УХВАЛА

9 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 1-368/11

провадження № 13-46зк22

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18

перевірила клопотання засудженого ОСОБА_1 про перегляд вироку Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року та ухвал Апеляційного суду м. Києва від 6 січня 2016 року й Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Касаційний кримінальний суд, суд касаційної інстанції) від 2 липня 2021 рокуза виключними обставинами і

ВСТАНОВИЛА:

Як убачається з матеріалів провадження за вказаним клопотанням та наявних у Верховному Суді даних, вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року, з урахуванням ухвал Апеляційного суду м. Києва від 6 січня 2016 року й Касаційного кримінального суду від 2 липня 2021 року, ОСОБА_1 було засуджено за ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 357 Кримінального кодексу України 2001 року (далі - КК), ч. 3 ст. 166, пунктами «в», «і» ст. 93 Кримінального кодексу України 1960 року (далі - КК 1960 року) і призначено йому покарання у виді довічного позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади, на строк 3 роки.

У подальшому засуджений звертався до Касаційного кримінального суду з питанням щодо перегляду ухвали цього суду від 2 липня 2021 року за виключними обставинами на підставі п. 3 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Проте 6 жовтня 2021 року та 7 листопада 2022року заявнику було відмовлено у відкритті провадження через відсутність правових підстав для протилежного рішення.

Наразі ОСОБА_1 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) із клопотанням, у якому просить переглянути згадані вирок від 29 січня 2013 року та ухвали від 6 січня 2016 року й 2 липня 2021 року в порядку виключного провадження на підставі ст. 4004 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі - КПК 1960 року). На переконання засудженого, призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі, замість позбавлення волі на строк 15 років, суперечить принципу верховенства права з огляду на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року № 11-рп/99 й на положення ст. 5 КК про зворотну дію закону про кримінальну відповідальність у часі. Автор клопотання також посилається на допущені, на його думку, істотні порушення вимог КПК 1960 року; вважає, що суди не дали належної оцінки зібраним у справі доказам і неправильно кваліфікували діяння за пунктами «в», «і» ст. 93 КК 1960 року.

Велика Палата, перевіривши доводи, наведені у клопотанні, та долучені до нього матеріали, дійшла висновку, що у відкритті провадження за клопотанням належить відмовити з огляду на таке.

Клопотання ОСОБА_1 стосується перегляду постановлених щодо нього рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій відповідно від 29 січня 2013 року, 6 січня 2016 року та 2 липня 2021 року, які набрали законної сили. При цьому, звертаючись до Великої Палати, засуджений посилається на ст. 4004 КПК 1960 року, яку з цього Кодексу було виключено Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Верховний Суд розпочав роботу 15 грудня 2017 року. Того ж дня набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким унесено зміни до КПК, відповідно до яких цей Кодекс доповнено процесуальними нормами, котрими визначено підстави та порядок передачі справи на розгляд Великої Палати (статті 4341, 4342 глави 32 «Провадження в суді касаційної інстанції» КПК).

Водночас підстави для здійснення кримінального провадження за виключними обставинами регламентовано у ст. 459 КПК і серед них як самостійні відсутні істотне порушення норм процесуального й матеріального права, на що є посилання в поданому клопотанні.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК установлення неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення є виключною обставиною за умови застосування судом відповідних норм при вирішенні конкретної справи. Однак Велика Палата не розглядала справи по суті обвинувачень ОСОБА_1 .

Згідно з приписами ч. 5 ст. 33 КПК кримінальне провадження за виключними обставинами здійснюється з підстав, визначених пунктами 1, 3 ч. 3 ст. 459 цього Кодексу, судом, який ухвалив рішення, що переглядається, а Великою Палатою -з підстави, передбаченої п. 2 ч. 3 ст. 459 вказаного Кодексу (встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом).

Однак у клопотанні ОСОБА_1 не зазначає про прийняття на його користь рішення міжнародної судової установи і таких даних до Верховного Суду не надходило.

Таким чином, перегляд оспорюваних судових рішень за виключними обставинами з підстав, на які засуджений посилається у клопотанні, не належить до компетенції Великої Палати, котра в силу ст. 19 Конституції України діє виключно в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Отже, у відкритті провадження за зверненням ОСОБА_1 має бути відмовлено, а подане клопотання з усіма доданими до нього матеріалами - повернуто його автору.

Наведений висновок Великої Палати узгоджується з її практикою (наприклад, ухвали від 10 липня 2019 року, 28 вересня 2022 року, справи № 2-15, 1-32/00 відповідно).

Разом із цим, зважаючи на принцип правової визначеності й порушене засудженим питання в аспекті ст. 5 КК, Велика Палата звертає увагу на те, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011 (справа про заміну смертної кари довічним позбавленням волі) офіційно розтлумачив положення КК 1960 року зі змінами, внесеними Законом України від 22 лютого 2000 року № 1483-ІІІ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» (далі - Закон № 1483-ІІІ), які стосуються покарання. Зокрема, згідно з позицією Конституційного Суду України наявність проміжку часу між днем ухвалення рішення цього суду № 11-рп/1999 та набранням чинності Законом № 1483-ІІІ не означає, що існуючі на той час відповідні санкції статей КК 1960 року втратили альтернативний характер та передбачали лише покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк 15 років. Таке порушувало би принцип співмірності тяжкості злочину і покарання за його вчинення, не відповідало би принципу справедливості в кримінальному праві. Після прийняття згаданого рішення № 11-рп/1999 КК 1960 року не став новим законом, що пом`якшував кримінальну відповідальність осіб за вчинення особливо тяжких злочинів. Оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, то положення вказаного Кодексу зі змінами, внесеними Законом № 1483-ІІІ, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим Законом.

Крім того, 6 листопада 2022 року набув чинності Закон України від 18 жовтня 2022 року № 2690-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини». Цим законом було врегульовано питання щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами судових рішень щодо нього.

Клопотання з усіма доданими до нього матеріалами повернути особі, яка їх подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачОСОБА_2
Судді:
ОСОБА_3ОСОБА_11
ОСОБА_4ОСОБА_12
ОСОБА_5ОСОБА_13
ОСОБА_6ОСОБА_14
ОСОБА_7ОСОБА_15
ОСОБА_8ОСОБА_16
ОСОБА_9ОСОБА_17
ОСОБА_10ОСОБА_18