ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/572/23 Справа № 202/9110/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, у режимі відеоконференції, апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , подані на ухвалу колегії суддів Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зачатівка Волноваського району Донецької області, громадянину України, раніше не засудженому, який фактично мешкає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,-

встановила:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2022 року клопотання прокурора Краматормької окружної прокуратури ОСОБА_6 задоволено та продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 строком до 13 січня 2023 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, тобто вбивство, вчинене за попередньою змовою групою осіб, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, у разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків та законних джерел доходу не має, місце його реєстрації у селі Зачатівка Волноваського району Донецької області , де, в тому числі у місцевості, наближеній до місця проживання обвинуваченого ведуться активні бойові дії, дійшов висновкупро наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинуваченого під вартою усунуті бути не можуть, тому задовольнив клопотання прокурора.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відмовити.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги захисник посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення. Апелянт зазначає, що суд, задовольняючи клопотання прокурора, продовжив застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , за відсутності на те правових підстав, а ризики, які встановлені ухвалою суду, на думу захисника, стороною обвинувачення не доведені та ґрунтуються виключно на припущеннях, враховуючи те, що обвинувачений перебуває під вартою понад 5 років. Разом з цим, вказує, що обвинувачений не вчиняв спроб втечі, незаконного впливу на свідків, не переховувався від слідства та суду, а матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у суді, який розглянув відповідне клопотання, не перебувають.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати, відмовити у задоволенні клопотання прокурора та звільнити його з під варти.

В обґрунтуванні доводів скарги обвинувачений посилається на те, що суд незаконно та безпідставно продовжив застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на те, що матеріали кримінального провадження щодо нього відсутні. Зазначає, що прокурором, до клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не було долученого жодного доказу, на підтвердження викладених у ньому обставин, внаслідок чого суд був позбавлений можливості надати їм об"єктивну оцінку та прийняти обґрунтоване рішення. Вказує, що ризики, заявлені у клопотання прокурора, є недоведеними, оскільки він знаходиться під вартою понад 5 років, всі свідки та потерпіла у цьому провадженні вже допитані, а тяжкість покарання, не може бути достатнім виправданням застосування до нього виключного запобіжного заходу, тому з урахуванням викладених обставин, просить ухвалу скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимог скарг та просили їх задовольнити, прокурора, який просив залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Краматорського міського суду Донецької області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002873 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ознаками злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

На стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 15.10.2017 ОСОБА_8 було обрано у цьому провадженні запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався в установленому законом порядку.

Разом з цим, розпорядженням голови Верховного Суду від 15.03.2022 року №8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість Краматорським міським судом Донецької області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, територіальну підсудність судових справ, які були підсудні вищезазначеному суду визначено за Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська.

15.11.2022 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було розглянуто клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , за наслідками чого було постановлено оскаржувану ухвалу.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції також врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, тобто вбивство, вчинене за попередньою змовою групою осіб, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, у разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків та законних джерел доходу не має, місце його реєстрації у селі Зачатівка Волноваського району Донецької області , де, в тому числі у місцевості, наближеній до місця проживання обвинуваченого ведуться активні бойові дії, й що ризики, передбачені 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою і відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим.

Апеляційний суд погоджується з тим, що заявлені прокурором ризики є доведеними та підтверджуються наявними у провадженні доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, суд ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, посилання обвинуваченого на те, що матеріали кримінального провадження щодо нього втрачені не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до листа керівника апарату Краматорського міського суду Донецької області від 27.12.2022, матеріали кримінального провадження 234/18377/17 за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України було направлено до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська для подальшого судового розгляду.

Окрім того, враховуючи, шо ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, суд, у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив щодо обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Водночас, враховуючи те, що судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418,419 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2022 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3