Справа №359/8189/20
Провадження №1-кп/359/115/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною та відео фіксацією, кримінальне провадження №0000640, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.05.2020, що надійшло до суду з обвинувальним актом за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Стариця, Бориспільського району, Київської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акта, 23 травня 2020 року, близько 00:25 год., водій ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року, згідно з яким «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», керуючи автомобілем марки Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Стецюка в с. В. Стариця Бориспільського району.

Проїжджаючи відрізок автодороги, поблизу будинку 178, зазначеної вулиці, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, відповідно до яких «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров 'ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов 'язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі; водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість під час руху, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, не обрав безпечної швидкості для руху керованим ним автомобілем, чим порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», та в порушення пункту 12.4 Правил дорожнього руху «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год», рухався у межах населеного нкту із перевищенням дозволеної швидкості, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також здоров`ю громадян та, втративши контроль над керуванням транспортним засобом, що призвело до зміни напрямку його руху, здійснив виїзд на ліве по напрямку руху узбіччя, де допустив зіткнення з дерев`яним парканом та в подальшому з господарським приміщенням домоволодіння АДРЕСА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_13 , який перебував на задньому пасажирському сидінні автомобіля, загинув на місці події.

Смерть ОСОБА_13 настала від відкритої черепно - мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку, з розвитком набряку-набухання тканини головного мозку.

Грубе порушення водієм ОСОБА_11 вимог пунктів 1.5, 2.3 б), д), 2.9 а), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_13 .

Таким чином, ОСОБА_11 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель потерпілого ОСОБА_13 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав та показав, що у вечері 22 травня 2020 року він разом з потерпілим ОСОБА_13 спільно проводили час на вулиці біля його будинку, а саме спілкувалися та слухали музику в автомобілі потерпілого. Близько 22.00 год. потерпілий ОСОБА_13 почав дрімати у власному автомобілі, тому він пішов до себе в будинок, який знаходиться поряд із будинком потерпілого ОСОБА_13 . Через деякий час на його мобільний телефон зателефонував ОСОБА_14 та повідомив, що приїде до нього додому. Таких дзвінків від ОСОБА_14 було декілька. Лише після третього дзвінка ОСОБА_14 , близько 23.30 год., приїхав до нього додому. ОСОБА_14 був у стані алкогольного сп`яніння та тримав у руках недопиту пляшку слабоалкогольного напою. Так як у автомобілі ОСОБА_14 сильно лунала музика, до них на вулицю вийшла його матір ОСОБА_15 та попросила ОСОБА_14 зменшити звук. В цей час із поруч припаркованого автомобіля вийшов потерпілий ОСОБА_13 та попросив у матері ОСОБА_11 таблетку від головного болю. Вона не заперечувала і вони у двох пішли в будинок. В цей час ОСОБА_14 запропонував йому поїхати в бар у сусіднє село, на що він погодився. Коли він сідав у автомобіль на переднє пасажирське сидіння, з його двору вийшов потерпілий ОСОБА_13 та сів на заднє пасажирське сидіння автомобіля, а ОСОБА_14 сів за кермо. Коли вони від`їхали від будинку ОСОБА_11 , то побачили сусіда ОСОБА_16 , із яким він, сидячи на передньому пасажирському сидіння, привітався через відкрите вікно передніх пасажирських дверей. Проїжджаючи поблизу будинку № 178 по вул. Стасюка в с. В. Стариця Бориспільського району, водій ОСОБА_14 , не реагуючи на його зауваження, перевищив допустиму швидкість, не впорався з керуванням в результаті чого автомобіль марки Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , допустив зіткнення з дерев`яним парканом та у подальшому із господарською будівлею. В результаті зіткнення він отримав множинні переломи ребер зліва та перелом лівої плечової кістки. Як він прийшов до тями, то почув як в автомобілі шипить газ. Праві пасажирські двері були заблоковані стовпом сараю, тому він правою рукою взявся за цей стовпчик та виліз через розбите скло правих пасажирських дверей автомобіля. Оскільки у автомобілі залишалися ОСОБА_14 на водійському сидінні та ОСОБА_13 на задньому пасажирському, він почав кликати на допомогу. Через приблизно 5-7 хвилин після аварії до них підбігли двоє чоловіків у одного з яких був ліхтарик. Вони запитали чи ще є хтось у автомобілі на що він повідомив про двох осіб. Але так як у автомобілі шипів газ, ці чоловіки до автомобіля не підходили і вирішили викликати на допомогу МНС. Проте, телефона у них не було, тому один з цих чоловіків побіг додому по телефон і викликав швидку та МНС. Також повідомив, що він бачив як ОСОБА_14 вийшов з автомобіля через водійські двері і коли він дізнався про загибель пасажира ОСОБА_13 , почав звертати всю вину на нього, що нібито він був за кермом. Потім їх з ОСОБА_14 доставили в лікарню, де останній пропонував йому говорити про те, що за кермом був ОСОБА_17 . На це він не погодився. А вже під ранок 23 травня 2020 року, коли ОСОБА_14 протверезів та почав усвідомлювати провину за скоєне, зайшовши в палату до нього, та у присутності працівників поліції і інших осіб, ОСОБА_14 зізнався у скоєному і просив його, ОСОБА_11 говорити правду, повідомляв, що йому все одно загрожує покарання у вигляді позбавлення волі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показав, що йому на праві власності належить автомобіль марки Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , який 23.05.2020 року потрапив у ДТП. Вказаним автомобілем на праві оренди користувався ОСОБА_14 , якому він відразу ж почав телефонувати. Проте ОСОБА_14 не відповідав і лише вранці 23.05.2020 року слухавку підняла дружина ОСОБА_14 та повідомила, що її чоловік потрапив у ДТП. У подальшому ОСОБА_14 йому повідомив, що за кермом в момент ДТП був його товариш, а сам ОСОБА_19 був на передньому пасажирському сидінні, повідомив, що їх було троє, що вони вживали спиртні напої і що він майже нічого не пам`ятає. Із цієї розмови свідок зрозумів, що ОСОБА_14 говорить неправду.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 повідомив, що він зі своєю родиною орендує дачу по АДРЕСА_3 . Коли трапилася аварія він, близько 1:00 год. ночі, разом з братом його дружини ОСОБА_21 , були на вулиці та пили чай. Почувши грохіт, він разом з ОСОБА_21 побігли на звук. Коли прибули на місце аварії, побачили автомобіль, який в`їхав у сарай з якого шипів газ. Чоловік на ім`я ОСОБА_22 був на вулиці на дорозі, його обличчя було у пилюці та білому порошку, він тримався за ліву руку. На їхнє запитання чи ще хтось є в автомобілі він повідомив, що двоє. До автомобілю близько вони не підходили, побачили як на передньому пасажирському сидінні пасажира без свідомості. Вони почали його кликати, він прийшов до тями і виліз через водійські двері. Коли пасажир автомобіля та хлопець на ім`я ОСОБА_22 дізналися про загибель пасажира, то почали сперечатися про те, хто з них був за кермом.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 надав аналогічні показання показанням свідка ОСОБА_20 та повідомив, що того дня він разом з ОСОБА_20 , були на терасі будинку та почули звук аварії. Коли вони прибули на місце, то побачили як чоловік на ім`я ОСОБА_22 був в крові, сидів навприсядки на дорозі та тримався за руку. Бачив, що водійські двері в автомобілі були відчинені, а на пасажирському сидінні без свідомості сидів пасажир. Коли пасажир вийшов з автомобіля він не міг зрозуміти що трапилося, проте коли він дізнався про загибель пасажира почав вказувати на ОСОБА_22 , що нібито той був за кермом, а ОСОБА_22 проти цього заперечував та вказував на пасажира, що саме він був за кермом. Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , в залі судових засідань вказали на обвинуваченого ОСОБА_11 , як на особу, яку вони побачили на дорозі поблизу місця ДТП, якого звати ОСОБА_22 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 повідомила, що ОСОБА_11 доводиться їй дядьком. В ніч з 22 на 23 травня 2020 року він зателефонував їй та повідомив, що знаходиться у Бориспільській лікарні у зв`язку з тим, що він разом з ОСОБА_24 та ОСОБА_25 потрапили в ДТП на автомобілі ОСОБА_14 . За кермом автомобіля був ОСОБА_14 , а він на передньому пасажирському сидінні. Після цього вона зателефонувала своїй матері - ОСОБА_26 та разом поїхали в лікарню. Прибувши в лікарню у фойє на першому поверсі вони побачили ОСОБА_14 , якого супроводжували двоє поліцейських. В розмові ОСОБА_19 повідомив, що вони потрапили в ДТП. Просив вибачення у ОСОБА_26 , казав «Пробачте, так вийшло». Також ОСОБА_14 провів їх з матір`ю у палату до ОСОБА_11 , де останній розповів що того дня до нього приїхав у гості ОСОБА_14 , який запропонував поїхати у сусіднє село в бар випити пива. Також з ними поїхав сусід ОСОБА_13 , якого ОСОБА_14 вирішив налякати, для чого збільшив швидкість автомобіля, після чого не впорався з керуванням і автомобіль з`їхав з дороги і вони в`їхали в сарай. У палаті ОСОБА_11 , ОСОБА_14 казав останньому щоб він розказував правду про всі обставини цієї ДТП, а саме що саме ОСОБА_14 був за кермом, так як йому все одно «десятка світить».

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , в присутності свого захисника повідомив, що у нього у володінні був автомобіль марки Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , на якому 22 травня 2020 року він пізно ввечері приїхав до ОСОБА_11 додому. Там вони з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 випили пляшку самогону. Так як пити вже не було чого, він на автомобілі з`їздив у с. Сеньківка, купив дві пляшки пива, яке вони також випили. Він різко оп`янів і нічого не пам`ятає. Пам`ятає лише те, що ОСОБА_11 запропонував поїхати до його дружини у с. Григорівка Бориспільського району, він був на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_13 на задньому пасажирському. Потім пригадує тріск забору та зіткнення із сараєм. Повідомив, що його двоє свідків витягли з автомобіля, він був без взуття і його доставили в лікарню, куди приїхала його матір та тітка. Від госпіталізації він відмовився і під ранок разом із слідчим він поїхав в м. Київ.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомила, що ОСОБА_11 доводиться її сином. У день коли трапилася ДТП до нього пізно увечері приїхав ОСОБА_14 . Так як сильно лунала музика, вона вийшла на двір та попросила зробити тихіше. Потім ОСОБА_14 сів за кермо свого автомобіля, а разом з ним ОСОБА_11 сів на пасажирське переднє сидіння, а ОСОБА_13 на заднє пасажирське, і автомобіль поїхав у невідомому напрямку. На ранок наступного дня їй стало відомо, що це авто потрапило в ДТП де загинув сусід ОСОБА_13 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 повідомив, що у день коли трапилася ДТП, близько 24:00 год., він вийшов на вулицю щоб загнати у двір свій автомобіль і в цей момент побачив як по його вулиці їхав автомобіль за кермом якого був ОСОБА_14 , а на передньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_11 , який йому помахав. Чи був хтось на задньому пасажирському сидінні, він не бачив. Потім йому стало відомо, що цей автомобіль потрапив в аварію, де загинув ОСОБА_13 . Також свідок повідомив, що ОСОБА_14 часто керує автомобілем у стані алкогольного сп`яніння і керування своїм авто ніколи нікому не доручав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_27 повідомила, що у травні 2020 року вона перебувала у Бориспільській лікарні, де лікувався її неповнолітній син. Вночі до них з сином у палату поступив інший хлопець, який був загіпсований. Як у подальшому вона дізналася був ОСОБА_28 . Трохи пізніше до них в палату зайшов інший хлопець, який підійшов до ОСОБА_29 та просив щоб той нічого не приховував від поліції і казав як все було насправді, бо йому, як він казав: «все одно десятка світить». На що ОСОБА_29 йому відповів «я ж тобі казав не жени, а ти уперся і хотів припугнуть Вовку». Пізніше вночі того ж дня до них в палату прийшла сестра ОСОБА_29 разом зі своєю дочкою, де в присутності працівників поліції інший учасник цієї ДТП, який вже раніше заходив до ОСОБА_11 в палату, знову просив ОСОБА_30 щоб той казав правду, що саме цей хлопець був за кермом. Коли він виходив з палати, то знову просив у ОСОБА_11 вибачення.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_26 повідомила, що ОСОБА_11 доводиться їй рідним братом. В ніч з 22 на 23 травня 2020 року їй зателефонувала дочка ОСОБА_23 та повідомила, що їм треба їхали в лікарню так як ОСОБА_11 потрапив в ДТП. Прибувши до лікарні вони побачили ОСОБА_14 в супроводі двох поліцейських. Вона запитала у нього що трапилось, а ОСОБА_14 повідомив, що вони разом з її братом ОСОБА_22 та ОСОБА_25 потрапили в ДТП, в результаті чого ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, а ОСОБА_13 загинув. Також він просив вибачення та казав «так вийшло», «мені десятка світить». Коли вони разом з ОСОБА_14 піднялись у палату до ОСОБА_11 , ОСОБА_14 наполіг щоб ОСОБА_29 розповів працівникам поліції як все було, що саме ОСОБА_14 був за кермом. Також свідок повідомила, що у лікарні бачила матір ОСОБА_14 , яка привезла йому чистий одяг та їжу, а він їй казав, що «яка їжа, мені десятка світить».

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_31 показав, що працює патрульним поліцейським Бориспільського батальйону УПП в Київській області. В травні 2020 року, під час несення чергування його екіпажу по лінії 102 було повідомлено про те, що у с. Велика Стариця Бориспільського району сталася ДТП у результаті якої загинула людина, а двох чоловіків було доставлено до лікарні з тілесними ушкодженнями. Їхньому екіпажу було надано вказівку прибути до лікарні для забезпечення, до прибуття слідчого, супроводу цих чоловіків. Прибувши у лікарню, у приймальному відділенні вони з напарником виявили двох чоловіків. Одного чоловіка звали ОСОБА_22 . У нього малися пошкодження верхньої частини тіла і він лежав на ліжку не рухаючись. Інший чоловік міг пересуватися. Так як чоловік на ім`я ОСОБА_22 перебував у нерухомому стані вони з інспектором ОСОБА_32 постійно залишались з іншим чоловіком та всюди супроводжували його щоб той не втік з лікарні. Цей чоловік був у стані алкогольного сп`яніння і на першому поверсі лікарні, коли вони намагалися з`ясувати у нього обставини цієї ДТП, він вслух постійно повторював: «що це я наробив», «мені десятка світись», «як я міг», «як же ж так вийшло» тощо. Коли прибув слідчий, вони у чотирьох піднялися з приймального відділення на другий поверх лікарні у стаціонарне відділення, де перебував інший чоловік на ім`я ОСОБА_22 , до якого підійшов водій автомобіля та наказав йому розказати усю правду, бо йому все одно, як він постійно повторював, «Десятка світить».

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 повідомила, що за день до загибелі її сина ОСОБА_13 , вона бачила як у вечері, близько 22.00 год., її син та обвинувачений ОСОБА_11 сиділи біля їхнього дому у машині і про щось розмовляли. Було пізно, тому вона просила хлопців розходитись після чого сама пішла відпочивати. Наступного дня їй зателефонувала сестра та повідомила, що її син загинув в ДТП. Від людей у селі вона чула, що провину за це ДТП складають на ОСОБА_11 , хоча сама з цим незгодна. Повідомила також, що особисто бачила як ОСОБА_14 постійно їздить за кермом у стані алкогольного сп`яніння. Якби він того вечора не приїхав, хлопці б нікуди не збиралися і ніхто б не загинув.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_33 показав, що працює в батальйоні патрульної поліції у м. Бориспіль. Близько 2-3 роки тому, коли він був на чергуванні разом з ОСОБА_34 , їм з чергової частини надійшло повідомлення про необхідність прибуття до Бориспільської лікарні для супроводження двох осіб, які потрапили в ДТП. Прибувши до приймального відділення їм вказали на учасників цієї ДТП, один з яких через отримані травми нерухомо лежав на ліжку, а інший міг вільно пересуватися, тому вони постійно заходились біля нього. Обидва учасники ДТП були в стані алкогольного сп`яніння. Ближче до ранку, той чоловік якого вони супроводжували з поліцейським ОСОБА_34 почав тверезіти і до нього почало приходити усвідомлення скоєного. Він жалкував за скоєне і на увімкнену боді-камеру розповідав про обставини цієї ДТП, казав: «я ж на 10 років сяду», «я був за рульом, це моя машина», «як мені бути», «я вбив людину». До цього вони намагалися з`ясувати обставини ДТП у обох чоловіків, проте, той кого вони супроводжували забороняв іншому учаснику щось пояснювати поліцейським. Казав, що він сам все розкаже як було. Коли прибув слідчий, поліцейські разом з цим чоловіком пішли в палату до іншого учасника ДТП, якому вже було надано медичну допомогу. В палаті той чоловік якого вони супроводжували сказав іншому, хто був госпіталізований «кажи як було, я вже все розказав». Вказаний свідок, під час допиту в залі суду, вказав на ОСОБА_11 , як на особу, яка перебувала в палаті та якому інший учасник ДТП в присутності слідчого сказав говорити правду, як все було.

Також судом було досліджено ряд письмових доказів, наданих сторонами кримінального провадження, зокрема:

-протокол огляду місця події від 23.05.2020 року (т. 1 а.с. 114-138), схемою та фототаблицею, відповідно до якого було зафіксовано ДТП за адресою АДРЕСА_1 , в господарській будівлі було виявлено автомобіль Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , в середині якого було виявлено труп ОСОБА_13 . ІНФОРМАЦІЯ_2 та здійснені змиви з салону вказаного автомобіля;

-постанови слідчого про приєднання до матеріалів справи речових доказів від 23.05.2020 року (т. 1 а.с. 140,141,142);

-ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно та надання дозволу на огляд транспортного засобу (т. 1 а.с. 143-145, 146-148, 149-151, 152-154,155-157);

-висновок судово-токсикологічної експертизи щодо перебування ОСОБА_11 у стані алкогольного сп`яніння, виявлено в організмі етиловий спирт-0,90% (т. 1 а.с.158);

-протокол отримання зразків для експертизи букального епітелію (слини) у ОСОБА_11 (ч.1 а.с.162-167);

-заява ОСОБА_14 з відеозаписом від 28.05.2020 року (т. 1 а.с. 168-169);

-протокол отримання зразків для експертизи букального епітелію (слини) у свідка ОСОБА_14 (ч.1 а.с.172-177);

-висновок судово-токсикологічної експертизи щодо перебування ОСОБА_14 у стані алкогольного сп`яніння виявлено в організмі етиловий спирт-1,37% (т. 1 а.с.182);

-протокол огляду одягу ОСОБА_14 від 23.05.2020 року (т. 1 а.с. 183-185);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.05.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_14 , як особу, яка знаходилася на передньому пасажирському сидінні в автомобілі (т. 1 а.с. 186-189);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.05.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_11 , як особу, яка знаходилась на дорозі біля автомобіля у момент коли він підійшов до місця ДТП (т. 1 а.с. 190-193);

-протокол проведення слідчого експерименту від 23.05.2020 року, за участю свідка ОСОБА_21 , який на місці розповів про відомі йому обставини ДТП, яка мала місце 18.05.2020 (т. 1 а.с. 194-198);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.05.2020 року, відповівдно до якого свідок ОСОБА_20 впізнав ОСОБА_14 , як особу, яка знаходилась на передньому пасажирському сидінні в автомобілі (т.1 а.с.199-202);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.05.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_20 впізнав ОСОБА_11 , як особу, яка знаходилась на дорозі біля автомобіля у момент коли він підійшов до місця ДТП (т. 1 а.с. 203-206);

-протокол проведення слідчого експерименту від 23.05.2020 року за участю свідка ОСОБА_20 з відеозаписом, який на місці розповів та поуказав обставини ДТП, очевидцем яких він був (т. 1 а.с. 207-212);

-висновок судово-медичної експертизи № 218 від 23.06.2020 року щодо причин смерті потерпілого ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 215-218);

-висновок судової інженерно-транспортної експертизи, відповідно до якої система рульового керування автомобіля Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 знаходиться в справному стані, а робоча гальмівна система та елементи підвіски виявлені у несправному стані в наслідок ДТП (т. 1 а.с. 221-230);

-висновок молекулярно-генетичної експертизи № 10-1865 від 19.08.2020 року, відповідно до якого встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію слини ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 236-244);

-висновок молекулярно-генетичної експертизи № 10-1867 від 25.08.2020 року, відповідно до якого встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію слини ОСОБА_14 (т. 2 а.с.3-11);

-висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № 10-1889 від 28.08.2020 року, відповідно до якого генетичні ознаки слідів крові та клітин з ядрами виявлених на вирізі подушки безпеки з правої пасажирської сторони збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію (слини) ОСОБА_14 і не збігаються генетичними ознаками зразка букального епітелію (слини) ОСОБА_11 . Походження вищевказаних клітин з ядрами від ОСОБА_11 виключається (т. 2 а.с. 17-27);

-висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № 10-1868 від 28.08.2020 року відповідно до якого генетичні ознаки клітин з ядрами виявлених на вирізі подушки безпеки з водійського боку збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію (слини) ОСОБА_14 і не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію (слини) ОСОБА_11 . Походження вищевказаних клітин з ядрами від ОСОБА_11 виключається (т. 2 а.с. 33-42);

-висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № 10-1866 від 20.08.2020 року (т. 2 а.с. 49-67).

-висновок судової експертизи, відповідно до якої у ОСОБА_14 виявлені легкі тілесні ушкодження. Щодо розташування ОСОБА_14 на місці водія чи пасажира у момент отримання тілесних ушкоджень, встановити не можливо (т.2 а.с.70-71);

-висновок судової автотехнічної експертизи №12-1/2175 від 19.08.2020, відповідно до якого в даній дорожній ситуації, експертом, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 еквідповідностей вимогам п.12.2 ПДР України не вбачається, але вбачається невідповідність вимогам п.п.12.4.12.1 ПДР України, причому невідповідність п.12.1 ПДР України перебувають у причинному зв`язку з винекненням даної ДТП. В даній дорожній ситуації водій мав технічну можливість уникнути ДТП, шляхом виконання вимог п.12.1 ПДР України(т. 2 а.с. 79-84);

-копію журнала обліку осіб, які звернулись до медичної установи з тілесними ушкодженнями внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якого вбачається факт звернення ОСОБА_11 , 23.05.2020 року за медичною допомогою з тілесними ушкодженнями внаслідок ДТП до КНП «ББЛІЛ» як пасажира (т. 2 а.с. 192-193).

Також судом були досліджені докази, що посвідчують та характеризують особу обвинуваченого, процесуальні витрати у справі та письмові докази, надані стороною захисту, а також додатки до цивільного позову.

Всі докази як зі сторони обвинувачення, захисту та представника потерпілої, були відкриті всім учасникам процесу в порядкку ст.290 КПК України та заперечень з цього приводу учасники процесу не висловили.

Усебічно дослідивши всі обставини кримінальної справи та оцінивши кожний зібраний під час досудового розслідування доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів обвинувачення з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що всі докази зібрані у встановлений законом спосіб, проте їх не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки вони не підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

У статті 85 КПК України закріплено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Критеріями допустимості доказів є: належне процесуальне джерело (ч. 2 ст. 84 КПК містить вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, який розширеному тлумаченню не підлягає); належний суб`єкт збирання доказів (докази можуть бути зібрані тільки тими суб`єктами, які згідно з нормами КПК мають на це право); належна процесуальна форма (встановлений КПК порядок здійснення кримінального провадження в цілому і проведення окремих процесуальних дій).

Отже, допустимість доказів, як ознака їх якості, визначається нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

З рішення Конституційного Суду України №12рп/2011 від 20.10.2011 слідує, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість, є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

При розгляді кримінального провадження в межах пред`явленого обвинувачення ОСОБА_11 , безпосередньо допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків зі сторони обвинувачення та захисту, вивчивши документи як докази, на які посилався прокурор, вивчивши всі матеріали кримінального провадження, провівши дебати, у яких прокурор просив ОСОБА_11 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а захисник та обвинувачений, який не визнавав своєї вини у вчиненні даного злочину, просили його виправдати, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, у результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Зважаючи на наведені вище докази, зібрані сторонами в порядку ст. 93 КПК України, останні підлягають оцінці судом на їх відповідність, допустимість та належність для відповідного висновку про доведеність чи недоведеність вини обвинуваченого, у порядку ст. 89 КПК України.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений цим Кодексом.

Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визнають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин, тобто включає в себе наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з обвинувальним актом, дії ОСОБА_11 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом", п. 53 рішення ЄСПЛ у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також, має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі "Вєренцов проти України").

Відповідно до принципу диспозитивності закріпленому в ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно з ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У частині 2 ст. 17 КПК України закріплено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

При цьому, суд враховує правову позицію щодо визнання винуватості особи "поза розумним сумнівом" та визначення "стандартів доказування", висловлену Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 по справі №688/788/15-к, у якій зазначається, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, передбачає порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого або заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень.

Суб`єктом даного злочину є особа, яка безпосередньо здійснює керування транспортним засобом.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).

Звинувачуючи ОСОБА_11 у керуванні ним автомобілем марки Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , в ході якого останній допустив зіткнення з дерев`яним парканом та в подальшому з господарським приміщенням домоволодіння АДРЕСА_2 , внаслідок чого пасажир ОСОБА_13 , який перебував на задньому пасажирському сидінні автомобіля загинув на місці події, органом досудового розслідування суду не надано достатніх та допустимих доказів факту керування ОСОБА_11 транспортним засобом безпосередньо в момент ДТП.

Натомість, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 показали, що бачили як в ніч з 22 на 23 травня 2020 року близько 00.00 год. автомобілем марки Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , безпосередньо перед самою ДТП керував ОСОБА_14 , а ОСОБА_11 перебував на передньому пасажирському сидінні.

Не вказують на керування ОСОБА_11 автомобілем марки Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 23.05.2020 року близько 00.25 год. і свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які першими прибули на місце ДТП. Вказані свідки повідомили лише, що вперше тієї ночі вони побачили ОСОБА_11 не в автомобілі, а на дорозі.

Відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 10-1868 від 28.08.2020 року, генетичні ознаки клітин з ядрами виявлених на вирізі подушки безпеки з водійського боку збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію (слини) ОСОБА_14 і не збігаються генетичними ознаками зразка букального епітелію (слини) ОСОБА_11 .. Походження вищевказаних клітин з ядрами від ОСОБА_11 виключається.

З іншого висновку судово-медичної експертизи вбачається, що неможливо за отриманими ОСОБА_11 внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями визначити місце його перебування в автомобілі в момент аварії.

Згідно журналу обліку осіб, які звернулись до медичної установи з тілесними ушкодженнями внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що ОСОБА_11 23.05.2020 року був записаний як пасажир автомобіля, що потрапив у ДТП, був доставлений до медичного закладу з тілесними ушкодженнями.

Показання свідка ОСОБА_14 в частині, що за кермом автомобіля в момент ДТП був ОСОБА_11 , суд сприймає критично, так як вони суперечать письмовим доказам та показанням інших допитаних судом свідків, зокрема ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , ОСОБА_26 , ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , які повідомили, що ОСОБА_14 у Бориспільській лікарні 23.05.2020 року визнавав той факт, що саме він був за кермом автомобіля у момент ДТП, а не ОСОБА_11 . Більш того, ОСОБА_14 намагався вплинути на показання ОСОБА_11 і пропонував останньому звинуватити загиблого ОСОБА_13 у тому, що нібито саме ОСОБА_13 був за кермом автомобіля. Показання вказаних свідків у своїй сукупності є цілком послідовними, достатніми, логічними та такими, що узгоджуються із іншими доказами, а тому стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом факт керування ОСОБА_11 автомобілем Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , 23.05.2020 року близько 00.25 год. у с. Велика Стариця Бориспільського району.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права та законності (ст. 7 КПК Ураїни).

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічні положення містяться у ст. 17 КПК України.

При постановленні вироку суд повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи докази, що наявні у провадженні, приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_11 органом досудового слідства обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не знайшло свого підтвердження в ході проведеного судового розгляду даного кримінального провадження, оскільки стороною обвинувачення не надано до суду достатніх, належних, достовірних доказів на доведення пред`явленого обвинувачення. а тому всі сумніви щодо доведеності винуватості обвинуваченого слід тлумачити на його користь та виключає його притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. Вказана обставина є підставою для виправдання ОСОБА_11 .

Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України цивільний позов потерпілої ОСОБА_36 слід залишити без розгляду.

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_11 підлягає визнанню невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправданню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про судову експертизу», ст. 124 КПК України, процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у даному кримінальному провадженні, у розмірі 4249 грн. 70 коп., слід віднести на рахунок держави.

Запобіжний захід обвинуваеному не оберався, підстав для його обрання відсутні.

Заходи забезпечення у кримінальному провадженні у вигляді накладення арешту на автомобіль марки Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_18 , ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 29.05.2020; арешту змивів з керма автомобіля, з ручок зовнішньої та внутрішньої сторони водійських дверей, змиви з коробки передач, змиви рідини бурого кольору з правої задньої стійки пасажирських дверей автомобіля, вирізи подушок безпеки з водійського та пасажирського місця автомобіля, накладених ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 29.05.2020; арешту куртки темно-синього кольору, штани чорного кольору, які належать ОСОБА_11 , накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 29.05.2020; арешт майна ОСОБА_14 : синю куртку, на якій є сліди бурого колору, сині штани та чорне взуття, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 29.05.2020, скасувати.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 318, 322, 337, 342-352, 358, 363-368, ч. 1 ст. 369, ст. 370, ч. 1, ч. 2 ст. 371, п. 2 ч. 1 ст. 373, ст. ст. 374-376 КПК України, ч. 2 ст. 286 КК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та виправдати у зв`язку з недоведенням, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Запобіжний захід обвинуваеному не оберався, підстав для його обрання відсутні.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_36 залишити без розгляду.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у даному кримінальному провадженні, у розмірі 4249 грн. 70 коп., слід віднести на рахунок Держави України.

Заходи забезпечення у кримінальному провадженні у вигляді накладення арешту на автомобіль марки Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_18 , ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 29.05.2020; арешту змивів з керма автомобіля, з ручок зовнішньої та внутрішньої сторони водійських дверей, змиви з коробки передач, змиви рідини бурого кольору з правої задньої стійки пасажирських дверей автомобіля, вирізи подушок безпеки з водійського та пасажирського місця автомобіля, накладених ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 29.05.2020; арешту куртки темно-синього кольору, штани чорного кольору, які належать ОСОБА_11 , накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 29.05.2020; арешт майна ОСОБА_14 : синю куртку, на якій є сліди бурого колору, сині штани та чорне взуття, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 29.05.2020, скасувати.

Після вступу вироку в законну силу, речові докази: змивів з керма автомобіля, з ручок зовнішньої та внутрішньої сторони водійських дверей, змиви з коробки передач, змиви рідини бурого кольору з правої задньої стійки пасажирських дверей автомобіля, вирізи подушок безпеки з водійського та пасажирського місця автомобіля, знищити; автомобіль марки Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні за адресою: Київська обл., Баришівський р-н, с.Семенівка, вул. Кірова,15, а також синю куртку, на якій є сліди бурого колору, сині штани та чорне взуття, повернути користовачу ОСОБА_14 ; куртку темно-синього кольору, штани чорного кольору, повернути ОСОБА_11 .

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1