Справа № 345/1239/22
Провадження № 11-кп/4808/74/23
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_5
У Х В А Л А

11 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Івано-Франківського міського суду Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2022 рокупро відмову в скасуванні арешту на майно яке перебуває у володінні ОСОБА_4 .

Перевіривши апеляційну скаргу, вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Право на доступ до суду, закріплене у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути реалізовано тільки у відповідності до вимог національного законодавства, в зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про право на оскарження судових рішень, діє в межах тих повноважень, які встановлені діючим кримінальним процесуальним законом і не приймає до уваги доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки вони можуть бути перевірені судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що у спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства, зокрема Постановою Верховного Суду України від 24 жовтня 2022 року по справі № 456/3303/21.

Відповідно до ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:

1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу;

2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;

3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В апеляційному порядку також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховую зміст права на доступ до правосуддя та ефективний судовий захист, висновки Європейського суду з прав людини у справі «Мушта проти України», де «Суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.»

Захисник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції про відмову в скасуванні арешту на майно яке перебуває у володінні ОСОБА_4 , тобто на рішення суду першої інстанції, яке оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, оскільки не оскаржується самостійно, а тільки з вироком.

Необхідно зазначити, що при вирішенні питання про прийняття апеляційної скарги, доводи щодо законності, обґрунтованості оскарженого рішення не перевіряються, оскільки така оцінка може бути дана тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного вважаю, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 подана на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, а тому, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України, у відкритті провадження за його апеляційною скаргою необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 392, 399 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 листопада 2022 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та додатками до неї невідкладно надіслати особі, яка її подала.

На ухвалу апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу протягом трьох місяців з дня її проголошення до Верховного Суду.

Суддя ОСОБА_2