ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 629/2384/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/379/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та їхнього захисника ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 , без участі всіх інших учасників по даній справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинувачених на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13 02 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України строком на 60 днів, тобто по 13 квітня 2023 року, включно, в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» без визначення застави.

У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_9 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 та обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжні заходи у виді цілодобового домашнього арешту за адресою їх фактичного місця мешкання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що рішення щодо продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою було прийнято безпідставно, оскільки прокурором у своєму клопотанні, не було надано жодного доказу, на підтвердження існування ризиків.

Крім того, вказує, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не взято до уваги, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є раніше не судимими, мають постійне місце проживання, мають соціальні зв`язки, зокрема, ОСОБА_7 мешкає разом з бабусею похилого віку, а ОСОБА_8 має дружину та малолітню дитину на утриманні. Тому застосування такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт буде доцільним для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобіганню можливих ризиків та є співрозмірним. В той же час застосування тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу, вважає необґрунтованим, неспіврозмірним і недоцільним.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені та їх захисник підтримали доводи поданої апеляційної скарги, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор та представник потерпілого вважали ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просили залишити вимоги апеляційної скарги захисника обвинувачених без задоволення.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи обвинувачених та їх захисника, думку прокурора та представника потерпілого, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана щодо ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства, однак щодо обвинуваченого ОСОБА_8 воно може бути змінене.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, колегія суддів суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжкого й передбачає покарання від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, було вчинене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з погрозами насильства над потерпілим та його близькими родичами, пошкодженням майна потерпілого та його близьких родичів.

Як вбачається з клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, при цьому сторона обвинувачення надала оцінку протиправності дій, скоєних обвинуваченими, тяжкості покарання, у разі доведення їх винуватості, відомостям, які характеризують осіб обвинувачених та навів підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а саме те, що вони обвинувачуються у кримінальному правопорушенні, що є особливо тяжким, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілого.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги з приводу наявності у обвинувачених постійного місця мешкання та міцних соціальних зав`язків, колегія суддів дійшла висновку, що вказані факти підтверджені лише щодо обвинуваченого ОСОБА_8 і можуть слугувати стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення та усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути призначене, є ймовірність ризику того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду.

Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, недостатньо врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, двох малолітніх дітей.

Так, захисником ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_9 було надано заяву ОСОБА_12 , яка є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій остання підтверджує, що вона не заперечує, щодо проживання її сина у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності.

Зазначає також, що перебуваючи за вказаною адресою, обвинувачений ОСОБА_8 буде знаходитися під додатковим пильним контролем своєї матері та під її впливом.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На переконання колегії суддів, з урахування характеристики обвинуваченого, а саме даних про відсутність у останнього судимостей, наявності постійного місця проживання та матері, яка готова взяти над ОСОБА_8 додатковий контроль, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого є недоведеною, тому колегія суддів приходить до висновку про можливість запобігання таким ризикам, як переховування від органів досудового розслідування та суду, знищення, приховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого чи свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України за адресою вказаною захисником, а саме в АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що власниця квартири, про яку зазначено в апеляційній скарзі, є його матір`ю та не заперечує про проживання обвинуваченого у вищевказаній квартирі в умовах цілодобового домашнього арешту.

Такий вид запобіжного заходу на думку колегії суддів буде запорукою належної поведінки обвинуваченого в період розгляду справи в суді.

Додатково колегія суддів вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, а саме передбачені:

- п.1 ч.5 ст.194 КПК України, тобто - прибувати до суду за першою вимогою чи із встановленою періодичністю;

- п.2 - не відлучатися з населеного пункту в якому йому встановлено цілодобовий домашній арешт без дозволу прокурора чи суду;

- п.3 - повідомляти прокурора чи суд про вимушену зміну свого місця проживання;

- п.4 - утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених судом;

- п.5 - не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

- п.8 - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З огляду на викладене, враховуючи значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, на цьому етапі судового розгляду до обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

В решті, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою та не знаходить підстав для її зміни чи скасування за доводами апеляційної скарги захисника обвинувачених.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 177-206, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13 02 2023 року про продовження щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як обвинувачених за ч.4 ст. 189 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обох в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 13 04 2023 року, включно, без визначення застави, - в частині продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 13 04 2023 року, включно, без визначення застави, скасувати.

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених, - задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як обвинуваченого за ч. 4 ст. 189 КК України запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_12 та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 1,2,3,4,5,8 ч.5 ст. 194 КПК України строком до 14 05 2023 року.

У зв`язку із обранням щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою - ОСОБА_8 з-під варти з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» - звільнити.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на посадових осіб ДУ «Харківський слідчий ізолятор», слідчого та прокурора, в межах їхньої компетенції.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4