навіть за умови вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у судів були підстави для застосування правових приписів ст.75 КК України та звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на час розгляду кримінального провадження добровільно відшкодував шкоду родині потерпілої, останні не мають претензій майнового та морального характеру. Крім цього, представник потерпілої під час судового розгляду не наполягав на суворому покарання для обвинуваченого.

Посткримінальна поведінка обвинуваченого є виключно позитивною. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану шкоду.

На підставі наведеного, а також враховуючи характеризуючі дані особи винного, який на час розгляду справи повністю визнав свою вину, а, отже, готовий нести кримінальну відповідальність, з урахуванням пом`якшуючих обставин у вигляді щирого каяття, відшкодування шкоди, а також позицію прокурора щодо обрання міри покарання у виді позбавлення волі та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а також думку потерпіло, суд вважає можливим виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд враховує думку прокурора та потерпілого, які просили не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання, суд приходить до висновку про недоцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.

Так, з аналізу характеру та обсягу допущених порушень Правил дорожнього руху, враховуючи обставини кримінального правопорушення, а також той факт, що діяльність обвинуваченого, не пов`язана з керуванням транспортним засобом, проте для нього та його сім`ї наявність права керування транспортним засобом є необхідним для отримання додаткового джерела доходу, суд приходить до висновку про можливість не застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від відбування даного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт майна, накладений на автомобіль марки «RENO CAPTUR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09.02.2022 року.

Речові докази: автомобіль марки RENO CAPTUR», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , переданий останньому на відповідальне зберігання повернути власнику майна.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Запорізького Апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1