Справа № 733/525/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/186/23
Категорія - - ч.1 ст.263 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000474 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, освіта базова середня, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1887,80 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що на початку квітня 2022 року ОСОБА_8 прибув до лісосмуги між с. Левки та с. Колісники Ічнянської ТГ Прилуцького району, де знайшов предмет, зовні схожий на автоматичну вогнепальну зброю, та два предмети, зовні схожі на магазини до автоматичної вогнепальної зброї, споряджені патронами в кількості 54 штуки. Достовірно знаючи, що знайдені ним речі є вогнепальною зброєю та боєприпасами, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, реалізуючи злочинний намір на незаконне придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї та боєприпасів, без передбаченого законом дозволу, шляхом привласнення знайденого, умисно забрав у власне користування автоматичну вогнепальну зброю та два предмети, зовні схожі на магазини до автоматичної вогнепальної зброї, споряджені патронами в кількості 54 штуки. Після чого ОСОБА_8 переніс знайдене до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав до 06.07.2022.

06.07.2022 у період часу з 07:37 год. по 08:43 год., за вищевказаною адресою, було проведено санкціонований обшук, у ході якого працівниками поліції було виявлено та вилучено автомат моделі АК-74, два магазини до даної автоматичної зброї, споряджені патронами в кількості 54 штуки.

Відповідно до висновку судової експертизи зброї № СЕ-19/125-22/4193-БЛ від 02.08.2022, наданий на дослідження автомат є нарізною вогнепальною зброєю - бойовим 5,45-мм автоматом моделі АК-74 № НОМЕР_1 , 1983 року випуску, виробництва СРСР, виготовлений промисловим способом, придатний до стрільби. Надані на дослідження п`ятдесят чотири патрони є боєприпасами, а саме: сім з п`ятдесяти чотирьох патронів з маркувальними позначеннями - «270 93» є 5,45-мм (5,45х39) бойовими проміжними патронами, спорядженими кулями підвищеної пробивної здатності; десять з п`ятдесяти чотирьох патронів з маркувальними позначеннями «3 90» є 5,45-мм (5,45х39) бойовими проміжними патронами, спорядженими трасуючими кулями; тридцять сім з п`ятдесяти чотирьох патронів з маркувальними позначеннями « 17 89 », «270 83», «270 82» та «270 81» є 5,45-мм (5,45x39) бойовими проміжними патронами, спорядженими кулями зі сталевими сердечниками. Надані на дослідження патрони призначені для проведення пострілів з бойової зброї, а саме: автоматів, кулеметів відповідного калібру. Патрони до стрільби придатні. Надані на дослідження два магазини є частинами вогнепальної зброї - двома змінними магазинами до автомата калібру 5,45 мм (5,45x39) виготовленого на базі автомата АК.

Вказаними умисними діями, що виразилися незаконному придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї та боєприпасів, ОСОБА_8 порушив вимоги п.21 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», «Інструкції про порядок виготовленням, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами смертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України 21.08.1998 № 622 та «Положення про дозвільну систему», затверджену постановою КМУ № 576 від 12.10.1992.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікацію його дій, просив змінити вирок суду першої інстанції та призначити його підзахисному покарання за ч.1 ст.263 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Вказав, що суд не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а саме, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей та матері-інваліда.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі захисником не оспорюються.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, доглядає за матір`ю-інвалідом, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану; врахував висновок органу пробації, та дійшов правильного висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.263 КК України, зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4