УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року

м. Київ

справа № 148/1057/21

провадження № 51-4049ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2022 року щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 визначено відраховувати з дня набрання цим вироком законної сили, зарахувавши у строк відбування покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК строк попереднього ув`язнення (тримання під вартою) з 28 січня 2021 року по день набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили продовжено ОСОБА_4 запобіжний захід, але не більше ніж на 60 днів - до 18 листопада 2022 року включно.

Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Указаним вироком також засуджено ОСОБА_6 , питання про законність і обґрунтованість судового рішення щодо якого в цій касаційній скарзі не порушується.

Як убачається з вироку суду, 03 січня 2021 року близько 18:00 ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою, зайшли на подвір`я домогосподарства АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_8 . Після цього, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на відкрите заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_7 зайшов у приміщення веранди будинку та чекав там, а ОСОБА_4 в цей час зайшла за будинок і постукала у вікно кімнати потерпілого. Дочекавшись, поки потерпілий ОСОБА_8 відкрив двері, ОСОБА_7 , діючи умисно, застосував фізичну силу, яка виразилась у завданні потерпілому удару дверима, у результаті чого останній спиною впав на підлогу кімнати. Після цього ОСОБА_7 разом із ОСОБА_4 проникли всередину будинку, де ОСОБА_7 із застосуванням сили, нагнувшись над ОСОБА_8 , утримуючи його руки своїми обома руками, став вимагати грошові кошти, а ОСОБА_4 в цей час в місцях, на які вказав потерпілий, знайшла грошові кошти в сумі 6000 грн, після чого відкрито заволоділа останніми. Крім того, в ході пошуку грошей у кімнатах будинку ОСОБА_4 на табуреті виявила мобільний телефон «Nokia 105» чорного кольору вартістю 257 грн із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» вартістю 50 грн та на шафі, православну хатню металеву емальовану чотиричастинну ікону з барельєфним зображенням сюжетів трьох Богородичних та одного Господнього свят (XIX століття) вартістю 3320 грн і православну ікону «Богородиця Вогневидна» (XIX століття) вартістю 26 565 грн, належні потерпілому, якими також відкрито заволоділа. Протягом всього часу пошуку ОСОБА_4 матеріальних цінностей ОСОБА_7 силою утримував потерпілого, обмеживши в рухах, не даючи можливості підвестись, унаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин, забійних ран, саден у ділянці обличчя, обох верхніх кінцівок, які належать до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я. Викрадені в потерпілого грошові кошти в сумі 6000 грн ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розподіли між собою і витратили на продукти харчування, спиртні напої та тютюнові вироби, дві православні ікони заховали в погребі домогосподарства, де тимчасово проживали, а мобільний телефон марки «Nokia 105» із сім-картою ПрАТ «Київстар» згодом викинули. Своїми діями ОСОБА_7 та ОСОБА_4 спричинили потерпілому ОСОБА_8 матеріального збитку на суму 36 192 грн.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 06 грудня 2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора закрив, апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_4 залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності винуватості засудженої ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що апеляційний суд, залишаючи вирок місцевого суду без змін, не взяв до уваги, що ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення вперше, повністю визнала вину в інкримінованому їй злочині, щиро розкаялась, добровільно відшкодувала потерпілому завдану шкоду.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи в касаційній скарзі та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК, і правильність кваліфікації її дій у касаційній скарзі захисника не оспорюються.

Доводи захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_10 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості колегія суддів уважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

З огляду на указану мету й вищезазначені принципи покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, під час призначення засудженій ОСОБА_4 виду та розміру покарання, суд першої інстанції, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини кримінального провадження, у тому числі: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до положень ст. 12 КК належить до тяжкого злочину; особу винної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, шкоду відшкодувала в повному обсязі, посередньо характеризується, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, відшкодування потерпілому завданої шкоди. Обставинами, які обтяжують покарання, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, чого не заперечено самою обвинуваченою та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Таким чином, підстав уважати, що судом не враховано обставини, на які вказує захисник у скарзі, немає.

Слідуючи принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання і конкретним обставинам цієї справи, суд слушно визнав, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення ОСОБА_4 нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі за ч. 3 ст. 186 КК.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, установлених КК, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженій ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, наближеного більш до мінімальних, а не максимальних меж санкції статті, за якою її засуджено.

Таким чином, суд першої інстанції дотримався приписів статей 50, 65 КК, тому правових підстав уважати призначене ним покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив посилання й доводи, викладені захисником в апеляційній скарзі, та не встановивши підстав для зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи і підстави для прийняття такого рішення.

Ухвала апеляційного суду відповідає приписам ст. 419 КПК.

Колегія суддів уважає, що призначене ОСОБА_4 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для її виправлення, попередження вчинення нею нових злочинів. Підстав уважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, Суд не вбачає.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2022 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3