КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10.06.2022 задоволено клопотання старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, а саме: транспортний засіб марки TOYOTA LAND CRUISER 200 д.н.з. НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_10 , свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу НОМЕР_2 та ключ від нього.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13.06.2022 кримінальне провадження № 000134 від 30.07.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 3 ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 29.07.2019; ч. 3 ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 28.08.2019; ч. 3 ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 08.01.2020; ч. 3ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 08.01.2020; ч. 3 ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 07.02.2020; ч. 2 ст. 364 КК України, внесене до ЄРДР 14.02.2020; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 03.03.2020; ч. 2 ст. 364 КК України, внесене до ЄРДР 03.03.2020; ч. 2 ст. 376 КК України, внесене до ЄРДР 03.03.2020; ч. З ст. 358 КК

_________________________________________________________________________________

Справа № 757/12436/22-к Слідчий суддя - ОСОБА_12

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4393/2022 Суддя-доповідач - ОСОБА_13

України, внесене до ЄРДР 03.03.2020; ч. 5 ст. 191 КК України, внесене до ЄРДР 03.03.2020; ч. 2 ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 25.04.2020; ч. 3 ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 22.04.2020; ч. 3 ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 22.04.2020; та ч. 2 ст. 366 КК України, внесене до ЄРДР 18.06.2020 закрито на підставі ч. 9 ст. 284 КК України, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.10.2022 залишено в силі вищевказану ухвалу слідчого судді.

У зазначених судових рішеннях встановлено факт того, що у кримінальному провадженні № 0000134 від 30.07.2019 минули строки досудового розслідування ще 10.01.2022, а тому, згіднодоктрини «плодів отруйного дерева», всі подальші дії після 10.01.2022 у цьому кримінальному провадженні слід визнати незаконними, зокрема, і постанову про продовження строків досудового розслідування.

Також, апелянт зазначав, що як в письмовому клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах, так і в оскаржуваній ухвалі слідчого судді відсутні дані або посилання на них, які б вказували на доведеність прокурором існування обґрунтованої підозри, наявність потреб досудового розслідування та наявність будь-якого завдання, яке може бути виконано в результаті арешту майна ОСОБА_8 , яка не має процесуального статусу підозрюваної у кримінальному провадженні № 0000134, та не має відношення до обставин кримінальних правопорушень, за якими здійснюється досудове розслідування.

Посилання прокурора на те, що, на його думку, транспортний засіб марки TOYOTA LAND CRUISER 200 д.н.з. НОМЕР_1 набутий в результаті вчинення членами злочинної організації злочинів, є припущеннями, не підтвердженими жодними доказами.

Долучена до клопотання копія висновку аналітичного дослідження Державної податкової служби України не є доказом в розумінні КПК України, оскільки правом складати висновки кримінальний процесуальний закон наділяє виключно експерта.

Наявні в матеріалах судового провадження копії протоколів допитів свідків мають нечитабельний вигляд, а копії протоколів огляду сайті "В2В" підтверджують лише наявність відповідного сайту, але не достовірність інформації, викладеної на цьому сайті.

Жоден доданий прокурором документ не містить інформації про причетність ОСОБА_8 до вчинення будь-яких кримінальних правопорушень чи незаконність отримання нею майна.

Зі змісту оскаржуваної ухвали убачається, що єдиною підставою накладення арешту на майно слугувало те, що відповідне майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів. Однак, крім цієї підстави та посилання на положення кримінального процесуального закону ухвала слідчого судді не містить іншого обґрунтування. Слідчому судді не надано доказів відповідності транспортного засобу ознакам речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України.

У відповідності до договору купівлі-продажу від 17.04.2022, транспортний засіб марки TOYOTA LAND CRUISER 200 д.н.з. НОМЕР_1 набутий у власність ОСОБА_8 добросовісно, вартість відповідного транспортного засобу складала 1 530 000 грн. ОСОБА_8 здійснює законну підприємницьку діяльність на території України, є фізичною особою-підприємцем, вчасно сплачує всі податки та збори, та звітує про результати своєї діяльності відповідно до вимог чинного законодавства, що зокрема підтверджується податковими деклараціями платника єдиного податку-фізичної особи підприємця.

Протягом 2019-2020 сукупний дохід ОСОБА_8 від підприємницької діяльності склав 10 235 987, 40 грн., за які і було набуто у власність транспортний засіб марки TOYOTA LAND CRUISER 200 д.н.з. НОМЕР_1 , на який було накладено арешт ухвалою слідчого судді від 10.06.2022.

В порушення п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України, в ухвалі слідчого судді не зазначено порядок виконання ухвали та спосіб інформування заінтересованих осіб.

У судове засідання власник майна ОСОБА_8 не прибула, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлена належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомила та клопотань про відкладення судового засідання не подавала.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_8 . Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, групою прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням в кримінальному провадженні № 0000134, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.07.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч.ч. 2, 3, 4 ст.190, ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 209 КК України.

Досудове розслідування в даному кримінальному провадженні здійснюється слідчими Головного слідчого управління Національної поліції.

Як зазначено у клопотанні прокурора, за результатами проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що наприкінці грудня 2018 року, точна дата і час на даний час не встановлені, ОСОБА_14 , володіючи якостями лідера, організаторськими здібностями, керуючись корисливим мотивом і прагненням до наживи, перебуваючи в межах адміністративно-територіальних одиниць Вінницької, Київської областей та міста Києва, вирішив створити та очолити злочинну організацію з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, а саме заволодіння шляхом обману та зловживання довірою чужим майном - коштами громадян України та Республіки Казахстан в особливо великих розмірах з подальшою легалізацією (відмиванням) майна (доходів), одержаних злочинним шляхом.

ОСОБА_14 усвідомлюючи, що вчинення запланованих злочинів можливе лише при об`єднанні групи осіб, детальному плануванні їх дій, розподілі обов`язків, забезпеченні взаємозв`язку та координації поведінки, розуміючи, що вказана діяльність є протиправною та маючи намір здійснювати такі діяння протягом тривалого періоду часу, спланував досягнути поставленої мети за рахунок створення і керування злочинною організацією, до складу якої в різний час, окрім ОСОБА_14 , ним особисто або через інших учасників злочинної організації з його подальшим погодженням, було залучено ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , а також інших невстановлених на даний час осіб.

Вказані особи умисно і добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх суспільно небезпечних дій, за попередньою змовою зорганізувалися у стійке ієрархічне об`єднання з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, направлених на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою з подальшою легалізацією (відмиванням) майна (доходів), одержаних злочинним шляхом, склавши при цьому єдиний план злочинних дій, відомий усім учасникам організації, спрямованих на реалізацію цього плану, підкорюючись під час злочинної діяльності ОСОБА_14 , як керівнику злочинної організації, свідомо виконували його вказівки.

Відповідно до розподілу ролей між членами злочинної організації ОСОБА_14 відвів собі роль керівника (організатора) вчинення кримінально- караних діянь, планування вчинення злочинів, загальну координацію та управління діями всіх членів злочинної організації під час вчинення ними суспільно-небезпечних діянь, а також контроль за діями всіх без виключення членів організації, що довів до всіх її членів, на що вони погодилися.

Крім того, встановлено, що всього ОСОБА_14 залучив до вчинення кримінальних правопорушень більше 35 осіб, яким було відведено роль створення інтернет-сайтів, які постійно адмініструвалися (проводився комплекс заходів щодо підтримки чіткого функціонування платформ, їх працездатності, швидкої роботи, зручності для користування тощо), маркетологів, які займалися просуванням продукту для інвестицій коштів громадян у майбутній проект B2B.Jewelry під виглядом реалізації ювелірних виробів, надання послуг з охорони та перевезення готівкових коштів, отриманих в результаті обману громадян, а також інших осіб, які шляхом обману та зловживання довірою залучали кошти громадян на рахунки благодійної організації, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, спеціально створених членами злочинної організації, банківські рахунки яких використовувалися для легалізації коштів та майна, отриманих в результаті попередньо вчинених тяжких кримінальних правопорушень.

Учасники створеної ОСОБА_14 злочинної організації завдяки розробленому плану з січня 2019 року по серпень 2020 року незаконно заволоділи грошовими коштами громадян України на загальну суму 10 616 927 грн.

Крім цього, учасники створеної ОСОБА_14 злочинної організації, завдяки розробленому плану з використанням банківських рахунків фізичних осіб-підприємців ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , відкритих у Вінницькій філії АТ КБ «Приватбанк» (МФО 302689), легалізували (відмили) грошові кошти, отримані в результаті попередньо вчинених тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень на загальну суму 125 428 405,00 грн., а також вчинили інші тяжкі та особливо тяжкі кримінальні правопорушення.

Згідно матеріалів судового провадження, 24.05.2022 у межах даного кримінального провадження ОСОБА_23 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 04.06.2020 № 671-IX), ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 205-1 (в редакції Закону від 26.11.2015 ), ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до даних протоколу невідкладного обшуку від 27.05.2022, прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_51 проведено обшук транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER 200 д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_10 , та перебуває у користуванні учасниками злочинної організації під керівництвом ОСОБА_14 , у ході якого вилучено наступні речі, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , ключ від автомобіля, а також сам транспортний засіб марки TOYOTA LAND CRUISER 200 д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_52 , від 28.05.2022 транспортний засіб марки TOYOTA LAND CRUISER 200 д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу та ключ від нього визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000134.

Крім того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.06.2022, у порядку ст.ст. 233, 234 КПК України, надано дозвіл на обшук транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER 200 д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_10 , з метою встановлення і вилучення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , ключа від автомобіля, а також самого транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER 200 д.н.з. НОМЕР_1 .

30.05.2022 старшийпрокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні - заступник начальника відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про арешт транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER 200 д.н.з. НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_10 , свідоцтвапро реєстрацію даного транспортного засобу НОМЕР_2 та ключавід нього.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10.06.2022 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, а саме: транспортний засіб марки TOYOTA LAND CRUISER 200 д.н.з. НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_10 , свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу НОМЕР_2 та ключ від нього.

Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження вилученого майна як речових доказів

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на вилучений транспортний засіб, з тих підстав, що він у встановленому законом порядку визнаний речовим доказом у межах кримінального провадження, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на транспортний засіб марки TOYOTA LAND CRUISER 200 д.н.з. НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_10 ( ОСОБА_10 ), свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу НОМЕР_2 та ключ від нього, оскільки у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування встановлено, що вказаний автомобіль перебуває у користуванні учасників злочинної організації під керівництвом ОСОБА_14 , до складу якої входить і підозрюваний у справі брат ОСОБА_10 ( ОСОБА_10 ) - ОСОБА_23 , вказаний автомобіль може бути набутий кримінально-протиправним шляхом та містити відомості, які мають значення для кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, колегією суддів не встановлено. Крім того, слідчим суддею застосовано найменш обтяжливий спосіб арешту транспортного засобу, оскільки не встановлено заборону користування таким автомобілем.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучений автомобіль не відповідає критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучений транспортний засіб міг бути набутий злочинним шляхом або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, посилання апелянта на неналежність та недопустимість долучених до клопотання доказів, зокрема долученої до клопотання копії висновку аналітичного дослідження Державної податкової служби України, протоколів допитів свідків та протоколу огляду сайту є передчасними, оскільки дослідження та оцінка доказів відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З цих же підстав є передчасними доводи апелянта про те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13.06.2022 встановлено факт того, що у кримінальному провадженні № 0000134 від 30.07.2019 минули строки досудового розслідування 10.01.2022, а тому, на думку захисника, згіднодоктрини «плодів отруйного дерева», всі подальші дії після 10.01.2022 у цьому кримінальному провадженні є незаконними.

Як убачається із долученої до апеляційної скарги копії ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13.06.2022, в ній вирішено питання про закриття кримінального провадження № 0000134 лише за окремими епізодами вказаного кримінального провадження, а саме: за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 3 ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 29.07.2019; ч. 3 ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 28.08.2019; ч. 3 ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 08.01.2020; ч. 3ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 08.01.2020; ч. 3 ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 07.02.2020; ч. 2 ст. 364 КК України, внесене до ЄРДР 14.02.2020; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 03.03.2020; ч. 2 ст. 364 КК України, внесене до ЄРДР 03.03.2020; ч. 2 ст. 376 КК України, внесене до ЄРДР 03.03.2020; ч. 3 ст. 358 КК України, внесене до ЄРДР 03.03.2020; ч. 5 ст. 191 КК України, внесене до ЄРДР 03.03.2020; ч. 2 ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 25.04.2020; ч. 3 ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 22.04.2020; ч. 3 ст. 190 КК України, внесене до ЄРДР 22.04.2020; та ч. 2 ст. 366 КК України, внесене до ЄРДР 18.06.2020 закрито на підставі ч. 9 ст. 284 КК України, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування.

У той же час, досудове розслідування укримінальному провадженні № 0000134 здійснюється також за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 209 КК України, строк досудового розслідування по яким не був предметом розгляду ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13.06.2022.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що слідчим суддею розглядається клопотання прокурора про арешт майна в межах поданого клопотання та виходячи з тих обставин, які існували станом на день такого розгляду, а тому ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13.06.2022, яка постановлена після ухвали про арешт транспортного засобу від 10.06.2022, не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Доводи апеляційної скарги про те, що власник арештованого транспортного засобу ОСОБА_8 не причетна до кримінального провадження № 0000134 , та їй не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні, на даному етапі досудового розслідування не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 червня 2022 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3