Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Провадження № 1-кс/689/129/22
УХВАЛА

22.12.2022 року смт. Ярмолинці

Слідчий суддя Ярмолинецького районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого в м. Хмельницькому щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого в м. Хмельницькому щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Скаргу обґрунтовує тим, що 09.08.2022 р. слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0001085 при розгляді звернення ОСОБА_3 щодо внесення відомостей до ЄРДР відносно прокурора та працівників ГУ НП в Хмельницькій області, порушив його права, а саме, не розглянув його клопотань про призначення захисника та про відвід судді, не повідомив належно про розгляд справи.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав. Ствердив, що скарга подана ним лише у зв`язку із незгодою з процесуальним рішенням слідчого судді ОСОБА_4 , прийнятим за його зверненням.

У судове засідання слідчий ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, слідчий суддя прийшов до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

В провадженні Хмельницького міськрайонного суду (слідчий суддя ОСОБА_4 ) перебувало кримінальне провадження №0001085.

В межах даного кримінального провадження ОСОБА_3 просив зобов`язати відповідні органи внести відомості до ЄРДР відносно прокурора та працівників ГУ НП в Хмельницькій області, однак, у цьому йому було відмовлено ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_4 ..

Не погоджуючись із вказаним процесуальним рішенням по суті, ОСОБА_3 09.08.2022 р. звернувся до ТУДБР, розташованого у м. Хмельницькому, про вчинення кримінального правопорушення, в якій просив внести відомості до ЄРДР щодо вчинення суддею ОСОБА_4 кримінального правопорушення. В судовому засіданні ОСОБА_3 посилався на процесуальні порушення, допущені на його думку слідчим суддею ОСОБА_4 , незабезпечення процесуальних прав заявника, ігнорування його клопотань і звернень. Підставою для внесення відомостей до ЄРДР зазначив винесення суддею неправомірного судового рішення по суті його звернення.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Відповідно до частини першої статті 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

КПК України передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень, що слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Зміст заяви ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення фактично зводиться до незгоди з судовим рішенням судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_4 .. Однак, заява не містить ідентифікації ознак складу злочину, а фактично є спробою оскаржити це рішення у спосіб, що не відповідає процесуальному закону.

Згідно з ч. ч. 1, 11 ст. 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. За шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Законом встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї зі справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи таке обмеження було пропорційним (рішення від 12.03.2009 р. у справі Плахтєєв та Плахтєєва проти України.

Схожий висновок висловлено Верховним Судом України, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 р. у справі № 6-3139цс16, в якій зазначено, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Вчинення (не вчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (не вчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяк та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010 р.).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити процесуальні рішення судді інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до відповідальності за такі рішення є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.

Правові висновки щодо відповідальності судді чи суду викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 р. у справі №454/143/17-ц, від 21.11.2018 р. у справі №757/43355/16-ц, від 29.05.2019 р. у справі №489/5045/18, від 20.11.2019 р. у справі №454/3208/16-ц.

Рішенням Конституційного Суду України від 11.06.2020 р. №7-р/2020 року визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ст. 374 Кримінального кодексу України. Ця обставина свідчить про те, що в силу неконституційності складу злочину «Постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови», ідентифікувати склад даного злочину не вбачається за можливе, що виключає кримінальне переслідування.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що скарга, з підстав зазначених у ній, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому про невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала відповідно до вимог ч. 3 ст. 307 КПК України є остаточною та оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_5