КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та місце перебування потерпілої ОСОБА_6 , кримінальне провадження № 0004629 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1000/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11

Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_1

строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задоволено частково та постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн. та витрат на правову допомогу - 31 584 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» залишено без розгляду та роз`яснено їй право на звернення із відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_8 , 15.09.2020 року близько 08 год., керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони вулиці Харківське шосе, по проїзній частині вулиці Привокзальна у місті Києві, в напрямку вулиці Сімферопольська, в районі перехрестя вказаних вулиць, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, проявив неуважність та необачність, а саме невчасно відреагував, що перед зазначеним пішохідним переходом зупинився невстановлений слідством автобус типу «БОГДАН», який виконував маневр повороту праворуч зі сторони вулиці Сімферопольська і рухався у правій смузі попутного напрямку руху та невстановлений слідством автомобіль типу «Джип», темного кольору, який рухався у середній смузі руху вулиці Привокзальна в напрямку вулиці Сімферопольська та зупинився, тим самим не переконався, що на ньому відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в результаті цього несвоєчасно виявив та в подальшому, з необережності, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка, маючи перевагу в русі, здійснювала перехід проїзної частини вулиці Привокзальна, в межах вказаного нерегульованого пішохідного переходу, справа-наліво по напрямку руху транспортного засобу, тим самим водій ОСОБА_8 допустив порушення вимог п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР), а саме:

- п. 18.1 - «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

- п. 18.4 - «якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_8 виразились в тому, що він керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони вулиці Харківське шосе, по проїзній частині вулиці Привокзальна у місті Києві, в напрямку вулиці Сімферопольська, в районі перехрестя вказаних вулиць, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу проявив неуважність та необачність, а саме невчасно відреагував, що перед зазначеним пішохідним переходом зупинився невстановлений слідством автобус типу «БОГДАН», який виконував маневр повороту праворуч зі сторони вулиці Сімферопольська і рухався у правій смузі попутного напрямку руху та невстановлений слідством автомобіль типу «Джип», темного кольору, який рухався у середній смузі руху вулиці Привокзальна в напрямку вулиці Сімферопольська та зупинився, тим самим не переконався, що на ньому відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в результаті цього несвоєчасно виявив та в подальшому, з необережності, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка маючи перевагу в русі здійснювала перехід проїзної частини вулиці Привокзальна, в межах вказаного нерегульованого пішохідного переходу, справа-наліво по напрямку руху транспортного засобу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження.

Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіянням пішоходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які виразились у вигляді закритої травми тазу переломів бічної маси крижі зліва з розходженням уламків, обох лонних кісток без зміщення уламків, закритої травми правого колінного суглоба у вигляді розриву заднього рогу латерального меніска, часткового розриву заднього рогу медіального меніска, забою кісткового мозку медіального виростка великогомілкової кістки, синовії та гематоми м`яких тканин суглоба, закритої травми лівого колінного суглоба у вигляді трабекулярного перелому задніх відділів латерального виростка великогомілкової кістки та голівки малогомілкової кістки, розриву переднього рогу латерального меніска, заднього рогу медіального меніска, підшкірної гематоми м`яких тканин коліна по передній поверхні, внутрішньотканевої гематоми м`яких тканин попередньо-латеральної поверхні верхньої третини лівого стегна.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_10 , вважаючи вирок суду в частині вирішення цивільного позову незаконним, просить його скасувати в цій частині та постановити новий вирок, який задовольнити позовні вимоги потерпілої в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 14-176цс18 (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Тому відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застраховано за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування.

При цьому, з метою гарантування правової визначеності щодо застосування інституту цивільного позову у кримінальному провадженні та з метою забезпечення єдності та сталості відповідної судової практики, Велика Палата Верховного Суду вважає, що положення ч. 1 ст. 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до будь-якої особи (фізичної або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої підозрюваним (обвинуваченим чи неосудною особою).

Отже, страховик, у даному випадку ПрАТ «СК «Саламандра», має бути належним цивільним відповідачем у кримінальному провадженні, а тому вирок суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до страховика - не ґрунтується на чинному законодавстві та підлягає скасуванню в цій частині.

Крім того, зазначає, що розмір моральної шкоди потерпілою оцінено на рівні - 182,25 мінімальні заробітні плати, що підтверджено копією дослідження спеціаліста щодо визначення розміру моральної шкоди, проведеного на підставі Договору про проведення дослідження спеціаліста від 05.02.2021 р., однак,задовольняючи частковопозовну вимогу потерпілої у сумі 100 000 грн., місцевий суд не навів у вироку обґрунтування, з яких мотивів та підстав було ухвалено таке судове рішення.

Отже, вирок суду в частині вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтованим, оскільки судом не було ані спростовано розрахунок моральної шкоди, підтверджений доказом (експертним дослідженням), ані обґрунтовано інший його розмір, зокрема той, що наведено у вироку.

За таких обставин, вважає, що судом було грубо порушено ч. 4 ст. 370 КПК України та права потерпілої особи.

Обвинувачений ОСОБА_8 у запереченнях на апеляційну скаргу представникапотерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_12 , вважаючи її необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 , який, підтримуючи апеляційну скаргу, уточнив свої вимоги та просив скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову і постановити новий вирок, яким задовольнити цивільний позов, та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 1 093 500 грн.; стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" на користь ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди - 73 675 грн. 94 коп. (страхового відшкодування шкоди, яка завдана здоров`ю) та 2 799 грн. (страхового відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням), а також стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу, надану під час розгляду справи в апеляційному суді в сумі 8000 грн., потерпілої ОСОБА_6 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, а також заперечення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши висновок за результатами психологічного дослідження №ED-1734-4-1721.1 від 19.02.2021 року, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні ним під час керування транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинило заподіяння потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень,що відповідає юридичній кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 286 КК України, та призначеного ОСОБА_8 покарання, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки апеляційних доводів щодо вироку суду в цій частині в апеляційній скарзі не міститься.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 , щодо вирішення цивільного позову, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 128 КПК України, потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов, який розглядається за правилами визначеними цим Кодексом з дотриманням норм і положень Цивільного процесуального кодексу України та Цивільного кодексу України.

Потерпіла ОСОБА_6 у кримінальному провадженні заявила цивільний позов, в якому, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог та часткову відмову від заявленого позову, просила суд стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" на відшкодування матеріальної шкоди - 81 350 грн. 54 коп. (страхового відшкодування шкоди, яка завдана здоров`ю) та 2 799 грн. (страхового відшкодування майнової шкоди (матеріальних збитків), завданої кримінальним правопорушенням), а також на відшкодування моральної шкоди - 5000 грн. Також просила стягнути на її користь з ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 088 500 грн. та 33 292 грн. понесених процесуальних витрат (т. 1 а.с. 21-34, 238, т. 2 а.с. 202).

Ці позовні вимоги суд першої інстанції задовольнив частково, постановивши стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 31 584 грн., а цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» залишив без розгляду, роз`яснивши їй право на звернення із відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

Залишаючи без розгляду цивільний позов ОСОБА_6 до ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд виходив з того, що страхова компанія, в даному кримінальному провадженні, не є особою, дії якої випливають з пред`явленого обвинувачення, а вона є лише страхувальником транспортного засобу ОСОБА_8 і правовідносини із нею випливають із цивільно-правового договору, тому цивільний позов у цій частині не може розглядатися у кримінальному провадженні.

Однак таке рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах норм цивільного права.

Так, згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3922495 від 04 жовтня 2019 року, ОСОБА_8 застрахував автомобіль «ВАЗ-21043», державний номерний знак НОМЕР_1 , у ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» зі страховим лімітом за шкоду заподіяну життю і здоров`ю в сумі 260 000 грн. та, відповідно, майну в сумі 130 000 грн. (т. 2 а.с. 125).

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15ц), відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України від 1 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Тому в контексті ч. 1 ст. 128 КПК України страхових виступає такою юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність перед особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди і яка має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити до неї цивільний позов.

Таким чином, як обгрунтовано вказує в апеляційній скарзі представник потерпілої, рішення суду першої інстанції щодо залишення без розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 за вимогами до ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» ухвалено без додержання вимог ст.ст. 128, 370 КПК України, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в цій частині, а тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду у частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 за вимогами доПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання цивільного позову заявленого потерпілою ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції частково задовольнив цивільний позов та стягнув з ОСОБА_8 на її користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Між тим, колегія суддів вважає, що такий розмір моральної шкоди є неспівмірним із заподіяною шкодою потерпілій ОСОБА_6 і не відповідає характеру та обсягу тих фізичних та душевних страждань і переживань, які вона понесла в результаті дій обвинуваченого ОСОБА_8 , і зокрема - не відповідає характеру отриманих ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, що призвело до тривалого розладу її здоров`я та вона на протязі певного часу відчувала фізичний біль і тривалий час перебувала на лікуванні, була позбавлена можливості працювати та вести звичайний для неї спосіб життя, а також отримала інвалідність 3 групи загального захворювання з ураженням ОРА (т. 2 а.с. 51), та вважає необхідним збільшити розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 , до 200 000 грн., що буде відповідати ступеню та глибині її душевних та моральних страждань, а також, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, критеріям розумності і справедливості.

Поряд з цим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог потерпілої ОСОБА_6 щодо стягнення ОСОБА_8 на її користь на відшкодування моральної шкоди 1 093 500 грн., як то визначено у дослідженому і під час апеляційного розгляду висновку за результатами психологічного дослідження №ED-1734-4-1721.1 від 19.02.2021 року (т. 1 а.с. 171-208), в якому, зокрема зазначено, що рекомендований розмір дійсної моральної шкоди, що було спричинено ОСОБА_6 , з урахуванням її індивідуально-психологічних властивостей та суб`єктивних наслідків зазначеної психотравмуючої ситуації, становить 182,25 мінімальні заробітні плати, оскільки даний висновок носить лише рекомендаційний характер у визначенні розміру грошової компенсації потерпілій за завдані душевні та моральні страждання та не є обов`язковим для суду, а натомість, вищевказаний розмір моральної шкоди, який, на думку колегії суддів, підлягає стягненню з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в сумі 200 000 грн., і відповідає вимогам визначеним у ст. 23 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_13 задовольнити частково.

З огляду на відсутність в апеляційній скарзі з її уточненнями, шляхом наданих представником потерпілої - адвокатом ОСОБА_7 відповідних пояснень, доводів та вимог, що стосуються розміру стягнутих судом першої інстанції із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 витрат на правову допомогу в сумі 31 584 грн., колегія суддів у цій частині рішення суду не переглядає.

Поряд з цим, колегія суддів, у відповідності до вимог ст. 124 КПК України, знаходить такими, що підлягають задоволенню вимоги потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_8 на її користь витрат на правову допомогу в сумі 8000 грн., які були нею понесені у зв`язку з апеляційним переглядом судового рішення, оскільки вони документально підтверджені у вказаному розмірі відповідними банківськими виписками.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2022 року стосовно ОСОБА_8 в частині залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_6 до ПрАТ "Страхова компанія "Саламандра" скасувати і призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Цей же вирок в частині вирішення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди змінити та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 8000 (вісім тисяч) грн. витрат на надання правової допомоги в апеляційному суді.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3