Справа № 202/7312/21
Провадження № 1-кс/202/2569/2023
УХВАЛА

Іменем України

29 березня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання старшого слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування ОВС та ЗУОГ і ЗО СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України.

З клопотання вбачається, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0001429 від 19.12.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 255 КК України.

19.12.2017 матеріали стосовно ОСОБА_6 на підставі ст. 217 КПК України були виділені в окреме провадження в зв`язку з оголошенням його в розшук та підставі ст. 281 КПК України, про що внесено відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001429.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , у складі злочинної організації, створеної ОСОБА_6 , розробили злочинний план, направлений на заволодіння грошовими коштами фізичних осіб шахрайським шляхом в особливо великих розмірах, який полягав у розповсюдженні через оголошення в газетах, мережі Інтернет, ЗМІ та в інший спосіб інформації про діяльність, так званих «кредитних установ», зареєстрованих як ПП «НАФТОГАЗ ІНВЄСТ.» (), ПП «ТРАНСГАЗІНВЄСТ.» (), ПП «УКРСТРОЙІНВЄСТ» () про начебто видачу ними за спрощеним механізмом та на вигідних умовах грошових позик громадянам.

Громадянин України, який виявив намір отримати грошову позику (далі Клієнт), телефонував за вказаними в оголошенні номерами телефонів та в телефонній розмові (всередині злочинної організації дані дії конспіративно називалися «телефонна консультація») окремі учасники злочинної організації або, спеціально залучені особи у якості працівників офісів, що діяли від імені вищевказаних підприємств, представляючись, так званими «менеджерами» (або «кредитними спеціалістами», «кредитними менеджерами») пояснювали умови видачі грошових позик, вказуючи на наявність спрощеного порядку отримання Клієнтом позики за наявності паспорту громадянина України та ідентифікаційного коду, а також запрошували їх відвідати офіс для укладення відповідних договорів позики.

За результатами, так званої «телефонної консультації», після схилення Клієнта відвідати офіс для проведення детальної консультації (всередині злочинної організації дані дії конспіративно називалися «консультація в офісі»), в приміщенні офісу працівник офісу, діючи від імені вищезазначених підприємств, представляючись Клієнтові «менеджером» («кредитним спеціалістом», «кредитним менеджером»), діючи за заздалегідь розробленим алгоритмом дій, вказував про вигідні умови отримання грошової позики, обумовлені, у тому числі, спрощеною процедурою її отримання та низькою відсотковою ставкою.

Після налагодження за результатами, так званої «консультації в офісі», психологічного контакту між Клієнтом і, так званим «менеджером», останній, зловживаючи довірою першого, яка полягала у його штучному переконанні щодо наявності неіснуючих переваг в отриманні грошових коштів у вигляді позики та можливості їх швидкого отримання саме в цьому офісі, імітуючи процедуру укладення договірних зобов`язань, як необхідну для громадянина умову отримання ним грошових коштів, приймав від нього заяву на видачу позики, консультував під час заповнення заздалегідь розробленої анкети, робив ксерокопії паспорту та ідентифікаційного коду клієнта, повідомляючи йому, що після прийняття зазначених документів вони будуть скеровані до служби безпеки (якої в дійсності не існувало) для начебто перевірки його кредитної історії, та вказував на необхідність здійснення клієнтом телефонного дзвінка до цього офісу через певний проміжок часу для з`ясування результатів цієї так званої «перевірки службою безпеки».

За результатами наданої «консультації в офісі» після того, як Клієнт виходив з офісного приміщення, так званий «менеджер», на підставі наданих Клієнтом документів вносив відомості про нього до спеціального заведеного журналу, та, з урахуванням складеного щодо нього його психологічного портрету, визначав розмір платежу, який він мав сплатити за начебто отримання позики під виглядом укладеного договору добровільного страхування.

Після імітування, так званої «перевірки службою безпеки», працівником офісу в якості обов`язкової умови отримання клієнтом грошової позики під приводом гарантії для позикодавця платоспроможності позичальника пропонувалось на вибір укласти договір додаткового страхування або залучити не менше двох поручителів при укладенні договору позики. При цьому сама юридична конструкція договору позики в сукупності із специфікою психологічних особливостей категорії осіб майбутніх Клієнтів наперед унеможливлювала отримання ними грошової позики через неможливість залучення поручителів за критеріями, визначеними у цих договорах, що створювало Клієнтам такий психологічний мікроклімат, за якого останні погоджувались на укладення договору добровільного страхування та проведення оплати за ним як передумову отримання грошової позики.

З урахуванням цього, так звані «кредитні менеджери», для створення уявної правомірності укладення договору позики схиляли громадян до необхідності добровільного страхування життя, за яким Клієнти страхувались від 1-2 групи інвалідності та летальних випадків у конкретно визначеній ОСОБА_6 страховій компанії у формі заздалегідь розробленого договору страхування та перерахування клієнтом за ним грошових коштів на розрахункові рахунки ТДВ СК «ПРОМІНВЕСТ» і ТДВ СК «АЛЬТЕРНАТИВА», які в подальшому мали перераховуватись на рахунки та переводитись у готівку через підконтрольні ОСОБА_6 підприємства ТОВ «Фінпосередник-2012», ТОВ «Нетсіс Україна».

Після підписання Клієнтом бланку договору добровільного страхування, проведення за ним відповідної оплати через банківську установу за реквізитами, наданими, так званим «менеджером», та долучення громадянином документального підтвердження про здійснення даної операції, так званий «кредитний спеціаліст», діючи від імені одного із підприємств ПП «НАФТОГАЗ ІНВЄСТ» (), ПП «ТРАНСГАЗІНВЄСТ» (), ПП «УКРСТРОЙІНВЄСТ» (), укладав із клієнтом договір позики.

Після чого «менеджер», який безпосередньо укладав договір позики із Клієнтом, з метою конспірації протиправної діяльності злочинної організації, відправляв через мобільний додаток «Line» всю наявну інформацію про Клієнта до так званого «Call-Centre», який був розташований в орендованій квартирі у м. Маріуполь Донецької області.

У свою чергу, працівник так званого «Call-Centre» (всередині злочинної організації він іменувався як «оператор» «Call-Centre») для штучного створення реальності намірів офісів надавати Клієнтам позики відправляв клієнтові із заздалегідь придбаного мобільного телефону смс-повідомлення про те, що укладений із ним договір позики розглянуто та задоволено, а з метою психологічного урівноваження Клієнта та упередження виникнення у нього будь-яких сумнівів щодо фактичної невидачі йому в подальшому грошових коштів, зазначав про необхідність зателефонувати у конкретно визначений протягом місяця проміжок часу для начебто отримання грошей.

В разі дзвінка Клієнта до так званого «Call-Centre» та постановки ним питання про причини невидачі йому грошових коштів, оператор даного центру, отримавши від клієнта відомості про його анкетні дані, а також ідентифікаційні ознаки укладеного договору в телефонному режимі із «кредитним спеціалістом» або шляхом переписки за допомогою мобільного додатку «Line» з`ясовував у нього психологічний портрет Клієнта, у тому числі, щодо можливості повторного його введення в оману шляхом повідомлення про те, що в електронній системі компанії начебто відбувся збій програми, і громадянинові для отримання позики необхідно укласти договір страхування життя та повторно провести відповідну за ним оплату за тими ж самими реквізитами на розрахункові рахунки ТДВ СК «ПРОМІНВЕСТ» або ТДВ СК «АЛЬТЕРНАТИВА».

Після повторного підписання Клієнтом договору добровільного страхування та/або повторного переказу ним грошових коштів за ним на розрахунковий рахунок ТДВ СК «ПРОМІНВЕСТ» або ТДВ СК «АЛЬТЕРНАТИВА» оператор так званого «Call-Centre» повідомляв громадянинові завідомо неправдиві відомості, що найближча видача грошових коштів, начебто, планується на середину чи кінець поточного місяця, тим самим створюючи умови для відтягування часу, в результаті чого Клієнт так і не отримував грошових коштів за договором позики, але був упевнений в щирості та правомірності дій «менеджера», оператора «Call-Centre» та підприємств, з якими Клієнт укладав договір позики.

Можливість повторного (у тому числі по декілька разів) схиляння Клієнта працівниками так званого «Call-Centre» до укладення додаткових договорів страхування та стягнення за ними плати для начебто отримання грошових коштів за договором позики.

Таким чином, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , у складі злочинної організації, протягом 2016-2017 років шляхом обману та зловживання довірою заволоділи грошовими коштами 78 громадян на загальну суму 483 450,30, що перевищує 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та становить особливо великий розмір.

Під час виконання співробітником оперативного підрозділу доручення слідчого направленого на виклик до органу досудового розслідування, шляхом вручення йому особисто повістки про виклик, та проведення інших слідчих дій з метою встановлення місце знаходження ОСОБА_6 , встановлено, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але тимчасово не проживає. В подальшому місцезнаходження ОСОБА_6 встановити не представилось можливим.

Наведені обставини стали підставою для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, згідно вимог ст. 135 КПК України його члену сім`ї.

В зв`язку з тим, що місцезнаходження ОСОБА_6 не було відоме, останній ухилявся від органів досудового розслідування вказане повідомлення про підозру, відповідно до ч.8 ст.135 КПК України, разом із повісткою про виклик підозрюваного була опублікована в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

09.01.2018 року ОСОБА_6 на підставі ст. 280 КПК України був оголошено в розшук.

При проведені розшуку підозрюваного ОСОБА_6 згідно інформації з ЦП Прикордонної служби України «Аркан» було встановлено що підозрюваний ОСОБА_6 покинув територію України та виїхав на територію Російської Федерації, де і перебуває на теперішній час.

08.02.2021 року слідчим винесено постанову про оголошення підозрюваного ОСОБА_6 в міжнародний розшук, на теперішній час здійснюються заходи, направлені на встановлення його місцезнаходження.

Підозрюваний ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкий злочин, який відповідно до ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України карається позбавленням волі на строк від 8 до 13 років.

В обґрунтування клопотання, слідчий зазначив, що у ході досудового розслідування встановлено ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий звертає увагу на те, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, зважаючи на тяжкість покарання передбаченого ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України. Вказаний ризик підтверджується, зокрема, і тим, що підозрюваний ОСОБА_6 з 09.01.2018 року перебуває у розшуку, а також відповідно до матеріалів кримінального провадження перебуває за межами території України.

Із врахуванням наведеного, слідчий просив обрати щодо підозрюваного ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні.

Вислухавши прокурора, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, кримінальне провадження №0001429 від 19.12.2017, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000063 від 07.11.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 чт.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України.

18.12.2017 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.

Про підозру ОСОБА_6 повідомлено шляхом направлення повідомлення про підозру з роз`ясненням прав підозрюваного за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 .

19.12.2017 матеріали стосовно ОСОБА_6 на підставі ст. 217 КПК України були виділені в окреме провадження, в зв`язку з оголошенням його в розшук та підставі ст. 281 КПК України, про що внесено відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001429.

23.02.2018 постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001429 від 19.12.2017 року за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, зупинено.

В зв`язку з тим, що місцезнаходження ОСОБА_6 не було відоме, останній ухилявся від органів досудового розслідування вказане повідомлення про підозру, відповідно до ч.8 ст.135 КПК України, разом із повісткою про виклик підозрюваного була опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

08.02.2021 року підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено у міжнародний розшук.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу

Згідно з частиною 2 статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 178 КПК України визначені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини (рішення «Нечипорук і Йонкало проти України»), відповідно до якої «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин.

У розглядуваному клопотанні наведені дані, які вказують на підозру у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, які не викликають розумних сумнівів у цьому і підтверджуються матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Враховуючи, що остання переховується від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим оголошений в міжнародний розшук, з метою його арешту та екстрадиції на територію України, забезпечення виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків, а також з метою запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, існують достатні підстави для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного.

Таким чином, при обранні запобіжного заходу підозрюваному враховується наявна обґрунтована підозра вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, а також наявність ризиків переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, оскільки встановлено, що 08.02.2021 року ОСОБА_6 було оголошено в міжнародний розшук і встановити його місцезнаходження не виявилося можливим.

Слідчий суддя також зважає на практику ЄСПЛ, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Також враховується ступінь тяжкості злочинів, у вчиненні котрих підозрюється ОСОБА_6 , котрі відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Враховуються дані про особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, переховується від органів досудового розслідування.

З урахування викладеного, вважаю можливим обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 196, 197, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У разі затримання ОСОБА_6 зобов`язати орган досудового розслідування, у провадженні якого перебуває вказане кримінальне провадження, доставити його до суду не пізніш як через сорок вісім годин з часу затримання для розгляду клопотання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1