Справа № 643/419/23
Провадження № 1-кп/643/56/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000644 від 24.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

19.01.2023 року до Московського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000644 від 24.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 19.01.2023 для розгляду зазначеного кримінального провадження визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.01.2023 призначено підготовче засідання у вказаному кримінальному провадженні на 27.01.2023 року.

Розглянувши у підготовчому судовому засіданні передані на розгляд суду матеріали кримінального провадження, суд зазначає наступне.

Підготовче судове засідання в судовому провадженні у першій інстанції є обов`язковою і самостійною стадією кримінального процесу, в якій суд визначає можливість на законних підставах призначати кримінальне провадження до судового розгляду.

Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду, ефективність якого залежить від повноти, всебічності та ретельності його підготовки.

Зокрема, одним із завдань, які має вирішити суд у підготовчому судовому засіданні, є визначення підсудності йому даного кримінального провадження з огляду на чіткі правила встановлення територіальної підсудності.

За правилами ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Місце вчинення кримінального правопорушення це певна територія, на якій вчинюється передбачене КК України суспільно небезпечне діяння.

В обвинувальному акті зазначено, що у травні 2021 року, точної дати під час досудового розслідування не встановлено ОСОБА_4 перебував в околицях смт. Подворки Дергачівського району Харківської області з метою пошуку під час проведення земляних робіт предметів часів другої світової війни, а також інших предметів які становлять історичну цінність. Так під час вказаних робіт, ОСОБА_4 знайшов корпус гранати РГ-42 яка являє собою конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, тим самим незаконно придбав вибухову речовину, та продовжуючи свій незаконний умисел направлений на зберігання вказаної вибухової речовини переніс корпус гранати з вибуховою речовиною за місцем свого мешкання де продовжуючи свій злочинний умисел зберігав без передбаченого законом дозволу, чим порушив правовий режим поводження зі зброєю, визначений п.п. 1, 2 ст. 9 постанови КМУ № 576 від 12.10.1992 року «Про затвердження Положення про дозвільну систему», розділу 12 п.12.1, 12.2, розділу 14 п.14.1, розділу 15 п.15.1 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998. В подальшому у вересні 2021, точної дати під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний намір на збут вибухової речовини, яка знаходилась у корпусі гранати РГ -42, збув вибухову речовину яка містилась у корпусі гранати РГ-42 шляхом дарування раніше знайомому ОСОБА_6 , яку останній незаконно зберігав на місцем свого мешкання, без передбаченого законом дозволу. 19 серпня 2022 під час проведення огляду за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . виявлено та вилучено корпус гранати РГ-42, яка відповідно до висновку експерта від 17.10.2022 в своєму складі містить вибухову речовину тротил, та являє собою конструктивно оформлений заряд вибухової речовини.

Отже, відповідно до фактичних обставин, викладених прокурором в обвинувальному акті, вибухову речовину обвинувачений знайшов у травні 2021 року в околицях смт. Подворки Дергачівського району Харківської області, що територіально не відноситься до юрисдикції Московського районного суду м. Харкова.

В подальшому, в обвинувальному акті зазначено, що знайдену вибухову речовину обвинувачений переніс та зберігав за місцем свого мешкання (без зазначення відповідної адреси), що позбавляє суд можливості дійти висновку про те, що зберігав обвинувачений вибухову речовину саме на території Салтівського району м. Харкова.

Той факт, що в обвинувальному акті в анкетних відомостях обвинуваченого зазначено місце його мешкання, як АДРЕСА_1 , також не надає суду можливості чітко визначити місце зберігання обвинуваченим вибухової речовини, тобто місце вчинення кримінального правопорушення. Суд зважає на те, що місце мешкання обвинуваченого на час складання обвинувального акту може не співпадати з місцем мешкання обвинуваченого на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення (травень 2021 року вересень 2021 року).

При цьому суд зазначає, що виходячи з приписів ст. 314 КПК України на стадії підготовчого провадження суд позбавлений можливості чітко встановити місце визначення кримінального правопорушення та дійти беззаперечного висновку про підсудність даного кримінального провадження саме Московському районному суду м. Харкова, адже питання про відповідність обвинувального акту фактичним обставинам справи, про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, про наявність чи відсутність тих чи інших відомостей та перевірку їх доказами, не може бути предметом розгляду під час підготовчого провадження, оскільки на цій стадії судового провадження суд позбавлений можливості дослідити докази, як і конкретність та доведеність обвинувачення.

Крім того, як вбачається з обвинувального акту, в подальшому, у вересні 2021 року обвинувачений збув вибухову речовину шляхом дарування раніше знайомому ОСОБА_6 , проте жодних відомостей про місце збуту вибухової речовини обвинувальний акт також не містить.

Отже, дослідивши зазначений в обвинувальному акті виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, суд позбавлений можливості дійти однозначного та беззаперечного висновку про те, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення було вчинено на території Салтівського району м. Харкова, тобто у межах територіальної юрисдикції Московського районного суду м. Харкова.

Поряд з цим, досудове розслідування здійснювалось та було закінчено СУ ГУНП в Харківській області, за процесуальним керівництвом Харківської обласної прокуратури, тобто не в межах територіальної юрисдикції Московського районного суду м. Харкова.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Суд враховує, що згідно з п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підставою для скасування судового рішення у справі в будь-якому разі.

А відтак, всі інші питання, у тому числі щодо призначення до судового розгляду чи повернення обвинувального акту прокурору, мають вирішуватися належним судом, якому підсудне дане кримінальне провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

Статтею 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як одну із засад організації судової влади проголошено право на повноважний суд, що передбачає розгляд справи у суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, та суддею, який визначається згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. Процесуальними кодексами визначаються вимоги до складу суду. В сукупності ці правила забезпечують розгляд справи судом, встановленим законом.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Інтерпретація суті поняття «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом у рішенні в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 та полягає у наступному: «п. 23. Відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява N 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року)… 24. Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)». 25. У пп. 107-109 рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» Суд дійшов до висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

У п. 64 рішення у справі «Йоргіч (Jorgic) проти Німеччини» від 12.07.2007 року ЄСПЛ вказав, що справу перш за все слід розглянути за статтею 6 § 1 Конвенції щодо того, чи був заявник засуджений «судом, встановленим законом». Суд зазначає, що цей вислів віддзеркалює принцип верховенства права, котрий є невідємною частиною системи захисту, запровадженої Конвенцією і її Протоколами. «Закон», у розумінні статті 6 § 1 Конвенції, включає, зокрема, законодавство щодо встановлення і компетенції судових органів. Отже, якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» у розумінні статті 6 § 1.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Суд наголошує, що визначення місця вчинення злочину не може вважатися формальним, оскільки прямо впливає на визначення суду, який уповноважений законодавчо розглядати те чи інше кримінальне провадження.

Отже, з огляду на вищевикладене та виході з викладення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, керуючись вимогами ст. 32 КПК України, у підготовчому судовому засіданні встановлена непідсудність даного кримінального провадження Московському районному суду м. Харкова.

Згідно з п. 4 ч. 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема про направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого.

Таким чином, суд, відповідно до п. 4 ч. 3 статті 314 КПК України, вважає за необхідне направити даний обвинувальний акт до Харківського апеляційного суду для визначення підсудності справи, що відповідає положенням ст. ст. 32, 34 КПК України.

Керуючись ст. ст. 32, 34, 314, 315, 369, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Направити обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000644 від 24.10.2022 (судова справа № 643/419/23, провадження № 1-кп/642/56/23) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, до Харківського апеляційного суду для вирішення питання про визначення підсудності.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 30.01.2023 року о 09 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1