Номер провадження 1-кп/754/401/23
Справа № 754/6251/16-к
У Х В А Л А

Іменем України

09 лютого 2023 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду в режимі відеоконференції клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

до Деснянського районного суду м. Києва 11.05.2016 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000413 від 13.01.2016 стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч. 2, 122 ч. 1, 125 ч. 2 КК України, кожного.

Відповідно до протоколу повторного авторозподілу судової справи між суддями від 24.11.2020 кримінальне провадження №0000413 від 13.01.2016 стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч. 2, 122 ч. 1, 125 ч. 2 КК України, кожного, розподілено на суддю ОСОБА_1 .

Підстава проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: звільнення судді.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.11.2020 кримінальне провадження №0000413 від 13.01.2016 стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_5 передано судді ОСОБА_1 для продовження розгляду справи.

У вказаному кримінальному провадженні обвинувальний акт, двічі, повертався прокурору 18.05.2016 (Т.№1 а.п.79-81) та 28.12.2016 (Т.№2 а.п.27-28) для усунення виявлених недоліків. Однак, увалами апеляційного суду від 04.07.2016 (Т.№1 а.п.119, 121-123) та від 28.02.2017 (Т.№2 а.п.58, 61-64) ухвали суду першої інстанції скасовувались з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Кримінальне правопорушення вчинено неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_3 за наступних обставин.

Так, 12.01.16, близько 22:30 год., за попередньою змовою, неповнолітній ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 , групою осіб, знаходячись в підвальному приміщенні 1-го під`їзду буд. № 5-А по вул. Мілютенка в м. Києві, у ході конфлікту, на грунті раніше виниклих, неприязних стосунків, з метою нанесення тілесних ушкоджень, тримаючи в руках дерев`яні ніжки з-під табуретки, які останні попереднього підготували для нанесення тілесних ушкоджень, підійшли до ОСОБА_7 , який лежав на підлозі, та діючи спільно і узгоджено, по черзі нанесли чисельні удари ногами, руками та дерев`яними ніжками по голові, тулубу та кінцівках останнього, спричинивши ОСОБА_7 фізичний біль та завдавши тілесні ушкодження, а саме: поширений крововилив в м`яких тканинах обличчя, множинні садна на обличчі, рвана рана верхньої повіки праворуч, забійна рана кінчика носа, крововилив в м`яких тканинах лівої тім`яної області голови, перелом лівої тім`яної кістки, вогнищеві крововиливи в м`якій оболонці головного мозку з ділянкою забою речовини лівої тім`яної частки головного мозку, множинні крововиливи в м`яких тканинах грудної клітини, переломи 5 і 6 ребер по передній пахвовій лінії праворуч, переломи 2, 3 і 4 ребер по середній пахвовій лінії ліворуч, переломи 5 і 6 ребер по середній пахвовій лінії ліворуч та переломи 6, 7 і 8 ребер по лопатковій лінії ліворуч з ушкодженням пристінкової плеври, легень та внутрішньогрудним крововиливом, множинні синці на верхній та нижніх кінцівках, відкритий перелом правої плечової кістки у нижній третині, відкритий багатоскалковий перелом кісток правої гомілки у середній та верхній третинах.

Після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а потерпілий помер на місці.

До смерті ОСОБА_7 , призвела сукупність спричинених ушкоджень, у виді черепно-мозкової травми, множинних двобічних переломів ребер з ушкодженням легень та відкритого перелому кісток правої гомілки, які супроводжувались зовнішньою кровотечею і розвитком шоку.

Виявлені в області голови, грудної клітини та правої гомілки ушкодження, мають ознаки небезпеки для життя, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Між цими ушкодженнями та настанням смерті ОСОБА_7 вбачається причинний зв`язок.

Спричинений ОСОБА_7 відкритий перелом правої плечової кістки має ознаки ушкодження середньої тяжкості.

Інші ушкодження у виді синців на правому стегні, правому плечі, правій кисті та лівому колінному суглобу мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 12.01.16, близько 22:45 год., неповнолітній ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 , знаходячись в підвальному приміщенні 1-го під`їзду буд. № 5-А по вул. Мілютенка в м. Києві, у ході конфлікту, на ґрунті раніше виниклих, неприязних стосунків, з метою нанесення тілесних ушкоджень, тримаючи в руках дерев`яні ніжки з-під табуретки, які попереднього підготували для нанесення тілесних ушкоджень, підійшли до ОСОБА_8 , який лежав на підлозі, та, діючи спільно і узгоджено, по черзі нанесли по декілька ударів ногами, руками та дерев`яними ніжками по голові, тулубу та кінцівках, спричинивши останньому фізичний біль та завдавши тілесні ушкодження, а саме: садна у ділянці обличчя, що відносяться до легкого тілесного ушкодження та закрита травма лівої кисті: перелом основи проксимальної фаланги 5 пальця та голівки 5 п`ясної лівої кисті (зі зміщенням уламків), що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

Крім того, 12.01.16, близько 22:55 год., неповнолітній ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 , знаходячись в підвальному приміщенні 1-го під`їзду буд. № 5-А по вул. Мілютенка в м. Києві, у ході конфлікту, на ґрунті раніше виниклих, неприязних стосунків, з метою нанесення тілесних ушкоджень, тримаючи в руках дерев`яні ніжки з-під табуретки, які попереднього підготували для нанесення тілесних ушкоджень, підійшли до ОСОБА_9 , який лежав на підлозі, та, діючи спільно і узгоджено, по черзі нанесли по декілька ударів ногами, руками та дерев`яними ніжками по голові, тулубу та кінцівках, спричинивши останньому фізичного болю та завдавши тілесні ушкодження, а саме: рана потиличної ділянки справа, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та садна у ділянці голови, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч. 2, 122 ч. 1, 125 ч. 2 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, та як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В підготовчому судовому засіданні, 09.02.2023, обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст.ст. 49, 106 КК України. Просить звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження стосовно нього. Суть обвинувачення та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави йому зрозуміло.

Захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 . Просив клопотання задовольнити та звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 , який на момент вчинення інкримінованих йому діянь, був не повнолітній, від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.ст. 49, 106 КК України та закрити кримінальне провадження стосовно нього.

Прокурор ОСОБА_4 не заперечила проти клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки наявні правові підстави та це право обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, оглянувши матеріали кримінального провадження №0000413 від 13.01.2016, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до положень ст. 314 ч. 3 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених частиною другою статті 284 КПК України, де в частині другій зазначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 286 ч. 4 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Статтею 49 КК України передбачені строки застосування інституту давності, де в частині першій пункті другому вказано, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, до набрання вироком законної сили минуло три роки; в частині першій пункті третьому вказано, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінального правопорушення, у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини, до набрання вироком законної сили минуло п`ять років; в частині першій пункті четвертому вказано, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінального правопорушення, у разі вчинення тяжкого злочину, до набрання вироком законної сили минуло десять років.

Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 1 липня 2020 року (крім пункту 2 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень цього Закону) внесено зміни до Кримінального Кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України. Зокрема відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, де кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

З викладеного положення Закону вбачається, що з 01.07.2020 кримінальне правопорушення, передбачене ст. 125 ч. 2 КК України, перестало бути злочином та відноситься до категорії кримінальних проступків (виходячи з санкції ст. 125 ч. 2 КК України).

Відповідно до класифікації кримінальних правопорушень (ст. 12 ч.ч. 2, 4, 5 КК України) кримінальним проступком є передбачене КК України діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі; нетяжким злочином є передбачене КК України діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років; тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000413 від 13.01.2016, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч. 2, 122 ч. 1, 125 ч. 2 КК України, та на момент вчинення даних кримінальних правопорушень він був неповнолітнім, тобто у віці до вісімнадцяти років.

Згідно ст. 106 ч.ч. 1, 2 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Щодо осіб, зазначених у частині першій цієї статті, встановлюються такі строки давності:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку;

2) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину;

3) сім років - у разі вчинення тяжкого злочину.

4) десять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Санкцією ст. 121 ч. 2 КК України, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а тому відповідно до ст. 12 ч. 5 КК України дане кримінальне правопорушення відноситься до тяжкого злочину, до якого може бути застосовано ст. 49 КК України з урахуванням положень, передбачених ст. 106 ч. 2 п. 3 КК України.

Враховуючи те, що датою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_3 є 12.01.2016, а тому строк притягнення до відповідальності закінчився 12 січня 2023 року.

Санкцією ст. 122 ч. 1 КК України, передбачені альтернативні види покарання у виді: виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років, а тому відповідно до ст. 12 ч. 4 КК України дане кримінальне правопорушення відноситься до нетяжкого злочину, до якого може бути застосовано ст. 49 КК України з урахуванням положень, передбачених ст. 106 ч. 2 п. 2 КК України.

Враховуючи те, що датою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_3 є 12.01.2016, а тому строк притягнення до відповідальності закінчився 12 січня 2021 року.

Санкцією ст. 125 ч. 2 КК України, передбачені альтернативні види покарання у виді: штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до одного року, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років, а тому відповідно до ст. 12 ч. 2 КК України дане кримінальне правопорушення відноситься до кримінального проступку, до якого може бути застосовано ст. 49 КК України з урахуванням положень, передбачених ст. 106 ч. 2 п. 1 КК України.

Враховуючи те, що датою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_3 є 12.01.2016, а тому строк притягнення до відповідальності закінчився 12 січня 2018 року.

В даному випадку діяння, передбачені ст.ст. 121 ч. 2, 122 ч. 1, 125 ч. 2 КК України, і які інкримінують обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до класифікації кримінальних правопорушень, є тяжким злочином, нетяжким злочином та кримінальним проступком, з дня вчинення яких - 12 січня 2016 року, минув відповідний період (за ст. 121 ч. 2 КК України - сім років, за ст. 122 ч. 1 КК України - п`ять років, за ст. 125 ч. 2 КК України - два роки).

Аналізуючи зазначене, суд приходить до висновку, що виконані три умови застосування інституту давності притягнення до кримінальної відповідальності, а саме:

- закінчився зазначений у законі строк;

- обвинувачений ОСОБА_3 , який на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень був неповнолітнім, тобто у віці до вісімнадцяти років, не вчинив протягом семирічного строку нового кримінального правопорушення;

- не ухилився від досудового розслідування та суду.

Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_3 просить застосувати до нього вказаний судом інститут давності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зрозуміло суть обвинувачення у кримінальному провадженні №0000413 від 13.01.2016 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч. 2, 122 ч. 1, 125 ч. 2 КК України, його право на звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень на підставі ст. 49 КК України з урахуванням положень, передбачених ст. 106 КК України та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Згідно з положеннями ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Нормою ст. 284 ч. 2 п. 1 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 288 ч. 3 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування висновків про наявність підстав для застосування норм ст. 49 КК України, про безумовний характер інституту звільнення від кримінальної відповідальності за спливом строків давності, судом враховано правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 26.03.2020 (ЄУНСС 730/67/16-к) та від 17.06.2020 (ЄУНСС 598/1781/17), відповідно до яких звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди потерпілому, щирого каяття, невизнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, за наявності згоди обвинуваченого на звільнення від кримінальної відповідальності.

Таким чином, визначені ст.ст. 49, 106 КК України умови при розгляді клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 дотримано, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 , який на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень був неповнолітнім, тобто у віці до вісімнадцяти років, та звільнення його від кримінальної відповідальності за ст.ст. 121 ч. 2, 122 ч. 1, 125 ч. 2 КК України на підставі ст. 49 КК України з урахуванням положень, передбачених ст. 106 КК України і закриття кримінального провадження стосовно нього.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Питання про долю речових доказів та процесуальних витрат в кримінальному провадженні суд не вирішує, оскільки суду не надані відповідні процесуальні документи та судом проводиться судове провадження в кримінальному провадженні №0000413 від 13.01.2016 стосовно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч. 2, 122 ч. 1, 125 ч. 2 КК України.

Під час досудового розслідування стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, який сплинув 13.05.2016.

Керуючись ст.ст. 49, 106 КК України, ст.ст. 284, 314, 376 ч.2 КПК України, суд -

у х в а л и в :

клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лев Толстого Ліпецької області, РФ, громадянина України, з основною середньою освітою, не працює, зареєстрований та проживє за адресою: АДРЕСА_1 , звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України з урахуванням положень, передбачених ст. 106 ч. 2 п.п. 1, 2, 3 КК України.

Кримінальне провадження №0000413 від 13.01.2016 стосовно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч. 2, 122 ч. 1, 125 ч. 2 КК України - закрити на підставі ст. 284 ч. 2 п. 1 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде оголошений 10.02.2023 о 12:30 год.

Суддя: ОСОБА_1