Ухвала

Іменем України

17 січня 2023 року

м. Київ

справа № 759/7517/22

провадження № 51-126ск23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду

від 05 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 27 липня 2022 року засуджено

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

5 років;

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Як встановив суд, 23 червня 2022 року о 17.00 год ОСОБА_4 разом із невстановленими слідством особами, усвідомлюючи, що в країні введено воєнний стан, перебували поблизу магазину «СІЛЬПО», що за адресою м. Київ, вул. Підлісна, 1, де у останніх виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна. В подальшому, ОСОБА_4 , разом із двома невстановленими слідством особами, маючи при собі рюкзак, увійшли до приміщення вказаного магазину. В цей час ОСОБА_4 передав рюкзак двом невстановленим слідством особам, які підійшовши до холодильника та поклали до вказаного рюкзака 27 пачок кисломолочного масла на загальну суму 3 294 грн.

Надалі, невстановлені особи передали рюкзак з викраденим ОСОБА_4 , який, згідно домовленості, направився до виходу із магазину не розрахувавшись за товар, але в подальшому був затриманий працівниками охорони магазину, чим не довів злочинний умисел до кінця із причин, які не залежали від його волі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року залишено без змін вирок Святошинського районного суду міста Києва від 27 липня 2022 року.

Не погодившись з постановленим щодо ОСОБА_4 судовим рішенням, прокурор звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. На думку прокурора, звільняючи ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, суд застосував закон, який не підлягав застосуванню, оскільки судом не було враховано тяжкість злочину, який вчинений

за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану. Крім того, прокурор зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надану до неї копію судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у безпідставному застосуванні до засудженого ОСОБА_4 положень ст. 75 КК, є неприйнятними, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та свого підтвердження

не знайшли.

Так, відповідно до ст. 419 КПК в ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний зазначити мотиви, з яких він виходив при її постановленні, положення закону, яким він керувався, і, якщо апеляційна скарга залишається без задоволення, зазначити підстави, через які її визнано необґрунтованою. Також, у мотивувальній частині ухвали має бути зазначено обставини, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності

та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених

дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні враховуватися обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до приписів ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається зі змісту судових рішень, при звільненні ОСОБА_4

від відбування покарання на підставі ст. 75 КК суд першої інстанції,

з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, виходив з того, що засуджений раніше не судимий, щиро розкаявся у скоєному.

Таким чином, врахувавши конкретні обставини кримінального провадження, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції щодо необхідності призначення ОСОБА_4 покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Разом з тим, у касаційній скарзі прокурор не оскаржує вид та розмір призначеного засудженому ОСОБА_4 покарання, а не погоджується саме

із застосуванням судом положень 75 КК. Втім, прокурором не наведено обґрунтування щодо неможливості застосування до засудженого ОСОБА_4 приписів ст. 75 КК, натомість, він посилається на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, який був оцінений судом першої інстанції при обранні засудженому виду та розміру покарання.

Враховуючи викладене, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що йдеться в касаційній скарзі прокурора, колегія суддів касаційного суду не вбачає.

Крім того, касаційний суд також не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону допущених судом апеляційної інстанції.

Переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 із дотриманням вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та дав на них змістовні відповіді, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги

та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги

та копії оскарженого судового рішення вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити

у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 жовтня

2022 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3