Справа № 163/1781/22 Провадження №11-сс/802/415/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 27 жовтня 2022 року, в рамках кримінального провадження № 0000240 від 14 жовтня 2022 року,
ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий СВ відділення поліції №1 (м. Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Волинської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_9 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в межах кримінального провадження № 0000240 від 14 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, яке 14.10.2022 року було виявлено та вилучено в ході огляду місця події.

В обґрунтування клопотання зазначає, що в ЄРДР внесено відомості про надання 14 жовтня 2022 року під час проходження паспортного контролю на виїзд з України в пункті пропуску для міжнародного залізничного сполучення «Ягодин» ОСОБА_6 працівнику прикордонної служби з метою безперешкодного виїзду та у зв`язку з відсутністю законних на це підстав неправомірної вигоди в сумі 400 євро та 4000 гривень.
Під час огляду місця події в службовому приміщенні кабінеті оперативної зміни прикордонників, що знаходиться в адміністративному приміщенні ВІПС «Ягодин», було виявлено і вилучено грошові кошти: вісім купюр номіналом по 50 євро кожна серії WA, RD, UA, VB, ZB, UC, WA, WA; три купюри номіналом по 1000 гривень кожна серії АА0557610, АА9607609, АГ8637665; дві купюри номіналом по 500 гривень кожна серії АЖ5990997, ХЖ4069672.
Старший слідчий, посилаючись на ч.3 ст.170 КПК України, вважає, що вилучені грошові кошти мають силу речових доказів, є предметом і доказом злочину, тому відповідають зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України критеріям, через що виникла необхідність у накладенні на них арешту з метою проведення подальших слідчих дій і досліджень, забезпечення подальшого виконання вироку, відшкодування завданих майнових збитків.
Ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 27 жовтня 2020 року вказане клопотання задоволено.
Накладено арешт на вилучене 14 жовтня 2022 року під час огляду місця події майно: вісім грошових купюр номіналом по 50 євро кожна серії WA, RD, UA, VB, ZB, UC, WA, WA; три купюри номіналом по 1000 гривень кожна серії АА0557610, АА9607609, АГ8637665; дві купюри номіналом по 500 гривень кожна серії АЖ5990997, ХЖ4069672, заборонивши власнику (володільцю) відчужувати, користуватися та розпоряджатися вказаним майном.
Накладаючи арешт на вищевказане майно, слідчий суддя вказав, що дане майно є тимчасово вилученим, відповідає критеріям, визначеним у ст.98, ч.2 ст.167 КПК України, тому з метою збереження речових доказів, повного всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставин провадження, воно підлягає арешту.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням представник власника тимчасово вилученого майна адвокат ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 (м. Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про арешт майна. Вказує, що арешт на майно ОСОБА_6 було накладено безпідставно, ухвала слідчого судді була винесена з істотним порушенням КПК України та без дотримання положень ст.ст. 170-173 КПК України, а тому вказана ухвала має бути скасована судом та відновлено право ОСОБА_6 на вільне користування належним останньому майном.

Будучи належним чином повідомленими про день та час апеляційного розгляду, учасники процесу в судове засідання не з`явилися. 22 листопада 2022 року від представника власника тимчасово вилученого майна адвоката ОСОБА_7 повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в інших процесах.
Враховуючи, що учасники процесу були завчасно і належним чином повідомлені про місце, дату та час судового розгляду, беручи до уваги, що від представника власника тимчасово вилученого майна неодноразово надходили клопотання про відкладення розгляду справи, а також з огляду на те, що участь останніх не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без участі осіб, що не з`явилися.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно слідчим суддею дотримані.
З матеріалів клопотання вбачається, що в даний час СВ ВП №1 (м. Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000240 від 14 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, що підтверджується відповідним витягом.
Підставою для реєстрації цих відомостей в Єдиному реєстрі досудових розслідувань слугувало повідомлення начальника відділу внутрішньої та власної безпеки по 6 прикордонному загону про виявлене кримінальне правопорушення від 14 жовтня 2022 року про те, що 14 жовтня 2022 року на виїзд з України в якості пасажира пасажирського потягу № 23 сполученням «Київ-Хелм» прибув громадянин України ОСОБА_10 , який для проходження прикордонного контролю надав витяг з розпорядження Київської ОВА № 713 від 05.10.2022 «Про виїзд за межі України водіїв, що здійснюють перевезення для потреб ЗСУ», після чого в ході спілкування із старшим прикордонних нарядів ОСОБА_11 повідомив, що використовує систему «Шлях» в особистих цілях і прямує до родини в Іспанію та запропонував ОСОБА_12 грошову винагороду в розмірі 400 євро та 4000 гривень з метою його безперешкодного пропуску через державний кордон.
Грошові кошти, щодо яких подано клопотання, вилучені під час огляду місця події, що підтверджується відповідним протоколом від 14 жовтня 2022 року, а постановою старшого слідчого від 15 жовтня 2022 року визнані речовими доказами.
Доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту, слідчий в своєму клопотанні, вказував про те, що вони є знаряддям вчинення злочину, та відповідають критеріям, визначеним у ст.ст.98, ч.2 ст.167 КПК України у зв`язку з чим і були визнані речовими доказами. А тому, саме з метою збереження речових доказів, просив накласти арешт на це майно.
Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт у поданому до місцевого суду клопотанні, дійсно може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000240, оскільки відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягає арешту - з метою збереження речових доказів.
Таким чином, вищевказані посилання апелянта та усі інші його доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу суду, оскільки фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

З урахуванням вищенаведених мотивів, апеляційний суд не вбачає жодних законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення слідчого судді.

Не вбачає апеляційний суд і будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, апеляційну скаргу представника власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді, - без змін.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 376, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 27 жовтня 2022 року, в рамках кримінального провадження № 0000240 від 14 жовтня 2022 року в даному провадженні, - без змін.
Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді