УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.11.2022 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001355 від 07.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, 07.11.2022 до чергової частини Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення на лінію "102" від гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо вжиття заходів до невстановленої особи, яка в період з 18.00 год. 06.11.2022 по 07.30 год. 07.11.2022 таємно шляхом пошкодження металопластикових вхідних дверей проникла до приміщення будинку АДРЕСА_1 , звідки викрала належне ОСОБА_5 майно, а саме телевізор марки "Samsung" у корпусі чорного кольору, вартість якого на 2021 рік складала 6500 гривень. (ЕО 23429 від 07.11.2022)

Слідчим СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області в ході огляду від 10.11.2022 року в приміщенні службового кабінету ОРУП №1 за адресою: АДРЕСА_2 було вилучено: телевізор марки «Samsung» LE32А330 моделі ИЕ32Е95507V, чорного кольору, DVD-програвач Р361К, чорного кольору, мобільний телефон «TECNO», модель «Spark 4» IMEI: НОМЕР_1 , синього кольору, котрі добровільно шляхом написання відповідної заяви видав гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрі як він пояснив викрав за адресою: АДРЕСА_1 з приміщення вказаного домоволодіння, де він раніше винаймав житло.

Після огляду місця події слідчим оглянуто дані предмети та винесено постанову про визнання речовим доказом.

Слідчий зазначає, що метою накладення арешту згідно п.1, п.11 ч.2 ст.170 КПК України, є збереження речових доказів, що має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, його арешт потрібен для позбавлення власника можливості відчужувати вказане майно, або псування, втрати, знищення, перетворення, передачі, що в свою чергу в подальшому унеможливить прийняття законного, та об`єктивного рішення.
До суду надійшла заява про розгляд клопотання у відсутність слідчої, в якій остання повідомляє, що власник майна був належним чином повідомлений про дату та час розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вважаю, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

В судовому засіданні встановлено, та доведено матеріалами клопотання, що вилучене в ході огляду майно, а саме: телевізор марки «Samsung» LE32А330 моделі ИЕ32Е95507V, чорного кольору, належить ОСОБА_5 , тобто особі, яка є потерпілою у кримінальному провадженні, та саме за її зверненням було розпочате досудове розслідування.

Крім того, матеріалами клопотання не доведено, що інше добровільно видане ОСОБА_6 майно, а саме: DVD-програвач Р361К, чорного кольору, мобільний телефон «TECNO», модель «Spark 4» IMEI: НОМЕР_1 , синього кольору, відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, як доказ у кримінальному провадженні, тобто, що воно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження

Так, сам по собі факт визнання даного майна речовим доказом, не доводить тих обставин, що зазначене майно повністю відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, тому з урахуванням норм національного законодавства та практики ЄСПЛ, слідчий суддя приходить до переконання, що стороною обвинувачення у клопотанні не доведено необхідність в накладенні арешту на добровільно видане ОСОБА_6 майно, у зв`язку із чим клопотання слідчого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001355 від 07.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України відмовити.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1