Справа № 344/6315/23
Провадження № 1-кс/344/2548/23
У Х В А Л А

20 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі скаргу на бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

В С ТА Н О В И В:

в скарзі вказано, що скаржник надав письмову заяву про злочин до відділу поліції за ч. 2 ст. 384 КК України: введення в оману судді ОСОБА_5 слідчим ОСОБА_6 , але відомості про злочин ОСОБА_4 до ЄРДР не внесено; є факт протиправної бездіяльності поліції і безумовного реагування суду. Просить задовольнити скаргу та зобов`язати відділ поліції внести відомості про злочин до ЄРДР згідно заяви ОСОБА_3 .

В судовому засіданні скаржник надав пояснення про те, що ухвалою слідчої судді ОСОБА_5 відмовлено в задоволенні скарги щодо не внесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочину у зв`язку з введенням слідчої судді в оману слідчим ОСОБА_4 , під час розгляду скарги скаржник повідомив, яку заяву він подав до органів досудового розслідування і коли, але слідчий пояснював, що скаржником заяву не було подано, чим ввів суддю в оману. Ухвалу слідчої судді ОСОБА_5 скасовано і зобов`язано орган досудового розслідування внести відомості за заявою ОСОБА_3 . Тому скаржником написана заява про вчинення злочину слідчим ОСОБА_4 , але після 24 годин відомості до ЄРДР не внесено.

В судовому засіданні слідчий заперечив скаргу та надав пояснення про те, що заяву ОСОБА_3 щодо неправомірних дій працівників Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області 14.04.2023 скеровано за підслідністю до Територіального управління ДБР у м. Львові; відділ поліції не наділений компетенцією на внесення відомостей в ЄРДР щодо працівників поліції; в судовому засіданні надано пояснення про те, що станом на 25.02.2023 заяви не було, оскільки заява ОСОБА_3 зареєстрована 28.02.2023; в судовому засіданні щодо розгляду скарги ОСОБА_3 , що перебувала в провадженні слідчого судді ОСОБА_5 скаржник називав свою заяву від 25.02.2023, але з матеріалами, які були в матеріалах скарги слідчий не ознайомлювався; заяву ОСОБА_3 передано в ДБР через те, оскільки до компетенції відповідного органу належить вирішення питання, з яким звернувся заявник.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, слідчий, прокурор має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Відповідно до змісту ст. 214 КПК України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Така позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.09.2021 у справі №556/450/18, в якій суд зазначив, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого, ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Слідчим в судовому засіданні зазначено, що заява скаржника датована 28.02.2023 та передана до Територіального управління ДБР розташованого у м. Львів за належністю, що визначена законом, а не бажанням скаржника.

Так в ст. 3 КПК України вказано, що державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Отже відповідно до загальних засад за змістом кримінального процесуального закону метою здійснення кримінального провадження є притягнення осіб до юридичної відповідальності відповідного виду за вчинення злочину, а не саме по собі бажання скаржника на внесення будь-яких відомостей, що ним викладено в заяві.

Так, в ст. 384 КК України передбачено кримінальну відповідальність за визначеною законодавцем суб`єктивною стороною відповідного кримінального діяння щодо введення в оману суду або іншого уповноваженого органу, у виді завідомо неправдивого показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивого висновку експерта, спеціаліста, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках. Ті самі дії, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів.

Отже, по-перше, за змістом диспозиції ст. 384 КПК України визначено спеціального суб`єкта злочину.

По-друге, в ст. 384 КК України чітко визначено суб?єктивну сторону відповідного кримінального правопорушення.

Однак за заявою скаржника і за його скаргою не повідомлено про будь-які дії, які б відповідали за ознаками суб`єкту та суб`єктивної сторони диспозиції статті 384 КК України.

Наданні скаржником усні пояснення в судовому засіданні не відповідають диспозиції ст. 384 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 КПК України слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.

Відповідно до п. 17 ч. 2 ст. З КПК України слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Згідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Отже слідчим можуть бути здійснені виключно ті дії, за змістом компетенції, які йому надана процесуальним законом.

В судовому засіданні скаржником не доведено, що за змістом КПК України йому гарантовано право формулювати обов`язки для слідчого в супереч його компетенції, що визначена процесуальним законом.

Разом з цим в ч. 7 ст. 216 КПК України у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, передбачених статтями 384, 385, 386, 387, 388, 396 Кримінального кодексу України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу, до підслідності якого відноситься кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким почато досудове розслідування.

Отже за ч. 7 ст. 216 КПК України досудове розслідування розпочинається і здійснюється тим органом, до підслідності якого відноситься кримінальне правопорушення за ст. 385 КК України.

Таким чином щодо підслідності за ст. 385 КК України процесуальним законом визначено відповідний імператив щодо початку і здійснення досудового розслідування.

Надалі за змістом ст. 216 КПК України передбачено компетенцію на зміну підслідності саме прокурором, а не слідчим, як бажав, за змістом його пояснення, скаржник.

Так само в ч. 2 ст. 218 КПК України вказано, що, якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він зобов`язаний протягом п`яти днів з дня встановлення таких обставин письмово повідомити про них прокурора та проводити розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.

Крім цього відповідно до ч.5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Відповідно до положень ст. 343 КК України втручання в діяльність працівника правоохоронного органу, судового експерта, працівника державної виконавчої служби, приватного виконавця полягають у впливі у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу, судового експерта, працівника органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, а також близького родича державного виконавця або приватного виконавця з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків, здійсненню судово-експертної діяльності або добитися прийняття незаконного рішення.

Отже на працівника правоохоронного органу не може бути здійснено тиск у будь-якій формі з метою добитися прийняття незаконного рішення.

Так в КПК України не передбачено можливості для прийняття рішень працівником правоохоронного органу щодо себе самого чи підрозділу чи працівників відповідного підрозділу.

Крім цього дії працівника правоохоронного органу, вчинені щодо себе і в своєму інтересі підлягають покаранню на основі відповідного законодавства. Також скаржнику не гарантовано можливість на створення для працівника поліції ситуації конфлікту інтересів з його службовою діяльністю.

Отже скаржнику не надано та непередбачено законом права на незаконний вплив, втручання в діяльність працівника правоохоронного органу.

У свою чергу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 13.09.2016 року повідомив, що проведення досудового розслідування кримінального провадження, зокрема, проведення окремих слідчих (розшукових) дій, заходів забезпечення кримінального провадження тощо органом, до компетенції якого згідно із процесуальним законодавством не віднесено його здійснення, порушує загальні засади законності здійснення кримінального провадження, закріплені у ст. 9 Кримінального процесуального кодексу України, та унеможливлює виконання завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України.

Так, у рішеннях від 02.08.84 року у справі «Мalone v. United Kingdom» та від 16.02.2000 року у справі «Аman v. Switzelend» ЄСПЛ вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі в разі потреби, за допомогою відповідної консультації, регулювати свою поведінку.

При цьому в рішенні від 21.10.2010 року у справі «Дія-97 проти України» вказано, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного здійснення правосуддя й дотримання принципу юридичної визначеності та, на що сторони провадження мають право сподіватися, застосування зазначених положень. Норму не можна вважати «законом», якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися нею у своїх діях (рішення від 25.11.99 справі «Наshman and Harrup v. The United Kingdom»).

На підставі ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Отже реалізувати процесуальні права та здійснювати процесуальну діяльність як скаржник так і правоохоронний орган повинні саме на підставі, у спосіб та у порядку, що визначені процесуальним законом, а не на основі створення ситуацій конфлікту інтересів працівника правоохоронного органу з його службовою діяльністю.

Стосовно інших аргументів скаржника про прийняття рішення Верховним Судом щодо можливості внесення відомостей в ЄРДР та передання для підслідності до належного органу не може бути надано відповідь на абстрактну інформацію, яка не повною мірою представлена скаржником в його усному поясненні.

Разом з цим скаржником не доведено обставину ухвалення Верховним Судом рішення про внесення відомостей в ЄРДР саме правоохоронним органом щодо цього ж правоохоронного органу чи його службових і посадових осіб, до компетенції яких належить внесення відомостей в ЄРДР, а також про можливість порушення таким працівником ч. 7 ст. 216 КПК України, одночасно із порушенням антикорупційного законодавства, за змістом якого передбачено обов`язок із уникнення реального чи потенційного конфлікту.

Крім цього кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст.22 КПК України органом досудового розслідування.

Відповідно до ст.214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР саме слідчим або прокурором.

Отже у скаржника відсутнє право на реєстрацію повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за бажаною ним кваліфікацією дій особи за відповідною диспозицією КК України.

Також право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини.

Вирішення питання про попередню правову кваліфікацію обставин, які вносяться до ЄРДР, вирішується саме слідчим або прокурором, які вносять відповідні дані до реєстру. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення заявником у заяві, не має обов`язкового характеру для слідчого або прокурора.

Частиною 2 ст.307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, спір створено скаржником саме на основі порушення ним його обов`язків, способу і порядку вчинення дій, що встановлені положеннями КПК України, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала слідчого судді протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги, безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1