ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/685/23

Провадження № 1-кс/210/229/23

"06" березня 2023 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:

1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судових справ вищевказана скарга передана в провадження слідчого судді ОСОБА_1 .

Скарга обґрунтовується тим, що слідчим відділенням поліції №2 Криворізького районного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001381 від 14.10.2022 року за ознаками складу злочину передбаченого ч.4 ст.185 КК України по факту викрадення належного їх майна.

22.01.2023 року її представником адвокатом ОСОБА_5 подано клопотання слідчому ОСОБА_4 про залучення ОСОБА_3 до провадження у процессуальному статусі потерпілого, з яким вона не згодна.

Тому, просить визнати протиправним рішення від 01.02.2023 року за вих.№45.2/3-1348 внесене слідчим відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , що полягає у відмові визнання ОСОБА_6 потерпілою у кримінальному провадженні № 0001381 від 14.10.2022 року за ознаками складу злочину передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

2.Позиція учасників судового розгляду.

В судове засідання скаржник ОСОБА_3 не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги викладені у скарзі, підтримує в понвому обсязі, просить задовольнити.

Особа, бездіяльність якої оскаржується, в судове засідання не з`явилася. Прокурор в судове засідання не з"явився.

На виконання ухвали слідчого судді про відкриття провадження за скаргою надані матеріали кримінального провадження № 0001381 від 14.10.2022 року за ознаками складу злочину передбаченого ч.4 ст.185 КК України, в межах яких подано скаргу.

У відповідності до ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

3.Положення закону та мотиви, якими керувався слідчий суддя при вирішенні скарги.

Реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності у кримінальному провадженні забезпечується в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до положень ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 18 частини 1 статті 3 КПК України слідчий суддя наділений повноваженнями судового контролю у кримінальному провадженні. Частиною 1 статті 9 КПК визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Дослідивши письмові докази додані до скарги, надані 23.02.2023 через канцелярію суду матеріали кримінального провадження № 0001381, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

За змістом ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування визначений главою 26 КПК України. Частиною 1 статті 303 КПК України закріплений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року зобов`язано відповідальну особу ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області внести відомості про кримінальне правопорушення, за заявою ОСОБА_3 , яка була зареєстрована в журналі ЄО №13160 та розпочати досудове розслідування, надавши представнику Заявника витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчим суддею встановлено, що 14 жовтня 2022 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою адвоката ОСОБА_5 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 , про те, що в період часу з 24.02.2022 року по 23.09.2022 року , ОСОБА_7 , в порушення умов договору оренди приміщення за адресою АДРЕСА_1 , викрала належне ОСОБА_3 майно.

Слідчим відділенням поліції №2 Криворізького районного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001381 від 14.10.2022 року за ознаками складу злочину передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

12 січня 2023 року адвокат ОСОБА_5 звернувся до ВП № 2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області від імені та в інтересах ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_3 потерпілою.

Повідомленням слідчого слідчого відділенням поліції №2 Криворізького районного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 01.02.2023 року за вих.№45.2/3-1348 встановлено, що адвокату ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_3 відмовлено у визнанні останньої потерпілою у межах кримінального провадження № 0001381.

Цим же листом повідомлено, що клопотання адвоката ОСОБА_5 за вх. №2 від 05.01.2023 щодо проведення допиту свідка, №3 від 05.01.2023 щодо витребування доказів, №11 від 12.01.2023 про залучення у якості потерпілого, №12 від 12.01.2023 долучених до матеріалів кримінального провадження додаткових доказів, та клопотання щодо долучення до матеріалів кримінального провадження додаткових доказів отриманого слідчим 21.01.2023 року було розглянуто та відмовлено в їх задоволенні, оскільки ОСОБА_3 є заявником, а не потерпілою.

В межах даної скарги слідчий суддя оцінює лише правомірність відмови слідчого у визнанні ОСОБА_3 потерпілою.

Відповідно до частини 1 статті 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Різниця між потерпілим і заявником згідно з положенням статей 55 та 60 КПК України полягає у тому, що потерпілим є особа, яка подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, або залучена до провадження як потерпіла, або подала заяву про визнання її потерпілою після початку кримінального провадження, а заявник це особа, яка звернулась із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення, але це кримінальне правопорушення скоєне не стосовно неї. Основним критерієм розмежування заявника від потерпілого є фактор заподіяння шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України допускається можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подано особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України. Очевидність та достатність таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається у кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим , і може полягати , зокрема, у такому: відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; - очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою, неможливість визнаня потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

В той же час за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч. 5 ст. 55 КПК України).

Якщо ж особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок (ч. 7 ст. 55 КПК України).

За змістом статті 55 КПК України, слідчий або прокурор, у визначених випадках, має право винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Заявникомже є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим (ч.1 ст. 60 КПК України).

Основним критерієм розмежування заявника від потерпілого є фактор заподіяння моральної, фізичної або майнової шкоди. Така шкода заподіюється виключно потерпілій стороні.

Згідно з частинами 1,3,5,6 ст.110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови. Постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Отже, рішення щодо відмови у визнанні потерпілою ОСОБА_3 відповідно до змісту ст. 55, 110 КПК України мало бути оформлено у виді постанови.

Неприйняття відповідно до положень статті 110 КПК України процесуального рішення щодо процесуального рішення щодо визнання або невизнання потерпілою, порушує права ОСОБА_3 ..

Встановлено, що для підтвердження обставин, викладених у заяві про вчинення злочину, а так само й наявності підстав для визнання ОСОБА_3 потерпілою, адвокат заявника - ОСОБА_5 подав підтверджуючі документи, які залишені поза увагою слідчого, та останнім не надана належна правова оцінка з точки зору обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень частини 1 статті 185 КК, крадіжка це таємне викрадення чужого майна. Крадіжка, учинена в умовах воєнного або надзвичайного стану є особливо кваліфікованим складом злочину. Вчинення крадіжки в умовах воєнного стану кваліфікується за ч. 4 ст. 185 КК, за що передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років.

Закон про кримінальну відповідальність, в якому передбачена відповідальність за вчинення певного виду злочину, є узагальнюючим нормативно-правовим утворенням. У ньому законодавцем закріплюються лише найбільш характерні ознаки, типові для множини суспільно небезпечних діянь визначеного виду, а також необхідні відмінні ознаки від інших діянь.

Зокрема, стаття 185 КК містить безпосередні вказівки лише на три найбільш характерні ознаки відповідного злочину, які достатні для отримання уявлення про його суспільно небезпечну сутність. Зокрема, це: 1) спосіб (таємне); 2) суспільно небезпечне діяння (викрадення); 3) предмет (чуже майно). Жодна із суб`єктивних ознак злочину в цій конструкції не вказана, хоча це не означає, що вони можуть бути будь-якими чи є не обов`язковими.

Необхідність наявності саме корисливого мотиву визначається змістом самого поняттям викрадення як діяння, що криміналізоване у статті 185 КК, незалежно від окремого зазначення цього мотиву в змісті диспозиції цієї статті.

За змістом пунктів 1, 3 частини 1 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Процес же доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України), а обов`язок доказування цих обставин покладається на слідчого, прокурора.

За таких обставин, слідчий зобов"язаний був не лише оформити своє рішення процесуально, а саме винести постанову про відмову у визнанні потерпілою, а й мотивувати своє рішення з урахуванням оцінки наданих заявником доказів завдання шкоди.

Лист, яким ОСОБА_3 відмовлено у визнанні потерпілою не містить жодного обгрунтування чому слідчий не прийняла до уваги надані докази завдання майнової шкоди, а саме викрадення майна, в той час як відповідно до положень статті 91 КПК України у системному взаємозв"язку зі статтею 185 КК України доведення розміру збитку покладено на сторону обвинувачення. У свою чергу, потерпілий на підтвердження розміру збитку має право подати відповідні докази.

В даному випадку слідчий в порушення статтей 55, 110 КПК України не розглянув у належній процесуальній формі рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою, та не надав оцінки доказам, які ОСОБА_3 подала в обгрунтування завдання їй шкоди.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про порушення прав скаржник ОСОБА_3 .

Посилання слідчого на те, що ОСОБА_3 не було надано належних доказів того, що їй завдано кримінальним правопорушенням майнової шкоди слідчим суддею відхиляються, адже ОСОБА_3 надала документи в підтвердження завданої шкоди, які слідчий проігнорував, вказавши що відсутність статусу потерпілої позбавляє права ОСОБА_3 доводити їй розмір завданих збитків, а так само й те/, що саме вона є власником викрадених речей.

Відповідно до частини 2 статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи, що слідчий в порушення статтей 55, 110 КПК України не прийняв процесуальне рішення у формі постанови, в той же час порушив права ОСОБА_3 та безпідставно і невмотивовано відхилив її доводи, з метою відновлення порушених прав ОСОБА_3 , слідчий суддя вважає за доцільне задовольнити скаргу частково.

З метою забезпечення реалізації прав скаржника на захист порушених прав, слідчий суддя приходить до висновку, що рішення слідчого СВ поліції №2 Криворізького районного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 01.02.2023 року за вих.№45.2/3-1348 у формі листа підлягає скасуванню. Крім того, слідчий суддя зобов"язує слідчого СВ поліції №2 Криворізького районного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 розглянути клопотання ОСОБА_3 про залучення у якості потерпілої та додаткових доказів, подані 12 січня 2023 року за вх. № 11, вх. № 12 за результатми якого прийняти відповідну постанову.

Таким чином, слідчий суддя розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд сторонами кримінального провадження та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням викладеного приходить до висновку, що скаргаОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303-307 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим - задовольнити частково.

Скасувати рішення слідчого СВ поліції №2 Криворізького районного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 01.02.2023 року за вих.№45.2/3-1348 у формі листа про відмову ОСОБА_3 у визнанні потерпілою у межах кримінального провадження № 0001381 .

Зобов"язати слідчого СВ поліції №2 Криворізького районного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 розглянути клопотання, подані адвокатом ОСОБА_5 від імені ОСОБА_3 про залучення у якості потерпілої та додаткових доказів у межах кримінального провадження № 0001381, подані 12 січня 2023 року за вх. № 11, вх. № 12 та за результатми розгляду яких прийняти відповідну постанову.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя: ОСОБА_1