Справа № 127/7031/23
Провадження № 1-кс/127/2846/23
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

підозрюваного: ОСОБА_4 , його захисника: адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Суворовське, Тульчинського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС відділу СУ ГУНП у Вінницькій області майор поліції ОСОБА_6 14.03.2023 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що СУ ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000213 від 12.03.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що близько 20 години 10 хвилини 12.03.2023 водій ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Леонтовича в с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області, поблизу зупинки громадського транспорту, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя по напрямку свого руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який рухався узбіччям у попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 від отриманих травм загинув на місці події.

Таким чином, ОСОБА_4 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. п. 2.9 (а), 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), згідно яких:

1) п. 2.9 «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

2) п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення ОСОБА_4 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху перебуває у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, а саме із настанням смерті пішохода ОСОБА_7 .

Крім того, 12.03.2023 близько 20 години 10 хвилини водій ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснивши по вул. Леонтовича поблизу зупинки громадського транспорту в с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області наїзд автомобілем «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_7 , поставивши потерпілого у небезпечний для життя стан, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які можуть бути небезпечними для його життя і здоров`я, діючи умисно, маючи реальну можливість надати допомогу ОСОБА_7 , який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, таку допомогу потерпілому не надав, у порушення вимог п. 2.10 (а, б, г, ґ, д, е) Правил дорожнього руху, а також вимог, які наведенні у абзаці 5 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, негайно не зупинив транспортний засіб і не залишився на місці пригоди; не увімкнув аварійну сигналізацію і не встановив знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 ПДР; не вжив можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілому, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не відправив потерпілого до закладу охорони здоров`я; не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції; не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організації об`їзду місця пригоди, хоча повинен був і мав об`єктивну можливість це зробити, натомість залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Суворовське, Тульчинського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, раніше не судимого, 13.03.2023 о 01 год. 50 хв. в порядку ст. 208 КПК України затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

13.03.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1 та ч. 1 ст. 135 КК України, а саме: порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого, та ч. 1 ст. 135 КК України, а саме: завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця ДТП від 12.03.2023; протоколом огляду транспортного засобу від 13.03.2023; речовими доказами, вилученими під час оглядів; показаннями свідка ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_4 ; висновком щодо результатів медичного огляду від 12.03.2023; висновками імунологічних експертиз № № 78, 79 від 10.03.2021; сукупністю інших доказів, зібраних у кримінальному провадженні.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні двох кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, що зумовлює необхідність обрання йому запобіжного заходу. При цьому існують ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Існує високий ступінь ризику того, що ОСОБА_4 під страхом ймовірної кримінальної відповідальності та загрози призначення йому в подальшому судом реальної міри покарання, переховуватиметься від суду. З огляду на те, що санкції інкримінованих ОСОБА_9 статей вчинених злочинів є такими, що спроможні в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування, то думки останнього з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань закритого типу сприятимуть наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК країни.

Крім того, в підозрюваного ОСОБА_9 відсутні міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, оскільки він офіційно не працевлаштований, непрацездатних утриманців не має, тому може в будь-який момент без зайвих труднощів покинути місце свого проживання та здійснити спроби переховуватися від органу досудового розслідування.

Крім того, після скоєння наїзду на пішохода ОСОБА_7 підозрюваний ОСОБА_9 не зупинився на місці ДТП та не надав допомоги постраждалому, натомість покинув місце події та заховав свій автомобіль, який в подальшому планував відремонтувати для чого запросив свого знайомого ОСОБА_8 . Дані обставини свідчать про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на те, що показання свідків мають важливе доказове значення під час встановлення винуватості особи у вчиненні інкримінованих злочинів, ОСОБА_9 з метою ухилення від кримінальної відповідальності може здійснювати незаконний вплив на свідка ОСОБА_8 , що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України відноситься до категорії справ приватного обвинувачення, перебуваючи на свободі підозрюваний ОСОБА_9 може незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_10 , яка подала заяву про вчинення даного злочину.

Також встановлено, що обвинуваченого ОСОБА_9 06.05.2019 постановою судді Тульчинського районного суду Вінницької області, яка набрала законної сили, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вищевикладене свідчить про те, що підозрюваний ОСОБА_9 легковажно ставиться до дотримання Правил дорожнього руху, не робить для себе належних висновків та може вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджує наявність ризику, передбаченого ч. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи сукупність характеризуючих даних обвинуваченого, його соціальних зв`язків, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, передбачені за їх вчинення покарання, а також те, що внаслідок вказаних кримінальних правопорушень загинула людина, єдиним запобіжним заходом, який забезпечить належну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги вагомість наявних доказів вчинення ОСОБА_9 вищевказаних кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий звернувся до суду з даним клопотанням та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала, просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

Підозрюваний ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували щодо поданого клопотання, просили застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження №0000213, заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного та його захисника, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з часиною першою статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами частини другої статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 12.03.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000213 внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що близько 20 години 10 хвилини 12.03.2023 водій ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Леонтовича в с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області, поблизу зупинки громадського транспорту, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя по напрямку свого руху, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який рухався узбіччям у попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 від отриманих травм загинув на місці події.

Таким чином, ОСОБА_4 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. п. 2.9 (а), 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), згідно яких:

1) п. 2.9 «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

2) п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення ОСОБА_4 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху перебуває у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, а саме із настанням смерті пішохода ОСОБА_7 .

Крім того, 12.03.2023 близько 20 години 10 хвилини водій ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснивши по вул. Леонтовича поблизу зупинки громадського транспорту в с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області наїзд автомобілем «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_7 , поставивши потерпілого у небезпечний для життя стан, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які можуть бути небезпечними для його життя і здоров`я, діючи умисно, маючи реальну можливість надати допомогу ОСОБА_7 , який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, таку допомогу потерпілому не надав, у порушення вимог п. 2.10 (а, б, г, ґ, д, е) Правил дорожнього руху, а також вимог, які наведенні у абзаці 5 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, негайно не зупинив транспортний засіб і не залишився на місці пригоди; не увімкнув аварійну сигналізацію і не встановив знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 ПДР; не вжив можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілому, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не відправив потерпілого до закладу охорони здоров`я; не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції; не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організації об`їзду місця пригоди, хоча повинен був і мав об`єктивну можливість це зробити, натомість залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

13.03.2023 о 01:50 год. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину.

13.03.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, а саме: порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, а саме завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

Проаналізувавши зміст клопотання про застосування запобіжного заходу, а також доданих до клопотання доказів, а саме: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000213 від 12.03.2023; протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 12.03.2023; протоколу огляду транспортного засобу від 13.03.2023; висновку щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння від 12.03.2023; протоколу допиту свідка від 13.03.2023; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 13.03.2023; повідомлення про підозру від 13.03.2023; пояснень підозрюваного наданих в судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України обґрунтована.

У відповідності з пунктом 4 частини другої статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований та має постійне місце проживання, одружений, раніше не судимий. В той же час, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за наслідками якого загинула особа.

На теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Таким чином, враховуючи обставини кримінального правопорушення, його наслідки, тяжкість покарання за злочин по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, суд під час розгляду клопотання дійшов обґрунтованого висновку, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд також враховує вік та стан здоров`я підозрюваного та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості клопотання слідчий суддя враховує, що слідчим та прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, а тому приходить до висновку про доцільність задоволення клопотання та застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання ж підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_4 має місце реєстрації та постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, не спростовує наявності ризиків, зазначених слідчим у клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні.

Відповідно до вимог частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В той же час, частиною четвертою статті 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Таким чином, оскільки наслідком вчиненого злочину є загибель людини, слідчий суддя вважає не доцільним визначати підозрюваному розмір застави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 184, 186, 193, 196, 197, 309, 372, 400 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_4 , тобто до 01:50 год. 11 травня 2023 року.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 11 травня 2023 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя