Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/5/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2023 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

цивільного відповідача ФОП ОСОБА_14 , та її представника - адвоката ОСОБА_15 ,

захисників адвокатів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

обвинуваченого ОСОБА_18 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 та представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 березня 2021 року.

Цим вироком:

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограда, українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , такого, що немає судимості,

визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_18 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 7 438 гривень 32 копійок.

Позовні вимоги ОСОБА_20 до ОСОБА_18 , ФОП ОСОБА_14 та ПАТ «Страхова компанія «Провідна» задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_20 23 594, 82 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1179,74 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_18 на користь ОСОБА_20 1200,00 грн. в рахунок відшкодування в якості витрат на правову допомогу. В решті позовних вимог відмолено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_19 до ФОП ОСОБА_14 третіх осіб які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_18 та ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» - відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_18 , ФОП ОСОБА_14 та ПАТ «Страхова компанія «Провідна» задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_9 2 435,59 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 121,77 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_18 на користь ОСОБА_9 1178,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 34 878,23 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_18 на користь ОСОБА_9 1100,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

В решті позовних вимог відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_21 до ОСОБА_18 , ФОП ОСОБА_14 та ПАТ «Страхова компанія «Провідна» задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_21 5 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_10 до ФОП ОСОБА_14 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено повністю.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_7 до ФОП ОСОБА_14 третя особа без самостійних вимог ОСОБА_18 та ПрАТ «Страхова компанія «Прорвідна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено повністю.

Позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_18 , ФОП ОСОБА_14 та ПАТ «Страхова компанія «Провідна» задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_8 53 174,84 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2 558,74 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_18 на користь ОСОБА_8 247 441, 26грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_22 до ОСОБА_18 , ФОП ОСОБА_14 та ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_22 22 195,05 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 109,75 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_18 на користь ОСОБА_22 48 890,00грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

В задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_18 та ПАТ «Страхова компанія «Провідна» - відмовлено.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_18 визнано винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, заподіяло тілесні ушкодження середньої тяжкості та тяжке тілесне ушкодження потерпілим, за таких обставин.

Так, 03.07.2015, близько 09 години 40 хвилин, водій автомобіля «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_18 , здійснюючи нерегулярні перевезення пасажирів за маршрутом «м.Київ - м.Кіровоград», рухаючись на 127км.+530м. автомобільної дороги сполученням «Київ-Знам`янка» від м.Київ до м.Корсунь-Шевченківський Черкаської області, на території Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, в порушення вимог п.12.6 ґ) Правил дорожнього руху України, рухаючись по автомобільній дорозі, перевищуючи дозволену швидкість руху 90 км/год., в порушення пункту 2.3 б) Правил дорожнього руху України, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, а саме заснув за кермом, в порушення п.10.1. та вимог дорожньої розмітки 1.1. Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху та створив небезпеку для руху водію сідлового тягача «Scania G 380», реєстраційний номер НОМЕР_2 . який буксирував напівпричіп «Wielton NS 34», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_23 , який рухався від м.Корсунь-Шевченківський Черкаської області до м.Київ.

У момент виїзду на зустрічну смугу руху автомобілем «Mercedes-Bern Vito 109 CDI», водій ОСОБА_23 не мав технічної можливості своїми одноособовими діями уникнути зіткнення та був вимушений маневрувати (різке змінювати швидкість та напрямок руху для забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян), та виїхав на зустрічну смугу руху де сталось зіткнення із автомобілем «Mercedes-Benz Vito 109 CDI» під керуванням ОСОБА_18 , який в результаті дій пасажирів прокинувся та почав змінювати напрямок руху щоб повернутися на смугу руху по ходу руху керованого ним транспортного засобу.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Mercedes-Benz Vito 109 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 :

ОСОБА_24 згідно висновку судово-медичної експертизи №151 від 09.10.2015, отримав тілесні ушкодження у вигляді набряку головного мозку внаслідок субдуральної гематоми із забиттям головного мозку при відкритій черепно-мозковій травмі. Між отриманими тілесними ушкодженнями та настанням смерті мається прямий причинний зв`язок;

ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 2199 від 20.11.2015, отримала тілесні ушкодження у вигляді травми голови із забоєм головного мозку середнього ступеню тяжкості, субарахноїдальним крововиливом, саднами, ранами та крововиливами обличчя і голови, які відносяться до середньої тяжкості та відкритого перелому лівої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень;

ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 2231 від 26.11.2015, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому хірургічної шийки лівої плечової кістки зі зміщенням які відносяться до категорії середньої тяжкості та відкритих переломів обох кісток обох гомілок із зміщенням, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень;

ОСОБА_20 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 2232 від 27.11.2015, отримала травми у вигляді закритого перелому правої стегнової кістки, закритий перелом правої плечової кістки в ділянці хірургічної шийки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості;

ОСОБА_21 згідно висновку судово-медичної експертизи № 2202 від 23.11.2015, отримав травми у вигляді закритого перелому правої променевої кістки у нижній третині, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості;

ОСОБА_22 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 2024 від 21.10.2015, отримав травми у вигляді компресійного перелому хребта у ділянках другого та третього поперекових хребців, забійної рани правого передпліччя, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_18 , а саме п.п. 2.3 б), 10.1, п.12.6 ґ) дорожньої розмітки Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті ОСОБА_24 та отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікую дій обвинуваченого, просила вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_18 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки, та задовольнити її позовні вимоги до ФОП ОСОБА_14 в повному обсязі.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що незважаючи на посилання суду на п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту», суд не врахував тяжкі наслідки, що настали, а саме те, що постраждало восьмеро осіб: смерть ОСОБА_24 ; отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ; отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілими ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_9 та ОСОБА_22 .

Також суд не взяв до уваги ставлення ОСОБА_18 , який вину в суді першої інстанції не визнавав, визнав частково тільки під час дебатів, наголошуючи в своїх показаннях на те, що Правил дорожнього руху не порушував, а саме водій зустрічного транспортного засобу створив йому небезпеку для руху і саме цей водій є винуватцем ДТП.

В той же час всі потерпілі стверджують, що ОСОБА_18 постійно засинав за кермом, вони неодноразово вимагали від нього, щоб він зупинився та перепочив, але він не реагував на зауваження, постійно перевищував дозволену швидкість і коли в черговий раз заснув за кермом, відбулося ДТП. Судом також не взята до уваги стійка девіантна поведінка ОСОБА_18 після вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, а також його пост кримінальна поведінка, так як ОСОБА_18 навіть не намагався відшкодувати причинену шкоду, не приніс вибачення потерпілим, проявляв неповагу до суду, не з`являючись не засідання, в зв`язку з чим слухання справи затягнулося на п`ять з половиною років. ОСОБА_18 , як особу, негативно характеризує те, що він з 2015 по 2021 рік багаторазово притягувався до адміністративної відповідальності.

При винесенні вироку суд безпідставно відмовив в задоволенні заявлених позовних вимог до ФОП ОСОБА_14 , вважаючи встановленим те, що водій ОСОБА_18 на момент вчинення ДТП не перебував у трудовій, правовідносинах із власником транспортного засобу ФОП ОСОБА_14 та безпосередньо не виконував свої трудові обов`язки, а користувався автомобілем у власних цілях, тому обов`язок по відшкодуванню шкоди, завдані працівником під час виконання своїх трудових обов`язків не лежить на фізичній особі-підприємці ФОП ОСОБА_14 . Висновок суду про те, що ОСОБА_18 використовував службовий автомобіль не в робочий час та не перебуваючи у службовому відрядженні не відповідає дійсності. Згідно показань потерпілих вони за номером телефону диспетчера ФОП ОСОБА_14 забронювали квитки на 03.07.2015 року саме у неї, як перевізника. І саме водій ФОП ОСОБА_14 . ОСОБА_18 забрав саме цих пасажирів з м.Києва і віз до м.Кропивницького. Виконуючи таку перевозку пасажирів, ОСОБА_18 виконував свій трудовий обов`язок, незважаючи на те, що мав бути вихідний. В присутності усіх потерпілих перед закінченням судового слідства останній зізнався, що саме ФОП ОСОБА_14 заставила його їхати на Київ, хоча він і наголошував на своїй втомі. Відмовитися він не міг, тому, що ФОП ОСОБА_14 могла його звільнити з роботи. Якщо він брав автомобіль для своїх особистих потреб, він не міг знати, що ФОП ОСОБА_14 вже сформувала групу для перевезення, яка чекає на замовлений автомобіль в м.Києві. Суд не взяв до уваги пояснення та доводи потерпілих, а доведення судом факту не виконання ОСОБА_18 своїх трудових (службових) обов`язків обгрунтував виключно на недостовірних даних: табеля обліку робочого часу, який жодним чином не реєструється та не затверджується у повноважних органах, а складається та заповнюється довільно безпосередньо фізичною особою роботодавцем. Крім цього, цей табель не пред`являвся в суд п`ять років, і яким чином він з`явився через такий тривалий час невідомо. Також суд не зважив на те, що водій ОСОБА_18 , даючи такі показання, був залежний від ОСОБА_14 , як його роботодавця.

В своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_19 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікую дій обвинуваченого, просила вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_18 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки, та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_19 до ФОП ОСОБА_14 в повному обсязі.

Доводи її апеляційної скарги є аналогічними доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікую дій обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_18 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, та стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_14 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у сумі 247 441,26 гривень.

Свої вимоги обґрунтував тим, що обвинувачений ОСОБА_18 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, надавав показання, якими намагався ввести суд в оману та уникнути кримінальної відповідальності. Потерпілі надали показання відповідно до яких ОСОБА_18 перевищуючи дозволену швидкість руху, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, оскільки декілька разів різко безпричинно гальмував, та постійно відволікався від керування транспортним засобом у дорозі, на що пасажири постійно робили йому зауваження, пропонували зупинитися, а перед самим ДТП він заснув за кермом, в результаті дій пасажирів прокинувся та почав змінювати напрямок руху щоб повернутися на смугу руху по ходу руху керованого ним транспортного засобу.

Суд встановив, що обвинувачений вчинив дорожньо транспортну пригоду, у результаті чого було спричинено непоправні у будь-який можливий спосіб наслідки від злочину, смерть людини та отримання іншими потерпілими середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження. Таким чином, ОСОБА_18 своєї вини не визнав та не розкаявся у вчиненому, намагався уникнути кримінальної відповідальності. З моменту ДТП минуло майже 6 років. За цей час ОСОБА_18 не відшкодував потерпілим жодної копійки. Хоча він не перебував під вартою і мав можливість працювати та якимось чином намагатися зменшити негативні наслідки від свого злочину для потерпілих. Так, вже після ДТП, ОСОБА_18 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України і вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.10.2019 був визнаний винним. Також після ДТП ОСОБА_18 більше 10 разів притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а тому числі за ст. 130 КУпАП. Таким чином, ОСОБА_18 не тільки не намагається стати на шлях виправлення, а продовжує свою протиправну поведінку, наражаючи на небезпеку оточуючих.

У своєму цивільному позові ОСОБА_8 просила стягнути солідарно з ОСОБА_18 та ФОП ОСОБА_14 заподіяну їй моральну шкоду. На час подання цивільного позову ще не було відомо чи буде встановлений судом факт виконання ОСОБА_18 під час ДТП своїх трудових обов`язків по перевезенню пасажирів. Усі потерпілі стверджували, що вони користувалися послугами перевізника ФОП ОСОБА_14 . Тому, в силу ст. 1172 ЦК України саме юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Однак, ФОП ОСОБА_14 заперечувала виконання обвинуваченим ОСОБА_18 своїх трудових обов`язків 03.07.2015, коли сталася ДТП. Надаючи показання вона вказала, що ОСОБА_18 за своїми власними справами взяв її автомобіль і їй не відомо для яких цілей. Тому у позові було заявлено про солідарне стягнення моральної шкоди, в залежності від того чи буде встановлений факт виконання ОСОБА_18 трудових відносин 03.07.2015. Суд першої інстанції необгрунтовано взяв до уваги табель обліку використання робочого часу ОСОБА_18 , за яким 2,3 липня 2015 року - вихідні дні (Т.4 а.п. 241-242). Вказаний табель був складений самою ФОП ОСОБА_14 та наданий до суду через значний проміжок часу після ДТП. Цей табель жодним чином не реєструється та не перевіряється будь-якими компетентними органами. ФОП ОСОБА_14 мала можливість після ДТП скласти цей табель і внести до нього будь-які відомості для уникнення своєї цивільної відповідальності. Висновок суду про те, що ОСОБА_18 використовував службовий автомобіль не в робочий час та не перебуваючи у службовому відрядженні не відповідає дійсності на підставі показань потерпілих, які в червні 2015 року за номером телефону диспетчера ФОП ОСОБА_14 заздалегідь бронювали квитки на 03.07.2015 року на пасажирський автобус. Сам по собі факт того, що ОСОБА_18 на службовому автомобілі, який належить ФОП ОСОБА_14 віз із м. Києва до м. Кропивницький пасажирів, які заздалегідь бронювали квитки, вже підтверджує, що він виконував свої трудові обов`язки водія. У зв`язку з цим, моральна шкода, у сумі 247 441,26 грн. підлягає стягнення з ФОП ОСОБА_14 , як роботодавця обвинуваченого ОСОБА_18 , який завдав шкоду під час виконання трудових обов`язків.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_13 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікую дій обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції змінити стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_14 на користь ОСОБА_10 матеріальної шкоди у сумі 32 674,70 гривень та моральної шкоди у сумі 70 000,00 гривень.

Свої вимоги обґрунтував тим, що під час судового розгляду підтвердився факт виконання ОСОБА_18 трудових обов`язків під час ДТП, а тому моральна шкода підлягала стягненню саме з ФОП ОСОБА_14 . Суд першої Інстанції необгрунтовано взяв до уваги табель обліку використання робочого часу ОСОБА_18 , за яким 2,3 липня 2015 року - вихідні дні. (Т.4 а.п. 241-242). Вказаний табель був складений самою ФОП ОСОБА_14 та наданий до суду через значний проміжок часу після ДТП. Цей табель жодним чином не реєструється та не перевіряється будь-якими компетентними органами. ФОП ОСОБА_14 мала можливість після ДТП скласти цей табель і внести до нього будь-які, відомості для уникнення своєї цивільної відповідальності. Зазначений табель обліку використання робочого часу ОСОБА_18 є неналежним та недопустимим доказом оскільки не відповідає та складений без дотримання вимог наказу № 489 від 05.12.2008 року Державного комітету статистики України. Даним наказом затверджено типові форми табелю обліку використання робочого часу та умовні позначення в ньому.

Висновок суду про те. що ОСОБА_18 використовував службовий автомобіль не в робочий час та не перебуваючи у службовому відрядженні не відповідає дійсності на підставі показань потерпілих, які в червні 2015 року за номером телефону диспетчера ФОП ОСОБА_14 НОМЕР_4 заздалегідь бронювали квитки на 03.07.2015 року на пасажирський автобус. Сам по собі факт того, що ОСОБА_18 на службовому автомобілі, який належить ФОП ОСОБА_14 віз із м. Києва до м. Кропивницький пасажирів, які заздалегідь бронювали квитки, вже підтверджує, що він виконував свої трудові обов`язки водія. Усі потерпілі по кримінальному провадженню, під час надання показань суду, вказали, що вони заздалегідь через диспетчера забронювали собі місце для поїздки з м. Києва до м. Кропивницького. Усі вони користувалися послугами перевізника, якою є ФОП ОСОБА_14 . Суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення статті 1172 ЦК України, оскільки ОСОБА_18 перебував у службовому відрядженні, а не використовував автомобіль у власних цілях. У зв`язку з цим, матеріальна шкода, у сумі 32674,70 грн. та моральна шкода у сумі 70 000,00 грн підлягає стягненню з ФОП ОСОБА_14 , як роботодавця обвинуваченого ОСОБА_18 , який завдав шкоду під час виконання трудових обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_18 просив вирок суду першої інстанції змінити призначити ОСОБА_18 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 1 рік. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_18 від відбування основного покарання звільнити з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього згідно пунктів 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків. Свої вимоги обґрунтував тим, що суд при винесенні вироку обвинуваченому ОСОБА_18 зобов`язаний виходити із необхідності відповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особистості засудженого, можливості виправлення особи без відбуття покарання у місцях обмеження або позбавлення волі. Вважає даний вирок занадто суворим, а тому таким, що підлягає зміні на підставі наступних обставин: Обставиною, що пом`якшує покарання у відповідності до ст.66 КК України обвинуваченого - засудженого є визнання вини, його щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину, (судом не було враховано під час постановлення вироку). Також суду 03.03.2021 р. були наданні підтверджуючі докази про часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілим, а саме: ОСОБА_8 12875тис. грн., ОСОБА_25 3972 тис. гри., ОСОБА_10 1996 тис. гри., ОСОБА_20 993 грн., дані докази в судом не розглядались та взагалі відсутні в постановленому вироку. Судом не надано оцінки, що до стану здоров`я ОСОБА_18 , котрий страждає на тяжку форму цукрового діабету з 2009 р., стоїть на обліку «Д», та потребує постійної та негайної медичної допомоги, та дане захворювання підпадає під застосування ст. 84 КПК України.

Вважає, що судом дані пом`якшувальні обставини проігноровано та взагалі не взято при постановлені вироку. Суд лише формально у Вироку зазначив про них. ОСОБА_18 , за час проведений досудового та судового слідства, багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей. Також під час розгляду справи, у потерпілих неодноразово попрохав пробачення та зазначив що жалкує про вчинене ним. Щодо характеризуючих особистість обставин: ОСОБА_18 раніше судимий але на час постановлення вироку судимість знята так як у відповідності до діючого законодавства має строковий термін, і у відповідності до інформації котру затребував суд то за постановленим попереднім вироком повністю сплатив штраф, у розмірі визначеному судом, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно скарг на його поведінку не надходило, проживає в цивільному шлюбі. На обліку у психіатричній лікарні та наркологічному обліку не перебуває. Крім того, суд не дослідив та не надав оцінку наданим докази 03.03.2021 р., (чеки котрі підтверджують часткове відшкодування шкоди потерпілим та заяві поясненням цивільного відповідача ОСОБА_14 ), дані докази ставлять під сумнів правдивість наданих показів потерпілих котрі під присягою в судовому засіданні зазначили що вони взагалі не отримували ніяких коштів, в рахунок відшкодування їм заподіяної шкоди. У випадку дослідження судом наданих стороною захисту доказів від 03.03.2021 року та надав їм оцінку (чеки котрі підтверджують часткове відшкодування шкоди потерпілим та заяві поясненням цивільного відповідача ОСОБА_26 ), то суд міг впевнитись в тому що ОСОБА_27 надавав суду правдиві покази, дійсно розкаявся у вчиненому та готовий був нести заслужене покарання за вчинений ним злочин а потерпілі весь час вводили суд в оману зазначаючи що ОСОБА_27 та цивільний відповідач ОСОБА_26 за весь час розгляду справи їм жодного разу ніякого відшкодування заподіяної шкоди не відшкодовували. Дані докази ставлять під сумнів правдивість наданих показів потерпілих. Під час апеляційного розгляду захисник адвокат ОСОБА_17 та обвинувачений ОСОБА_18 уточнили апеляційні вимоги та зазначили, що оскаржують вирок в частині призначеного покарання.

В своїх запереченнях на апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_19 цивільний відповідач ФОП ОСОБА_14 зазначила, що пред`явлення цивільних позовів до неї є недоцільним та не відповідає вимогам закону та заперечує проти вимог щодо стягнення з неї в якості відшкодування шкоди за неправомірні дії ОСОБА_18 , оскільки останній використовував її автомобіль для своїх потреб в день скоєння дорожньо-транспортної пригоди в нього був вихідний день, що підтверджується табелем робочого часу.

Заслухавши доповідача, потерпілу ОСОБА_7 та в її інтересах представника адвоката ОСОБА_11 , які підтримали подану апеляційну скаргу, та підтримали апеляційні скарги інших потерпілих та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, потерпілу ОСОБА_8 та в її інтересах представника адвоката ОСОБА_12 , які підтримали подану апеляційну скаргу, та підтримали апеляційні скарги інших потерпілих та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, проте перед судовими дебатами представник частково підтримав апеляційну скаргу в частині цивільного позову та не підтримали апеляційні скарги потерпілих в частині призначення покарання та просив задовольнити апеляційну скаргу захисника, потерпілого ОСОБА_10 та його представника адвокат ОСОБА_13 , які підтримали подану апеляційну скаргу, та підтримали апеляційні скарги інших потерпілих та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, перед судовими дебатами частково підтримали свою апеляційну скаргу в частині цивільного позову, не підтримали апеляційні скарги потерпілих в частині призначення покарання та просили задовольнити апеляційну скаргу захисника, обвинуваченого ОСОБА_18 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_16 , які підтримали подану апеляційну скаргу та апеляційні скарги потерпілих визнали частково, потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційні скарги інших потерпілих та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та стосовно апеляційних скарг потерпілих висловився на розсуд суду, просив залишити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання без зміни, провівши судове слідство в частині допиту обвинуваченого ОСОБА_18 , ФОП ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , та дослідження характеризуючи даних на обвинуваченого, дослідження доказів в частині вирішення цивільних позовів заявлених потерпілими, дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_28 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_19 та представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 підлягають задоволенню частково, апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_18 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_18 у вчиненні інкримінованого йому злочину, повністю доведена матеріалами кримінального провадження.

Оскільки, учасниками процесу обставини вчинення кримінального правопорушення та юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_18 не оспорюються, колегія суддів не входить в обговорення вини та кваліфікації дій обвинуваченого і вважає, що його дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, заподіяло тілесні ушкодження середньої тяжкості та тяжке тілесне ушкодження потерпілим.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_18 , вину визнав частково та зазначив, що 03.07.2015, близько 09 години 40 хвилин, керував автомобілем «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в цей день, без узгодження з ФОП ОСОБА_14 , здійснював нерегулярні перевезення пасажирів за маршрутом «м.Київ - м.Кіровоград»,, рухаючись на 127 км +530 м. автомобільної дороги сполученням « Київ-Знамянка» від м. Київ до м. Корсунь_шевченківський Черкаської області, на території Корсунь Шевченківського району Черкаської області , не порушуючи вимог Правил Дорожнього Руху України, рухаючись по автомобільній дорозі, не перевищуючи дозволену швидкість, був уважним, стежив за дорожньою обстановкою та не відволікався від керування транспортним засобом у дорозі, не заснув за кермом. Відповідно до дорожньої розмітки ПДР України, перед зміною напрямку руху переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам, виїхав на зустрічну смугу руху, обминаючи ями та нерівності на автомобільній дорозі. В свою чергу сідловий тягач, який буксирував напівпричіп ОСОБА_23 , який рухався від м.Корсунь _ шевченківський Черкаської області до м. Київ створив йому небезпеку для руху та виїхав на зустрічну смугу руху керованого ним автомобіля . З метою уникнення ДТП почав змінювати напрямок руху щоб повернутися на смугу руху по ходу руху керованого ним транспортного засобу. Вживаючи дії з метою уникнення зіткнення був вимушений маневрувати різко змінювати швидкість та напрямок руху для забезпечення особистої безпеки та безпеки інших громадян, однак уникнути ДТП не зміг. Вважає що саме водій ОСОБА_23 є винуватцем ДТП. Цивільні позови потерпілих не визнає.

Разом із тим, під час апеляційного розгляду вину визнав повністю та змінив свої показання зазначив, що станом на 03.07.2015 року перебував в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_14 , та в день ДПТ, 03.07.2015 року також виконував службові обов`язки. Незважаючи на втому після попереднього рейсу за вказівкою ФОП ОСОБА_14 здійснив рейс на службовому автомобілі, який належить ФОП ОСОБА_14 . Факт того, що він ОСОБА_18 використовував службовий автомобіль не в робочий час та не перебуваючи у службовому відрядженні не відповідає дійсності.

Зазначив, що забрав пасажирів (потерпілих) з м. Києва і віз до м. Кропивницького. Виконуючи таку перевозку пасажирів, виконував свій трудовий обов`язок, незважаючи на те, що мав бути вихідний. Зазначив, що саме ФОП ОСОБА_14 , з якою він перебував у трудових відносинах, заставила його їхати на Київ, хоча він і наголошував на своїй втомі. Відмовитися він не міг, тому, що ФОП ОСОБА_14 могла його звільнити з роботи. ДТП сталося з його вини. Цивільні позови не визнав та вказав, що відшкодовувати повинна ОСОБА_14 .

Допитана в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_8 показала, що 25 червня 2015 року в телефонному режимі замовила квиток на 03.07.2015 року, від ст. метро Видубичі м.Київ до м. Кіровоград, скориставшись послугою служби «Експрес Таксі». 03.07.2015, близько 10 години, водій автомобіля «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_18 , здійснюючи перевезення пасажирів за маршрутом «м.Київ - м.Кіровоград», рухаючись від м.Київ до м.Корсунь-Шевченківський Черкаської області, на території Корсунь-Шевченківського району Черкаської області скоїв ДТП з вантажним автомобілем «Scania». В результаті ДТП вона та інші пасажири отримали тілесні ушкодження. До ДТП водій ОСОБА_18 перебував в збудженому стані, відволікався від керування транспортним засобом, керував автомобілем на високій швидкості, декілька разів безпричинно різко гальмував, на зауваження пасажирів не реагував. В момент ДТП голова водія була приспущена вперед до низу, відчуття, що водій спить, почав перестроюватися на смугу зустрічного руху. Вантажний автомобіль «Scania» який рухався на зустріч подавав звукові та світлові сигнали, пасажири гучно кричали, в цей час ОСОБА_18 прокинувся і почав перестроювати мікроавтобус на свою смугу руху, однак уникнути ДТП водії не змогли. Після ДТП нічого не пам`ятає. В результаті ДТП отримала тілесні ушкодження, які описані в висновку СМЕ.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_25 , ОСОБА_20 , ОСОБА_9 , ОСОБА_21 надали аналогічні пояснення в суді першої інстанції та ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтвердили їх в суді апеляційної інстанції. Потерпіла ОСОБА_7 підтвердила свої показання надані в суді першої інстанції.

Цивільний відповідач ФОП ОСОБА_14 як в суді першої так і апеляційної інстанції показала, що з 09.01.2013 році зареєстрована як фізична особа підприємець з видом діяльності надання послуг таксі, інший пасажирський наземний транспорт, надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів.

На праві особистої власності їй належить автомобіль «Mercedes-Benz Vito 109 CDI» 2006 року виготовлення білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким іноді користується ОСОБА_18 , який відповідно до наказу по підприємству є найманим працівником, а саме водієм автомобільних засобів. Вище зазначений автомобіль нерегулярними перевезеннями в якості таксі не використовується. Відповідно до п.2 трудового договору передбачено два дні відпочинку водію ОСОБА_18 на тиждень відповідно графіку.

Відповідно до табелю обліку використання робочого часу у ОСОБА_18 2,3 липня 2015 року вихідні дні. Зазначила, що останній 03.07.2015, близько 10 години, водій автомобіля водій автомобіля «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_18 самовільно, без її дозволу взяв належний їй автомобіль взяв пасажирів та здійснив рейс з м. Кропивницького в м.Київ. та з м. Київ в м. Кропивницький під час якого сталася дорожньо-транспортна пригода. За вказаних обставин не вважає себе відповідачем по справі, так як ОСОБА_18 без дозволу, у вихідний день, використав транспортний засіб, який потрапив в ДТП. Цивільні позови потерпілих не визнає.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_18 суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких, обставини та спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, а також те, що обвинувачений діючи самовпевнено, порушуючи численні вимог Правил дорожнього руху України, піддаючи тим самим ризику, як своє так і життя інших учасників дорожнього руху вчинив дорожньо - транспортну пригоду, в результаті чого було спричинено непоправні у будь-який можливий спосіб наслідки від злочину, смерть ОСОБА_24 , та отримання іншими потерпілими середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження. Врахував особу обвинуваченого який має на утриманні малолітню дитину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Врахував матеріальний стан обвинуваченого.

Врахував відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання та обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі ближче до найнижчої межі санкції статті кримінального закону строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки та дійшов правильного висновку, що його виправлення можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства, без застосування ст. 69, 75 КК України, яке на переконання колегії суддів буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст. 50 КК України.

При цьому колегія також враховує, що обвинувачений вину в суді першої інстанції визнав частково, під час апеляційного розгляду змінив позицію, вину визнав повністю, та визнав, що перебував під час ДТП з ФОП ОСОБА_14 у трудових відносинах, ДТП сталася з його вини. Проте на переконання колегії суддів обвинувачений фактично щиро не покаявся.

Так, колегія суддів при цьому враховує думку потерпілої ОСОБА_7 , рідної сестри загиблого в результаті ДТП, та викладене в апеляційній скарзі матері загиблого ОСОБА_24 , які наполягали на призначенні обвинуваченому найсуворішого покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

При цьому, ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційної інстанції зазначила, що обвинувачений на протязі всього судового розгляду справи вину не визнавав, визнав частково тільки під час судових дебатів. Наголошував, що Правил дорожнього руху не порушував, що саме водій зустрічного засобу створив йому небезпеку для руху і саме цей водій є винуватим у ДТП. Крім того обвинувачений навіть не намагався відшкодувати спричинену шкоду потерпілим, не приніс вибачення.

При цьому, колегія суддів, також враховує, що обвинувачений лише на стадії судових дебатів в суді апеляційної інстанції відшкодував частково потерпілим ОСОБА_8 100 000 грн., ОСОБА_10 50 000 грн., після чого останні просили призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Потерпілому ОСОБА_22 40 000 грн., який в свої письмовій заяві зазначив, що претензій матеріального та морального характеру не має, та просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Також частково відшкодував моральну шкоду вищевказаним потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_19 по 25 000 грн., Москальченко 1500 грн., Захарову 10000 грн.

Тому, колегія суддів доходить висновку, що вказані дії прямо вказують на відсутність в діях обвинуваченого щирого каяття за вчинене.

Разом із тим доводи сторони захисту стосовно неврахування судом першої інстанції особи обвинуваченого, всіх пом`якшуючих обставин покарання та призначення надто суворого покарання, є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження та викладеним у вироку суду першої інстанції.

На переконання колегії суддів судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому в повній мірі враховані особа останнього, обставини вчинення кримінального правопорушення, всі пом`якшуючі та обтяжуючі обставини покарання, та призначено покарання, яке є необхідним і достатнім.

Підстави для застосування положень ст.69,75 КК України пом`якшення покарання та призначення покарання з випробуванням з іспитовим строком відсутні.

Разом із цим, на переконання колегії суддів, доводи викладені в апеляційних потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_19 щодо надто м`якої міри покарання призначеної обвинуваченому, та призначення більш суворого покарання у виді 8 років позбавлення волі є необґрунтованими та безпідставними. Суд першої інстанції при призначенні покарання в повній мірі врахував особу обвинуваченого, всі характеризуючи дані на нього, враховано тяжкість вчиненого злочину, пом`якшуючі обставини покарання та відсутність обтяжуючих обставин покарання, обставини вчинення даного кримінального правопорушення, його наслідки та обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_18 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст. 50 КК України. При цьому колегія суддів також враховує, що обвинувачений має інвалідність 3 групи.

Підстав для призначення обвинуваченому покарання у більшому розмірі колегія суддів не вбачає.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду № 200/13471/16-ц від 11.09.2019 року; № 209/5115/15-ц від 29.08.2019 року; № 369/4994/16 від 14.08.2019 року; № 910/12722/18 від 03.07.2019 року; № 742/3364/17 від 05.06.2019 року; № 757/20309/15-ц від 27.03.2019 року; № 183/3903/16 від 07.03.2019 року; № 902/1142/17 від 27.02.2019 року; № 640/4185/15-ц від 06.02.2019 року; № 243/4692/17 від 14.01.2019 року.

Як вбачається із вироку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що 03.07.2015 року ОСОБА_18 , відповідно до табелю обліку робочого часу, не перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_14 так як 03.07.2015 року був вихідний день та він самовільно взяв автомобіль та здійснив рейс під час якого сталася ДТП.

Оскільки під час апеляційного розгляду в ході проведення судового слідства підтвердився факт виконання ОСОБА_18 трудових обов`язків під час ДТП з ФОП ОСОБА_14 .

Суд першої інстанції необгрунтовано взяв до уваги та визнав належним та допустимим доказом табель обліку використання робочого часу ОСОБА_18 , за яким 2,3 липня 2015 року - у останнього були вихідні дні, наданий ФОП ОСОБА_14 (Т.4 а.п. 241-242).

При цьому колегія суддів враховує, що вказаний табель був складений самою ФОП ОСОБА_14 та наданий до суду через значний проміжок часу після ДТП. Цей табель жодним чином не реєструється та не перевіряється будь-якими компетентними органами. ФОП ОСОБА_14 мала можливість після ДТП скласти цей табель і внести до нього будь-які, відомості для уникнення своєї цивільної відповідальності. Зазначений табель обліку використання робочого часу ОСОБА_18 є неналежним та недопустимим доказом оскільки не відповідає та складений без дотримання вимог наказу №489 від 05.12.2008 року Державного комітету статистики України. Даним наказом затверджено типові форми табелю обліку використання робочого часу та умовні позначення в ньому.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_18 використовував службовий автомобіль не в робочий час, не перебуваючи у службовому відрядженні, не відповідає дійсності.

Так на підставі показань потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , які в червні 2015 року за номером телефону диспетчера ФОП ОСОБА_14 НОМЕР_4 заздалегідь бронювали квитки на 03.07.2015 року на пасажирський автобус. А потерпіла ОСОБА_7 зазначила, що їй відомо про даний факт зі слів інших потерпілих. Сам по собі факт того, що ОСОБА_18 на службовому автомобілі, який належить ФОП ОСОБА_14 віз із м. Києва до м. Кропивницький пасажирів, які заздалегідь бронювали квитки, вже підтверджує, що він виконував свої трудові обов`язки водія. Потерпілі по кримінальному провадженню, під час надання показань суду першої та апеляційної інстанції, вказали, що вони заздалегідь через диспетчера забронювали собі місце для поїздки з м. Києва до м. Кропивницького. Усі вони користувалися послугами перевізника, якою є ФОП ОСОБА_14 .

Крім того, даний факт також підтверджується вищевказаними показаннями наданими в судовому засіданні суду апеляційної інстанції самого обвинуваченого ОСОБА_18 .

Таким чином з матеріалів справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_18 заподіяв вказаної шкоди вищевказаними потерпілим, виконуючи трудові обов`язки водія ФОП ОСОБА_14 , з якою перебував у трудових відносинах, що підтверджується копією трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 16.09.2013 року укладеного між ОСОБА_14 та ОСОБА_18 . Відповідно до якого ОСОБА_18 16.09.2013 року став найманим працівником, а саме водієм автомобільних засобів у ОСОБА_14 . Договір, відповідно по п.1 - укладено безстроково. (т.4 а.с. 207).

Тому, враховуючи вимоги частини 1 статті 1172 ЦК України, якою передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. ФОП ОСОБА_29 є відповідачем за шкоду завдану її працівником вищевказаними потерпілим її водієм ОСОБА_18 в результаті дорожньо транспортної пригоди, яка сталася з його вини 03.07.2015 року.

Крім того, мікроавтобус «Мерседес-Бенс Віто» р.н. НОМЕР_1 є забезпеченим транспортним засобом, що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2205803 ПрАТ «Провідна» від 23.10.2014 року. Пунктом 4 Полісу встановлено розмір страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, завдану життю - сто тисяч грн., за шкоду, завдану майну - п`ятдесят тисяч грн.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Частиною 1 ст. 22 цього Закону при настанні страхового випадку, страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до вимог ст.ст. 23 ,1167 ЦК України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Підчас апеляційного розгляду перед судовими дебатами обвинуваченим було частково відшкодовано потерпілим завдану моральну шкоду і зокрема: ОСОБА_8 100 000 грн., ОСОБА_10 50 000 грн., ОСОБА_25 40 000 грн., ОСОБА_7 , ОСОБА_19 по 25 000 грн., ОСОБА_20 1500 грн., Захарову 10000 грн.

Проте, потерпілі ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржували, в тому числі і в частині вирішення заявлених цивільних позовів.

Колегія суддів вирішує заявлені цивільні позови в межах заявлених позовних вимог та межах поданих апеляційних скарг.

Враховуючи вище викладене колегія суддів доходить до висновку, що:

Позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_18 , ФОП ОСОБА_14 та ПАТ «Страхова компанія «Провідна» - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_8 53 174,84 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2 558,74 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ФОП ОСОБА_14 на користь ОСОБА_8 147 441, 26 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_10 до ФОП ОСОБА_14 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_14 на користь ОСОБА_10 32 674, 70 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_19 до ФОП ОСОБА_14 третіх осіб які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_18 та ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» - задовольнити частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_14 на користь ОСОБА_19 74 317 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 475 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ФОП ОСОБА_14 третя особа без самостійних вимог ОСОБА_18 та ПрАТ «Страхова компанія «Прорвідна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_14 на користь ОСОБА_7 125 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Враховуючи викладене колегія судів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 підлягає залишенню без задоволення, апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_19 та представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 та представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 підлягають задоволенню частково. Вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення заявлених потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 цивільних позовів.

В решті вирок підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_19 та представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 березня 2021 року щодо ОСОБА_18 змінити в частині вирішення заявлених цивільних позовів ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 .

Позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_18 , ФОП ОСОБА_14 та ПАТ «Страхова компанія «Провідна» - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_8 53 174,84 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2 558,74 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ФОП ОСОБА_14 на користь ОСОБА_8 147 441, 26 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_10 до ФОП ОСОБА_14 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_14 на користь ОСОБА_10 32 674, 70 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_19 до ФОП ОСОБА_14 третіх осіб які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_18 та ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» - задовольнити частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_14 на користь ОСОБА_19 74 317 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 475 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ФОП ОСОБА_14 третя особа без самостійних вимог ОСОБА_18 та ПрАТ «Страхова компанія «Прорвідна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_14 на користь ОСОБА_7 125 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_30 Ремез

(підписи)