ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2537/22 Справа № 2-91/96 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 (з доповненнями) та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року за ст. ст. 19 ч. 4-93 п. п. "е", "ж", 206 ч. 2, 19 ч. 4-117 ч. 3, 19 ч. 4-118 ч. 2, 19 ч. 4-206 ч. 2, 208, 108 ч. 1, 42 КК України, згідно якого він був засуджений до покарання у виді смертної кари - розстрілу.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив, що у клопотанні засуджений ОСОБА_7 зазначає про те, що вирок, ухвалений стосовно нього, було ухвалено неповноважним складом суду, так як головуючою в усіх судових засіданнях була суддя жіночої статі, проте у судових рішеннях, як головуючого зазначено суддю ОСОБА_9 на російській мові зі скороченими ініціалами, а саме: « ОСОБА_10 », а суддю ОСОБА_11 зазначено на російській мові зі скороченими ініціалами, як « ОСОБА_12 », при цьому у листі Дніпровського апеляційного суду від 08.09.2020 року зазначено, що судді ОСОБА_10 і ОСОБА_11 чоловічої статі дійсно працювали в Апеляційному суді Дніпропетровської області, однак суддя ОСОБА_13 жіночої статі у суді Дніпропетровської області ніколи не працювала, а тому ОСОБА_7 ставить у своїй заяві питання про те, що вирок відносно нього було ухвалено суддями, які є неповноважними, тому є підстави перегляду судового рішення за ново виявленими обставинами.

Також суд зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути. Нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмету доказування у кримінальній справі та спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Суд першої інстанції розглянувши вищевказане клопотання засудженого прийшов до висновку, що у клопотанні та в поясненнях ОСОБА_7 не наведено посилань з обґрунтуванням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, вичерпний перелік яких наведено ч. 2 ст. 459 КПК України та на підставі яких здійснюється кримінальне провадження за нововиявленими обставинами, - відмовив у його задоволенні.

В апеляційних скаргах:
- засуджений просить вирок Дніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року скасувати та направити на новий розгляд до компетентного суду у порядку, передбаченому КПК.
Крім цього, засуджений просить:
- визнати порушення, яке передбачене ст. 28 Конституції України, ст. 3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод та ст. 6 Конвенції на справедливий суд;
- витребувати кримінальну справу;
- визвати свідків, які приймали участь в судовому розгляді справи №2-91/96.
Вважає оскаржувану ухвалу такою, яка містить неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Вказує, що судом першої інстанції порушено вимоги КПК України.
На думку засудженого, вирок Дніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року був постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
- захисник засудженого просить вказану ухвалу скасувати, прийняти заяву засудженого ОСОБА_7 та переглянути вирок Дніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року по справі № 2-91/96, у зв`язку із нововиявленими обставинами.

На думку захисника, ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2022 року не відповідає дійсності.

Вважає, що ухвала Верховного суду України від 25.03.1997 року, якою було залишено без змін вирок Дніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року по справі № 2-91/96 є незаконною та необґрунтованою, ухваленою судом без відповідних повноважень, бо станом на час ухвалення вироку необхідно зазначити, що судді, які ухвалювали відносно ОСОБА_7 вирок, а саме: ОСОБА_9 та ОСОБА_11 не складали присяги судді, а також народні засідателі, - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , не складали присяги народних засідателів судів Української PCP, у зв`язку з чим вирок відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню, оскільки ухвалений незаконним складом. Також, на думку захисника, суд не врахував того факту, що розгляд справи здійснювався різним складом суду, що є порушенням норм КПК. Вважає, що ці обставини є нововиявленими та повинні враховуватися судом.

Захисник зауважує, що згідно висновку судово-медичної експертизи було зазначено, що потерпіла незадовго до смерті приймала «седуксен», але ці обставини відносно прийняття цього засобу потерпілою та можливість настання смерті від передозування сильнодіючою речовиною судом не досліджувалось та експертиза з цього приводу не призначалась.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції постановляючи вищевказане рішення, в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.
Глава 34 КПК України визначає підстави та порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами, строки звернення й вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Так, згідно з ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Перелік обставин, які визнаються нововиявленими, є вичерпним та знайшов своє відображення у ч. 2 ст. 459 КПК України. Це є:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Таким чином, судові рішення у кримінальних справах (вироки, ухвали), що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами тільки з підстав, що зазначені в ч. 2 ст. 459 КПК України.

Перегляд за нововиявленими або виключними обставинами є надзвичайною (екстраординарною) процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Водночас, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів («Brumarescu проти Румунії», № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Повноваження судів вищих інстанцій на перегляд справи повинні використовуватися лише з метою виправлення судових помилок, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд вищими судами не повинне розглядатися як завуальована апеляція, а лише сама можливість того, що можуть існувати дві точки зору щодо предмету спору не є підставою для перегляду рішення. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру («Ryabykh проти Росії», № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).

Процедура перегляду рішення за нововиявленими обставинами сама по собі не суперечить принципу юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя («Pravednaya проти Росії», № 69529/01, рішення від 18 листопада 2004 року). Однак Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Дніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року ОСОБА_7 було засуджено за ст. ст. 19 ч. 4-93 п. п. "е", "ж", 206 ч. 2, 19 ч. 4-117 ч. 3, 19 ч. 4-118 ч. 2, 19 ч. 4-206 ч. 2, 208, 108 ч. 1, 42 КК України до покарання у виді смертної кари - розстрілу.

Ухвалою Верховного Суду України від 25 березня 1997 року вирок Дніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року щодо ОСОБА_7 , - залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2000 року вищевказаний вирок було змінено, та призначене ОСОБА_7 покарання у виді смертної кари - розстрілу замінено на довічне позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_7 подав до суду першої інстанції клопотання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якому зазначив про те, що вирок, ухвалений стосовно нього, було ухвалено неповноважним складом суду, так як головуючою в усіх судових засіданнях була суддя жіночої статі, проте у судових рішеннях, як головуючого зазначено суддю ОСОБА_9 на російській мові зі скороченими ініціалами, а саме: « ОСОБА_10 », а суддю ОСОБА_11 зазначено на російській мові зі скороченими ініціалами, як « ОСОБА_12 », при цьому у листі Дніпровського апеляційного суду від 08.09.2020 року зазначено, що судді ОСОБА_10 і ОСОБА_11 чоловічої статі дійсно працювали в Апеляційному суді Дніпропетровської області, однак суддя ОСОБА_13 жіночої статі у суді Дніпропетровської області ніколи не працювала, а тому ОСОБА_7 ставить у своїй заяві питання про те, що вирок відносно нього було ухвалено суддями, які є неповноважними, тому є, на його думку, підстави перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Суд першої інстанції, провівши належну перевірку обставин, викладених у клопотанні засудженого ОСОБА_7 про перегляд зазначеного рішення за нововиявленими обставинами, прийшов до висновку, що в клопотанні та в поясненнях останнього не наведено посилань з обґрунтуванням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, вичерпний перелік яких наведено ч. 2 ст. 459 КПК України та на підставі яких здійснюється кримінальне провадження за нововиявленими обставинами, а тому у задоволенні клопотання ОСОБА_7 суд відмовив.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та вважає що оскаржувана ухвала є належно вмотивованою.

Доводи апеляційних скарг засудженого ОСОБА_7 щодо необґрунтованості та незаконності оскаржуваної ухвали є безпідставними, оскільки не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході апеляційного перегляду вказаного рішення суду.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що судді та народні засідателі не склали присяги, колегія суддів зазначає, що положеннями пункту 12 розділу XV Перехідні положення Конституції України від 28 червня 1996 року визначено, що судді всіх судів в Україні, обрані чи призначені до набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені.

Статтею 4 Закону України «Про правонаступництво» від 12.09.1991 року встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції.

Положення статті 10 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року щодо прийняття присяги поширювалась лише на вперше обраних суддів. Вимоги приведення до повторної присяги суддів, які її прийняли до проголошення незалежності України, вказаний Закон не містить.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що відсутні дані про те, що судове рішення ухвалене незаконним складом суду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційних скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 (з доповненнями) та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського обласного суду від 26 грудня 1996 року за ст. ст. 19 ч. 4-93 п. п. "е", "ж", 206 ч. 2, 19 ч. 4-117 ч. 3, 19 ч. 4-118 ч. 2, 19 ч. 4-206 ч. 2, 208, 108 ч. 1, 42 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4