Дата документу 28.11.2022 Справа № 337/3140/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 337/3140/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/622 /22 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула 28 листопада 2022року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Токмацького районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.3,4 ст.187 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі розпорядження Верховного Суду України № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року територіальну підсудність судових справ Токмацького районного суду Запорізької області змінено на Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Хортицький районний суд міста Запоріжжя області.
Ухвалою Сиельниківського міськрайонного суду від 28 липня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 25 вересня 2022 року включно.
На підставі розпорядження Верховного Суду України № 49/0/9-22 від 14.09.2022 року територіальну підсудність судових справ Токмацького районного суду Запорізької області змінено на Хортицький районний суд міста Запоріжжя області.
Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.
Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23 вересня 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 21 листопада 2022 року включно. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджуючись із оскаржуваним рішення суду вказує, що клопотання прокурора вважає несправедливим та необґрунтованим, оскільки на момент розгляду його вина не доведена жодними доказами, а отже і заявлені ризики базуються на припущеннях. Просить ухвалу скасувати та змінити йому запобіжний захід на більш м`який.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційної інстанції захисник, будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, обвинувачений будучи належним чином сповіщений про апеляційний розгляд, клопотань про особисту участь не заявляв, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності обвинуваченого та захисника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положениями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

З огляду на заявлені доводи обвинуваченого щодо недоведеності його вини жодними доками, в якому ОСОБА_7 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів зауважує, що не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали і продовжують існувати, а саме наявність підстав вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавлення волі, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.3,4 ст.187 КК України, за які, зокрема за ст. 115 КК України передбачено покарання до довічного позбавлення волі, а тому на переконання колегії суддів ризик переховування наразі реальний.
Крім того, беззаперечні відомості щодо неодноразових попередніх притягнень ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності (5 разів) за вчинення корисливих злочинів, відсутність постійного місця робити та, як наслідок, постійного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків свідчать на користь встановлених судом ризиків переховування та вчинення іншого кримінального правопорушення.
Отже, виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є дійснимИ та триваючими, і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на більш м`який.
Продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, незважаючи на презумпцію невинуватості, з урахуванням серйозності висунутого останньому обвинувачення та встановлених ризиків, є на даному етапі адекватним превентивним заходом.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо незгоди з ризиками, на які послався суд у своєму рішенні,колегія суддів вважає непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 21 листопада 2022 р. включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4