справа № 991/6328/22
провадження № 11-сс/991/37/23
слідчий суддя: ОСОБА_1
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі осіб, якими подано апеляційну скаргу - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16.12.2022 р. про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, -

в с т а н о в и л а:

21 грудня 2022 року на розгляд до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена апеляційна скарга (а.с. 40-43), яку того ж дня передано судді - доповідачу та призначено до розгляду (а.с. 45).

До початку апеляційного розгляду ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подані доповнення до апеляційної скарги (а.с. 93-119).

1. Короткий зміст оскаржуваного рішення та апеляційної скарги.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за їх заявою від 21.11.2022 р.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування зазначеної ухвали та постановлення нової, про задоволення скарги та зобов`язання уповноваженої особи НАБУ внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за заявою № 951 від 21.11.2022 р.

2. Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги та доповнень до неї ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 посилаються на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та очевидно неправосудною. Так, при її постановленні слідчий суддя необґрунтовано взяв до уваги письмові пояснення представника НАБУ ОСОБА_9 , який не є детективом та не уповноважений на надання пояснень, оскільки довіреність на його ім`я підписана директором НАБУ ОСОБА_10 10.01.2023 року, хоча останній звільнений із займаної посади ще в червні 2022 року, а отже, є недійсною. Крім того, слідчим суддею необґрунтовано враховано доводи письмових пояснень вищевказаного представника НАБУ про те, що підслідність злочинів, викладених у їх заяві № 951, начебто буде визначена за слідчими Державного бюро розслідувань, а не за детективами НАБУ. При цьому, жодної постанови прокурора про визначення підслідності матеріали справи не містять, оскільки відомості до ЄРДР за їх заявою досі не внесені. Апелянти також стверджують, що їх заява відповідає вимогам КПК України, підтвердженням чого є відповідні ухвали слідчих суддів Шевченківського та Печерського районних судів м. Києва, якими уповноважених осіб Державного бюро розслідувань зобов`язано внести до ЄРДР відомості за їх заявою № 951.

3. Узагальнений виклад позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у скарзі. Додатково зазначили, що слідчим суддею постановлено протизаконну ухвалу, відтак, суд апеляційної інстанції повинен її скасувати та постановити нову, якою задовольнити їх скаргу у повному обсязі.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги апелянт ОСОБА_8 , представник НАБУ та прокурор САП Офісу Генерального прокурора, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, з клопотанням про відкладення судового засідання не звертались.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, явка учасників процесу за умови їх належного повідомлення не є обов`язковою. Враховуючи, що особа, яка подала апеляційну скаргу, та інші учасники апеляційного провадження належним чином повідомлені та не були позбавлені можливості прибути в судове засідання, колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка не перешкоджає судовому розгляду, а тому апеляційну скаргу розглянуто за їх відсутності.

4. Встановлені слідчим суддею обставини та мотиви оскаржуваного рішення.

Слідчим суддею встановлено, що 21.11.2022 року ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 звернулися до НАБУ із заявою № 951 про вчинення прокурорами Офісу Генерального прокурора та прокуратури м. Києва, працівниками Державного бюро розслідувань і його територіального управління кримінальних правопорушень, передбачених ст. 111, ст. 442, ст. 124, ст. 365, ст. 366, ч. 2 ст. 364, ч. 282, ч. 5 ст. 186 КК України. Однак, 30.11.2022 року НАБУ листом повідомило заявників, що вищевказана заява не містить об`єктивних даних, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, підслідних детективам НАБУ, відтак їх заяву направлено до Державного бюро розслідувань для подальшого розгляду. У зв`язку з чим, 12.12.2022 року ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 звернулися до слідчого судді зі скаргою.

За результатом розгляду скарги слідчий суддя дійшов висновку про відмову у її задоволенні, оскільки у заяві про вчинення кримінальних правопорушень не наведено конкретних, достатніх та об`єктивних даних, які б свідчили про те, що описані у заяві події свідчать про ймовірність вчинення таких злочинів. Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя зауважив, що заява ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 містить лише низку емоційних висловлювань, з яких неможливо встановити, які саме дії чи бездіяльність вказаних службових осіб заявники вважають злочинними, коли та за яких обставин вони були вчинені та які негативні наслідки спричинено такими діями. Відтак, на переконання слідчого судді, відомостей, наведених скаржниками у поданій ними заяві про вчинення кримінального правопорушення, недостатньо для внесення їх до ЄРДР.

5. Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, якими подано апеляційну скаргу, дослідивши матеріали апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частиною 2 цієї статті визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Проте, така спрощена процедура не означає, що критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР взагалі відсутні. Її спрощеність полягає у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, натомість, необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи причетні до його скоєння, тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України). Зазначене узгоджується із правовою позицією, висловленою у постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16.05.2019 р. у справі № 761/20985/18 та від 30.09.2021 р. у справі № 556/450/18, зокрема про те, що КПК України передбачено внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

При цьому, положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Особливою частиною КК України, саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення за КК України, мають бути критерієм внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 р.

Відповідно до п. 1 розділу 2 зазначеного Положення, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь - які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про його вчинення. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, з одного боку, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування, а з іншого - захищає особу від необґрунтованого кримінального переслідування.

Відтак, за наявності у заяві чи повідомленні об`єктивних даних (а не суто гіпотетичних чи уявних), які вказують на можливий факт вчинення певного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, вони повинні бути внесені до ЄРДР.

Водночас, якщо заявник таких даних не наводить, його заява не може вважатися такою, що підлягає обов`язковій реєстрації в ЄРДР. Тобто, навіть якщо заявник стверджує про наявність ознак злочину та певну його кваліфікацію, це не означає, що подія злочину мала місце та що склад кримінального правопорушення наявний, оскільки заявник може помилятися в юридичній оцінці відповідних фактів.

Отже, законодавець передбачив необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Колегія суддів зауважує, що саме такий підхід є гарантією від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Зі змісту заяви ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про вчинення злочину вбачається, що весь її зміст зводиться до загальних фраз та гасел, які не містять конкретних відомостей про вчинення кримінального правопорушення.

Так, у заяві № 951 зазначено наступне (а.с. 6-11): «Інформуємо від свого імені та імені сотень реальних потерпілих від прокурорів Офісу Генерального прокурора та прокуратури м. Києва, які ініціюють службові злочини по підпільно орудуючим Організованим злочинним Об`єднанням корупціонерів в центральному ДБР і його територіального управління… які мародерять державний бюджет в особливо великих розмірах, виготовляють підробки офіційних документів….

Запевняємо від імені десятків потерпілих від злочинів вказаних осіб, що службові злочини останніх складають критичну і резонансну суспільну небезпеку і наносять непоправну шкоду Україні…».

Саме такий виклад обставин, на думку заявників, свідчить про наявність в діях службових осіб вказаних державних та правоохоронних органів ознак кримінальних правопорушень.

Натомість, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що з наведеного тексту не вбачається відомостей, які б свідчили або могли свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364 КК України (зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь - якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб), ст. 365 КК України (перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу), ст. 366 КК України (службове підроблення), та що за своїм змістом заява ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 містить низку емоційних висловлювань, з яких неможливо встановити, які саме дії чи бездіяльність вказаних службових осіб заявники вважають злочинними, коли і за яких обставин вони були вчинені та які негативні наслідки спричинено такими діями. Отже, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що заявниками не наведено будь-якої вагомої інформації про події чи факти, які призвели до відповідних наслідків, не зазначено часу та місця, де вони відбулися та існуванням яких обґрунтовується необхідність внесення відомостей до ЄРДР, а тому обов`язок органу досудового розслідування у реєстрації такої заяви не виникає.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про безпідставне врахуванням слідчим суддею письмових пояснень представника НАБУ ОСОБА_9 , який, на думку апелянтів, не уповноважений на вчинення таких дій, колегія суддів зазначає, що згідно з довіреністю від 08.01.2022 р., заступник начальника відділу по роботі зі свідками та заявниками Управління по роботі з громадськістю НАБУ ОСОБА_9 уповноважений підписувати та подавати від імені та в інтересах НАБУ заяви, пояснення, клопотання, скарги тощо. Дана довіреність видана на термін до 10.01.2023 року та містить всі необхідні реквізити (а.с. 23). Отже, як уповноважена особа НАБУ, останній скористався своїм правом на подання пояснень від імені НАБУ та письмово висловив позицію щодо поданої ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 скарги. Жодних порушень процесуального закону при цьому колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів також враховує, що у вказаних письмових поясненнях представник НАБУ ОСОБА_9 цілком обґрунтовано зазначив, що оскільки за результатом первинного опрацювання заяви № 951 не встановлено об`єктивних даних, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, підслідних детективам НАБУ, то заяву скеровано до Державного бюро розслідувань для подальшого розгляду, про що скаржників повідомлено відповідним листом (а.с. 21-22, 24).

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею необґрунтовано, за відсутності постанови прокурора про визначення підслідності, враховано вказані пояснення представника НАБУ та зроблено висновок про те, що підслідність злочинів, викладених у їх заяві № 951, буде визначена не за детективами НАБУ, суперечать змісту оскаржуваної ухвали, з якої чітко вбачається, що слідчим суддею не надано жодної оцінки вказаним поясненням представника НАБУ, натомість у розділі ІІ ухвали «Позиції учасників судового провадження» викладено суть письмових пояснень представника НАБУ щодо поданої скарги.

Інших обставин, які б дозволяли інакше оцінити зміст та предмет заяви ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про вчинення злочину № 951 від 21.11.2022 р., поданої до НАБУ, в апеляційній скарзі не наведено. Відповідно, висновок оскаржуваної ухвали про відсутність у цій заяві відомостей про вчинення кримінальних правопорушень та, як наслідок, про відсутність підстав для внесення таких відомостей до ЄРДР, є обґрунтованим.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що посилання апелянтів на ухвали слідчих суддів Печерського та Шевченківського районних судів м. Києва не є прийнятними. Навпаки, звернення ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 щодо оскарження однієї і тієї ж бездіяльності у порядку ст. 303 КПК України, зокрема невнесення відомостей до ЄРДР за заявою № 951, одночасно до кількох районних судів м. Києва та до Вищого антикорупційного суду свідчить про зловживання скаржниками своїм правом на звернення до суду. Крім того, позиція окремих слідчих суддів Печерського та Шевченківського районних судів м. Києва, висловлена в інших провадженнях, не має преюдиційного значення та не є обов`язковою для врахування Апеляційною палатою Вищого антикорупційного суду під час апеляційного розгляду. Натомість, колегія суддів враховує відповідні правові позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, наведені вище у розділі 5 цієї ухвали.

6. Висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення. Відтак, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 369-372, 404, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16.12.2022 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3

ОСОБА_4