КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.03.2023 задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідування та підтримання публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1, а саме: 3 аркуші з чорновими записами, які поміщено до спеціального пакету PSP3056479; реєстратор марки «HIKVISION», моделі DS-7616NI-Q1, серійний номер F21115815; реєстратор марки «HIKVISION», моделі DS-7616NI-Q2, серійний номер D42975865, із блоком живлення, які поміщено до спеціального пакету № PSP4084395; договір купівлі-продажу № 8046/2021/2696586 від 24.07.2021 р. на 1 арк.; стартовий пакет ПРАТ «ВФ Україна», серійний номер 405, які поміщено до спеціального пакету № PSP1309154; 4 моноблоки «Apple», серійні номери: D25Q10L6FY14, CO2Y6530JV3N, CO2T61XRJ166, CO2VK3LHV166, які поміщено до 4-х пакетів чорного кольору, опечатано; мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу

______________________________________________________________________________

Справа № 757/6562/23-к Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2061/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

слідчого судді у частині накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ; 4 моноблоки «Apple», серійні номери: О25Q10L6FY14, CO2Y6570JV3N, CO2T61XRJ1G6, CO2VK3LHJ1G6.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник вказував на те, що клопотання прокурора не містить інформації про власника вилученого майна, у зв`язку із чим порушено право ОСОБА_6 на захист, принцип змагальності сторін та недоторканості права власності.

У клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах відсутні відомості про зв`язок ОСОБА_6 чи його майна, яке знаходилося за адресою: АДРЕСА_1 , із обставинами вказаного кримінального провадження або особами, відносно яких здійснюється досудове розслідування у даному провадженні.

За вказаною адресою знаходиться станція технічного обслуговування, на якій ОСОБА_6 здійснює ремонт транспортних засобів.

Викладена у рапорті працівника поліції інформація про те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 здійснюють свою діяльність в офісних приміщеннях, у тому числі за адресою: АДРЕСА_1 , є помилковою, оскільки останні не мають доступу до даного приміщення та жодної діяльності за цією адресою не здійснювали.

Захисник звертав увагу на те, що вилучене майно набуте скаржником за власні кошти від особистої комерційної діяльності, придбання частини майна підтверджується наданим чеком та коробкою від «Iphone», інші документи втрачено.

На переконання апелянта, вилучена комп`ютерна техніка та телефон не може бути предметом кримінального правопорушення у даному провадженні.

Постанова слідчого про визнання майна речовими доказами у кримінальному провадженні не містить обґрунтування відповідності вилученого майна жодному із критеріїв, передбачених ст. 98 КПК України, а тому, на думку апелянта, є невмотивованою та безпідставною.

Апелянт зазначав, що кримінальне правопорушення вчинено у мережі Інтернет, де кожен комп`ютер має унікальний номер (ІМЕІ) та ІР адресу, відповідно до якої можливо встановити конкретний комп`ютер та місце його знаходження. Однак, зазначена інформація у доданих до клопотання прокурора матеріалах відсутня.

Враховуючи кваліфікацію кримінальних правопорушень, за якими здійснюється досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, вилучена комп`ютерна техніка та телефон не відповідають жодній із ознак речового доказу, а тому вилучення такого майна є незаконним.

Крім того, захисник звертав увагу на те, що під час проведення обшуку органу досудового розслідування надавався повний доступ для ознайомлення із зазначеною технікою та у відповідності до ухвали слідчого судді можливість копіювання інформації, яка на ній містилася, що підтверджується протоколом обшуку та зауваженнями до нього, які не долучено до клопотання прокурора.

У даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру.

Клопотання прокурора не містить посилання на наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, причини неприбуття в судове засідання не повідомив та клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який не заперечував проти розгляду апеляційної скарги без участі прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена лише в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ; 4 моноблоки «Apple», серійні номери: О25Q10L6FY14, CO2Y6570JV3N, CO2T61XRJ1G6, CO2VK3LHJ1G6 , які були вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо арешту зазначеного майна. Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інші вилучені предмети та документи, колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши думку захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Офісом Генерального прокурора здійснюється нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні за № 0002489 від 30.11.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 361-1 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що на території м. Києва та Київської області група осіб в складі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 організували злочинну схему з метою заволодіння коштами громадян України та іноземних громадян в особливо великих розмірах, шляхом обману, за допомогою платних інтернет-сайтів, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, робота яких направлена на здійснення знайомств між чоловіками та жінками.

Так, ОСОБА_9 , за допомогою інтернет-сайтів знайомств, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 організував злочинну схему, яка полягає у наступному: особи, переважно чоловічої статі, реєструються на зазначених вище сайтах, з метою знайомства з дівчатами для тривалих відносин та в подальшому створення сім`ї. Далі, після реєстрації на зазначених вище сайтах, особи за допомогою телеграм- боту поповнюють рахунок за грошову одиницю - долар США, яка конвертується у крипто валюту «Tether» та далі зараховується на баланс одного із сайтів у вигляді «кредитів», за допомогою яких можна в подальшому вести переписку у вигляді діалогу з молодими дівчатами, анкети яких зареєстровані на вказаних сайтах.

В подальшому, після наявності «кредитів», особі чоловічої статі на одному із вищезазначених сайтів приходить смс-повідомлення від третіх осіб - операторів, під виглядом молодої дівчини, які теж зареєстровані на вказаному сайті та останні ведуть в подальшому діалог з потенційним потерпілим.

За кожне відправлене особою смс-повідомлення, знімається з балансу 9 «кредитів», що в еквіваленті рівноцінне 4 доларам США. Також є можливість надіслати дівчині будь-який подарунок, які купуються на сайті за грошову одиницю - долар США.

З метою реалізації своїх злочинних намірів, ОСОБА_9 залучив до протиправної діяльності осіб, а саме: ОСОБА_10 , який здійснює пошук молодих дівчат, проводить з ними фотосесії та за допомогою фотографій створюють анкети на сайтах для платного спілкування з особами чоловічої статі; ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , які здійснюють адміністрування чатів-спілкування операторами та контролюють надходження грошових коштів на баланс кожної анкети; ОСОБА_15 , який здійснює організацію контролю за роботою офісу, зокрема підшукують приміщення для оренди, здійснюють пошук операторів для спілкування з потенційними потерпілими, ведуть контроль за надходження грошових коштів на банківські рахунки операторів та інших, у вигляді заробітної плати та перевіряють осіб перед прийняттям на роботу; ОСОБА_11 , який відповідає за переведення коштів з балансу анкет на рахунки, відкритих на суб`єктів господарювання нерезидентів, частина з яких переводиться на крипто-гаманці, а частина роз приділяється між учасниками.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2023 надано дозвіл на проведення обшуку об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано за ОСОБА_17 .

Згідно даних протоколу обшуку від 19.02.2023, цього дня проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено предмети, речі та документи, серед яких мобільний телефон марки «Iphone 13 ProMax», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ; 4 моноблоки «Apple», серійні номери: О25Q10L6FY14, CO2Y6570JV3N, CO2T61XRJ1G6, CO2VK3LHJ1G6.

Постановою слідчого в особливо важливих справах другого відділу управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень ГСУ НП України ОСОБА_18 від 16.02.2023 вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002489.

17.02.2023 прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі 4 моноблоки «Apple», серійні номери: D25Q10L6FY14, CO2Y6530JV3N, CO2T61XRJ166, CO2VK3LHV166, які поміщено до 4-х пакетів чорного кольору, опечатано; мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.03.2023 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вищевказане майно.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене 19.02.2023 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0002489 від 30.11.2021, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучені мобільний телефон та комп`ютерну техніку, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна призвести до його пошкодження, знищення, приховання чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 доводи про те, що вилучені за адресою за адресою: АДРЕСА_1 моноблоки «Apple, серійні номери: D25Q10L6FY14, CO2Y6530JV3N, CO2T61XRJ166, CO2VK3LHV166, та мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro Max» належать ОСОБА_6 , який не є підозрюваним у кримінальному провадженні та не причетний до обставин злочинів, за якими здійснюється досудове розслідування, підлягають встановленню та перевірці під час подальшого досудового розслідування.

На даному етапі досудового розслідування такі доводи не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апелянта про те, що вилучене майно не відповідає критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Крім того, постановою слідчого в особливо важливих справах другого відділу управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень ГСУ НП України ОСОБА_18 від 16.02.2023 вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002489.

Доводи захисника про те, що під час обшуку слідчому було надано повний до ознайомлення із вилученою технікою та надано можливість копіювання інформації, натомість слідчий не вчинив вказані дії, а вилучив відшукане майно, не є визначеною законом підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційні скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3