Номер провадження: 11-кп/813/2108/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

13.12.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні за клопотанням прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів, Республіка Молдова, громадянина України, має середню освіту, працюючого стропільщіком монолітньої дільниці ТОВ «Будова», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

З матеріалів провадження, які надійшли до апеляційного суду вбачається, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0001365 від 08.10.2019р. за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 125 КК України.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.10.2022р. продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 до 18.12.2022р. включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту. При цьому посилається на те, що судом першої інстанції було порушено його права на захист та справедливий суд, не доведеність стороною обвинувачення наявності ризиків, передбачених ст. 177-178 КПК України, а саме ризик того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування, та ризику впливу на свідків, тоді як обставина, що свідок не був допитаний в суді не може слугувати належною підставою для тримання під вартою. Також стороною обвинувачення не наведено жодного доказу відповідності міри запобіжного заходу, яку він просив обрати, не наведено обставин, на підставі яких дійшов висновку про наявність ризиків наведених у клопотанні, та відсутнє посилання на матеріали, які підтверджують ці обставини. В порушення вимог п.1 ч.3 ст. 184 КПК України прокурором не було додано до клопотання копії матеріалів, які обґрунтовують заявлене клопотання. Прокурором не наведено доказів правового, фізичного та логічного зв`язку між відсутністю місця офіційного працевлаштування та переховування від слідства та суду. Також звертає увагу, що розгляд кримінального провадження відносно нього триває вже 4 роки, тоді як стороною обвинувачення не надано жодного доказу його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину. При вирішенні питання про обрання міри запобіжного заходу просить суд врахувати ті обставини, що він раніше не судимий та позитивно характеризується за місцем проживання.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з мотивів наведених в ній, та змінити обвинуваченому запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Водночас, при здійсненні апеляційного перегляду колегія суддів, крім норм Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінального процессуального законодавства керується Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.2006 року, ст. 2, 17 якого передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на свободу та особисту недоторканість, за яким особа може бути позбавлена свободи виключно на підставах передбачених законом, права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень Глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України, підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів провадження, які надійшли до суду апеляційної інстанції, Малиновським районним судом м. Одеси здійснюється судовий розгляд кримінального провадження №0001365 від 08.10.2019р. за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 125 КК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, суд першої інстанції, у відповідності до порядку, передбаченого ст.ст. 178, 183 КПК України, врахував доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спробу переховування від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у вказаному кримінальному провадженні, які ще не допитані.

Також судом першої інстанції, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , було враховано обставини злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, а саме: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`ю, та незакінчений замах на умисне вбивство, тобто незакінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, який є особливо тяжким злочином, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не зможе забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, а також продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.2 ст.125 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`ю, незакінчений замах на умисне вбивство, тобто незакінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Згідно усталеної позиції Європейського суду з прав людини, вирішуючи питання щодо наявності підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Харченко протии України" від 10 лютого 2011 року (п.79) продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості".

Також в рішенні ЄСПЛ у справі "Єчюс проти Литви" (п.219) зазначено, що продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» (п.80) Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи тяжкість покарання у виді позбавлення волі, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, данні про його особу, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні, в тому числі особливо тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому враховуючи тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, є підстави вважати, що ОСОБА_7 може здійснити спроби в подальшому переховуватися від суду, з метою уникнення покарання від кримінальної відповідальності може незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, які ще не були допитані, з метою зміни ними показань.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, не зможе запобігти наведеним вище ризикам та виконання обвинуваченим покладених на нього кримінальним процесуальним законодавством обов`язків.

На даному етапі судового розгляду апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, доцільності змінювати йому запобіжний захід не вбачається, встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики не зменшились та продовжують існувати.

Враховуючи обсяг обвинувачення ОСОБА_7 , у сукупності із тяжкістю можливого покарання, дані про його особу, наявність ознак справжнього суспільного інтересу, а також те, що на теперішній час наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані, з метою уникнення відповідальності у виді позбавлення волі у випадку визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави вважати, що застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим. Обставин, які б свідчили про зменшення раніше встановлених ризиків, судом на даному етапі судового розгляду не встановлено.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції не було встановлено обставин, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будь яких інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, або могли бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, матеріали провадження, які надійшли до апеляційного суду, не містять.

Враховуючи вище зазначене, судом апеляційної інстанції не встановлено істотних порушень положень КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду питання про продовження строку запобіжного заходу відносно нього, було порушено його право на захист та справедливий суд, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, які надійшли до суду апеляційної інстанції, під час розгляду цього питання в суді першої інстанції, в судовому засіданні приймала участь захисник ОСОБА_8 , яка представляла інтереси обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, оскільки доставлення обвинувачених конвойною службою у приміщення суду в умовах введення в Україні воєнного стану, не можливо, судом першої інстанції, з метою забезпечення участі обвинуваченого в судовому засіданні була прийнята ухвала від 14.10.2022р. про проведення судового засіданні в режимі відеоконференції за участі обвинуваченого ОСОБА_7 з ДУ «Одеський слідчий ізолятор», проте через відсутність інтернету провести судове засідання в режимі відеоконференції не виявилось можливим.

Решта доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав для продовження відносно нього строку тримання під вартою та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

Також слід зазначити, що відповідно до вимог ч. п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та ст. 178 КПК цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, суспільно небезпечний характер цього злочину, на думку колегії суддів застосування відносно обвинуваченого альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави є неможливим.

Враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, тяжкість покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, яке йому загрожує у разі визнання винним у вчинені цих злочинів, наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі, колегія суддів вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є неможливим.

Отже висновок суду про наявність достатніх підстав для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, є законним та обґрунтованим, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407,422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2022 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, із закінченням строку дії ухвали до 18.12.2022р. включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 19 грудня 2022р.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4