печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю заявника ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_7 від 30 серпня 2019 року про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 228 КК Російської Федерації,-

В С Т А Н О В И В :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_7 від 30 серпня 2019 року про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 228 КК Російської Федерації.

Просить поновити строк звернення до суду зі скаргою, скасувати постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_7 від 30 серпня 2019 року про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 228 КК Російської Федерації.

В обґрунтування скарги, зазначено, що рішення про видачу (екстрадицію) є незаконним, необґрунтованим, та таким, що суперечить вимогам Європейської конвенції про видачу правопорушників, а тому таким, що підлягає скасуванню.

Адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні надав пояснення, скаргу підтримав та просив задовольнити.

Особа, щодо якої прийнято рішення,ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні надала пояснення, заперечувала проти задоволення скарги, оскільки скарга є необґрунтованою та безпідставною.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступних висновків.

Встановлено, що строк звернення до суду із скаргою пропущено із поважних причин, тому слідчий суддя вважає за можливе його поновити.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Відділу Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації по Кольському району Мурманської області перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 228 (незаконне придбання, зберігання без мети збуту наркотичних засобів, вчинені у великому розмірі) КК Російської Федерації.

Органом досудового розслідування 05.01.2014 року винесено постанову про притягнення ОСОБА_3 як обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину та у зв`язку із ухиленням від слідства 17.02.2014 року оголошено його у розшук.

Кольським районним судом Мурманської області 11.05.2017 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

До Генеральної прокуратури України 14.09.2017 року надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_3 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчиненні інкримінованого йому злочину.

Естрадиційною перевіркою встановлено.

16.08.2017 року ОСОБА_3 затримано співробітниками Марганецького відділення поліції Нікопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Марганецьким міським судом Дніпропетровської області 18.08.2017 року до нього застосовано тимчасовий арешт, Красногвардійським районний судом м. Дніпропетровська 21.07.2017 року - екстрадиційний арешт.

Прокуратурою Дніпропетровської області 24.01.2018 року екстрадиційну перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_3 , завершено та її матеріали направлено до Генеральної прокуратури України для прийняття рішення за запитом російської сторони.

Водночас встановлено, що 14.03.2018 року Головним управлінням Державної міграційної служби у Дніпропетровській області прийнято до розгляду заяву ОСОБА_3 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У зв`язку з цим Генеральною прокуратурою України 29.03.2018 року прокуратурі Дніпропетровської області доручено проведення повторної екстрадиційної перевірки.

Наказом Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області від 03.04.2018 року №28 ОСОБА_3 відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У ході повторної екстрадиційної перевірки, проведеної прокуратурою Дніпропетровської області за дорученням Генеральної прокуратури України, не встановлено передбачених ст. 589 КПК України та міжнародними договорами обставин для відмови у видачі ОСОБА_3 для притягнення до кримінальної відповідальності.

Генеральною прокуратурою України 13.06.2018 року прийнято рішення про видачу ОСОБА_3 до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 228 КК Російської Федерації.

Вказане рішення захисником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 11.07.2018 року оскаржене до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, ухвалою якого від 30.07.2018 року скаргу залишено без задоволення.

Апеляційним судом Дніпропетровської області 24.09.2018 року рішення суду першої інстанції від 30.07.2018 року та постанову Генеральної прокуратури України про видачу від 13.06.2018 року скасовано.

Підставою для прийняття рішення судом апеляційної інстанції стало звернення адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання протиправним, скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_3 , та зобов`язання повторно розглянути його заяву від 14.03.2018 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 07.09.2018 року ОСОБА_3 змінено запобіжний захід з екстрадиційного арешту на домашній арешт, а Марганецьким міським судом Дніпропетровської області 06.0.2019 року - з домашнього арешту на особисте зобов`язання.

Також встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2018 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 року, відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 про скасування наказу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області від 03.04.2018 року №28 про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду 10.01.2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постановлені судові рішення.

Злочин, вчинення якого інкримінується ОСОБА_3 , відповідає ч. 2 ст. 2 ст. 309 КК України і є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року.

Встановлений ст. 49 КК України строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вказаний злочин не закінчився.

У подальшому ОСОБА_3 до уповноважених органів України із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався.

За наявною інформацією, ОСОБА_3 не є громадянином України.

30.08.2019 року заступником Генерального прокуратура ОСОБА_7 на підставі зібраних в ході проведення екстрадиційної перевірки матеріалів, видано постанову про видачу до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 228 КК Російської Федерації.

Відповідно до ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Згідно ч. 1 ст. 587 КПК України екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною регіональною прокуратурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 КПК України після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

У відповідності до ч. 4 ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.

Згідно ч. 1 ст. 591 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою, крім випадку, передбаченого статтею 588 цього Кодексу. Якщо до особи застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, скарга на рішення про видачу такої особи (екстрадицію) може бути подана до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого розташований відповідний центральний орган України.

Так, посилання ОСОБА_3 , що вказана постанова від 30.08.2019 року, є незаконною, оскільки при прийнятті рішення не враховано, що ОСОБА_3 звернувся до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області з письмовими заявами про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 11.12.2018 року та від 28.12.2018 року, не відповідає дійсності, та не знайшло його підтвердження у судовому засіданні, оскільки із матеріалів особової справи Головного управління ДМС у Дніпропетровській області №2018 DP003 відносно ОСОБА_3 вбачається, що станом на 25.02.2019 року громадянин Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повторно із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (або іншими заявами) до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області (лист №14-6591-17 від 22.02.2019 року) не звертався.

При цьому, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 в обґрунтування його звернення до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області з письмовими заявами про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 11.12.2018 року та від 28.12.2018 року, зазначає, що вказані звернення були направлені через відділення Укрпошти, однак не долучає копії підтвердження їх направлення. Долучені до матеріалів справи копії поштового відправлення датуються 23.09.2019 роком та стосуються його звернення до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області від 23.09.2019 року, тобто поданого після винесення постанови про екстрадицію.

Слідчий суддя приходить до висновку, що посилання ОСОБА_3 на те, що він звернувся до Головного управління ДМС у Дніпропетровській області з письмовими заявами про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 11.12.2018 року та від 28.12.2018 року, не відповідають дійсності та не підтверджуються матеріалами особової справи Головного управління ДМС у Дніпропетровській області №2018 DP003 відносно ОСОБА_3 , а ґрунтуються лише на його припущеннях.

Таким чином, на підставі досліджених матеріалів скарги та висновку екстрадиційної перевірки відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встановлено та стороною захисту в ході розгляду не надано достатніх доказів того, що при проведенні перевірки відносно останнього допущено порушення закону, а відтак слідчий суддя знаходить постанову обґрунтованою і приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 587, 590, 591 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_3 строк на оскарження постанови заступника Генерального прокурора ОСОБА_7 від 30 серпня 2019 року про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_7 від 30 серпня 2019 року про видачу (екстрадицію) до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 228 КК Російської Федерації - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1