У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000633

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фрунзе, Доманівського району, Миколаївської області, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, не працюючого, з професійно-технічною освітою, без місця реєстрації та без місця проживання, раніше судимого:

- вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.04.2014 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт;

- вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.12.2014 за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

-вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.03.2016 за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці. Звільнений 30.04.2021 у зв`язку з відбуттям строку покарання,

-обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 листопада 2022 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Ухвалено строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту взяття під варту на стадії слідства, а саме з 26 вересня 2022 року. Зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 попереднє ув`язнення у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави 620 грн. витрат за проведення експертиз.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить переглянути вирок.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить переглянути оскаржуваний вирок, оскільки на його думку суд не врахував його хронічні захворювання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією з боку Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2263-IX від 22.05.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 год. 30 хв. 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

20.08.2022 в невстановлений час, в період дії на території України Указу Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», ОСОБА_6 проходив по АДРЕСА_1 , знаючи, що у нього по АДРЕСА_2 проживають родичі, і що їх немає за місцем мешкання, виник прямий умисел на таємне повторне вчинення крадіжки, реалізуючи який, ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння та за допомогою металевої труби зламав навісний замок бічних дверей до житлового будинку, звідки, усвідомлюючи, що на усій території України діє воєнний стан, таємно, повторно викрав майно на загальну суму 6 915 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.

19.09.2022 у невстановлений час, в період дії на території України Указу Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», ОСОБА_6 перебував в смт. Олександрівка, Вознесенського району, Миколаївської області. Проходячи повз домоволодіння, котре розташоване по АДРЕСА_3 , у ОСОБА_6 виник прямий умисел на таємне повторне вчинення крадіжки, усвідомлюючи, що на усій території України діє воєнний стан, шляхом вільного доступу проник через вхідні двері житлового будинку, які були відчинені, та у веранді помітив ноутбук марки «НР РгоВоок 64700», вартістю 8 510 грн., який таємно повторно викрав, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненої повторно, поєднаної з проникненням в житло, вчиненої в умовах воєнного стану та його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, про що свідчить розписка. Бажання брати участь під час апеляційного розгляду не висловив.

Прокурор ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасника судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд встановив таке.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому злочину за обставин, встановлених судом, є правильними. Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України. В цій частині вирок апелянтом не оскаржується.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 оскаржує вирок в частині призначення покарання, оскільки вказав, що суд не врахував його хронічні захворювання.

Що стосується цих доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про незаконність оскаржуваного вироку в частині призначеного йому покарання, то вони не є слушними, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким.

Також враховані обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, а саме: визнання ним своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Окрім того, суд врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за злочини проти власності, має не погашені і не зняті у встановленому порядку судимості, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, також враховано відсутність претензій матеріального характеру з боку потерпілих.

Також суд врахував вік та стан здоров`я обвинуваченого, який в суді пояснив, що має тяжке хронічне захворювання. За такого, доводи апелянта про те, що судом при призначенні покарання не були враховані його хронічні захворювання, не є слушними.

Окрім того, судом врахована досудова доповідь про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе у разі призначення йому покарання у межах санкцій ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, але із застосуванням положень ст. 69 КК України.

З цими висновками апеляційний суд погоджується, з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

У даній справі встановлено декілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема щире каяття та визнання вини, а також активне сприяння розкриттю злочину.

Ці обставини, на думку апеляційного суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений усвідомив протиправність вчиненого, не ухилявся від співпраці із слідством, не заперечував під час судового розгляду обставини, які встановлені в обвинувальному акті.

Суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, що ці обставини дають підстави для застосування при призначенні покарання положень ст. 69 КК України, що на переконання апеляційного суду відповідатиме меті покарання, гуманності та справедливості.

Суд вважає, що покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65-67 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Тому немає підстав вважати призначене покарання занадто суворим, як вважає апелянт.

Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є правильним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3