Справа № 303/4045/22
Провадження № 11-кп/4806/242/23
Закарпатський апеляційний суд
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

27.04.2023 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевірив на відповідність вимогам законодавства, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_2 -адвоката ОСОБА_3 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.03.2023 у кримінальному провадженні 11-кп/4806/242/23, щодо ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Цим вироком:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Кременець, Тернопільської області, мешканець АДРЕСА_1 , розлучений, на підставі ст. 89 КК України не судимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 436-2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 03 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_2 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайоннного суду Закарпатської області від 24.03.2022 на речові докази.

Речові докази: один системний блок до комп`ютеру чорного кольору, належного ОСОБА_2 ; ноутбук марки «HP» моделі «15d053sr» чорного кольору, серійний номер: 5CB40746CC; мобільний телефон марки «Samsung», ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Doogee», моделі «N20», ІМЕІ-коди: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; флеш-накопичувач «Verbatim» білого кольору; флеш-накопичувач «Apacer» чорного кольору; сім прапорів з комуністичною атрибутикою та комуністичними закликами; металеві предмети, у кількості 2 одиниць, на яких зображені зірка та серп; хустинки вироблені з тканинного матеріалу, помаранчевого кольору, у кількості 46 одиниць, з наявними бирками з наступними написами «ГАЛСТУК ПИОНЕРСКИЙ»; друковану книгу, автора « ОСОБА_6 », з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », 2022 року видання, на 85 аркушах; друковану книгу, автора « ОСОБА_6 », з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », 2019 року видання, на 686 аркушах; друковану книгу, автора « ОСОБА_2 », з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_16 », 2011 року видання, на 44 аркушах; друковану книгу, з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_15», 2014 року видання, на 54 аркушах; друкована книгу,

-2-

автора « ОСОБА_2 », з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », 2013 року видання, на 503 аркушах; друковану книгу, автора « ОСОБА_6 », з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », 2020 року видання, на 193 аркушах; картонну папку з надписом «Спецоперация 2022», з аркушами формату А4; картонну папку з надписом «Новости 2022», з аркушами формату А4; картонну папку з надписом «Сайт 2022», з аркушами формату А4; картонну папку з надписом «РФ 2022», з аркушами формату А4; картонну папку з надписом «РФ 2020, 2021», з аркушами формату А4; чотири блокноти з особистими записами ОСОБА_2 ; сорок один оптичний диск,- повернуто ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в розмірі 12836 грн 36 коп.

Згідно вироку ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09.12.1981 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (ХХ) від 21.12.1965, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24.10.1970, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16.12.1970, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14.12.1974, що містить визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є: застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії: вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

-3-

засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08. 1975, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18.10.1907, яка вступила в дію 26.01.1910 та 07.03.1955 визнана СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з цим документом територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали понад 68 держав світу, серед яких і Російська Федерація (далі - РФ).

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

31.05.1997 відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 за № 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02.03.1999 за № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 (ратифікований Російською Федерацією 22.04.2004), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996 визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

-4-

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. Систему адміністративно-територіального устрою України складають: АР Крим, області, зокрема Донецька та Луганська, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

20.02.2014 з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополя, усупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10.02.1995, статей 2, 3 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, а також всупереч вимогам частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09.12.1981 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та декларацій, затверджених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН № 2131 (ХХ) від 21.12.1965, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету, № 2625 (XXV) від 24.10.1970, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН, № 2734 (ХХV) від 16.12.1970, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, № 3314 (ХХІХ) від 14.12.1974, що містить визначення агресії, статей 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18.10.1907, статей 1, 2, 68 Конституції України, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м. Севастополь, представниками влади РФ і службовими особами ЗС РФ розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 за № 1207-VII констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 20.02.2014.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України (далі по тексту РНБО) від 14.09.2020 «Про Стратегію національної безпеки України», затвердженої Указом Президента України № 392/2020 від 14.09.2020 - Для відновлення свого впливу в Україні Російська Федерація, продовжуючи гібридну війну, системно застосовує політичні, економічні, інформаційно-психологічні, кібер- і воєнні засоби; посилюються угруповання збройних сил Російської Федерації та їх наступальний потенціал, регулярно проводяться масштабні військові навчання поблизу державного кордону України, що свідчить про збереження загрози військового вторгнення; зростає мілітаризація територій тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим та міста Севастополя; зберігається загроза з боку Російської Федерації вільному судноплавству у Чорному та Азовському морях, Керченській протоці. Спеціальні служби іноземних держав, насамперед Російської Федерації, продовжують розвідувально-підривну діяльність проти України, намагаються підживлювати сепаратистські настрої,

-5-

використовують організовані злочинні угруповання і корумпованих посадових осіб, прагнуть зміцнити інфраструктуру впливу. Деструктивна пропаганда як зовні, так і всередині України, використовуючи суспільні протиріччя, розпалює ворожнечу, провокує конфлікти, підриває суспільну єдність. Державний суверенітет, територіальна цілісність, демократичний конституційний лад та інші життєво важливі національні інтереси мають бути захищені також від невоєнних загроз з боку Російської Федерації та інших держав, зокрема спроб спровокувати внутрішні конфлікти.

21.02.2022 з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

У період приблизно до 05 год 24.02.2022 Президент Російської Федерації ОСОБА_9 , а також інші невстановлені представники військово-політичного керівництва РФ, діючи всупереч вимогам п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так, 24.02.2022 о 05 год Президентом Російської Федерації ОСОБА_9 оголошено рішення розпочати військову операцію в Україні, у зв`язку з чим на виконання вищевказаного наказу, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади РФ, її Збройних Сил, спецслужб та інших осіб, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України Київської, Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької та інших областей, в тому числі вийшовши за межі адміністративних кордонів Херсонської, Миколаївської, Запорізької областей, та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також окупували частин вказаної території України, чим змінили межі її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що частково продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022 Указом Президента України ОСОБА_4 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України на 30 діб та який 20.03.2022 Законом України про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2119-IX (реєстр № 7168) продовжено на 30 діб до 25.04.2022.

Рішенням Верховної ради України відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 3314 «Визначення агресії» від 14.12.1974 Російська Федерація визнана державою-агресором, яка здійснює збройну агресію проти України, розв`язала і веде повномасштабну агресивну війну проти України та Українського народу з порушенням норм міжнародного права, вчиняючи злочини проти людства.

Як встановлено, планування, фінансування та реалізація Російською Федерацією агресивної війни та агресивних воєнних дій проти України, проведення розвідувальної та підривної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, організовується,

-6-

спрямовується, здійснюється силами, насамперед, ЗС РФ, Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил РФ, Федеральної служби безпеки РФ, найманців, а також осіб, залучених до співробітництва на конфіденційній (негласній) основі, у тому числі громадян України.

Так, на виконання свого злочинного умислу ОСОБА_2 , усвідомлюючи злочинність своїх дій, будучи обізнаним про здійснення РФ збройної агресії проти України, керуючись ідеологічними мотивами, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, зареєструвався в соціальній мережі «Facebook» під ніком « ОСОБА_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_6 та став адміністратором веб-порталу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 », що за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 та використовуючи наявні в своєму користування інформаційні ресурси в мережі Інтернет, ОСОБА_2 перебуваючи за своїм місцем проживання виготовив та поширив текстові пости, у яких містилася інформація щодо виправдовування дій військових ЗС РФ на території України та поширення неправдивої інформації, котра дискредитує дії військових Збройних сил України, тим самим проводячи пропаганду, спрямовану на виправдування та заперечення збройної агресії РФ проти України, розпочатої у 2014 році та здійснюючи психологічний вплив на користувачів зазначених соціальних мереж, що підтверджується даними протоколу огляду веб-сторінки в всесвітній мережі «Інтернет», а саме сторінки веб-порталу соціальної мережі «Facebook» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 від ІНФОРМАЦІЯ_17 та додатком до нього, а саме одностороннім оптичним DVD-R диском, також даними протоколу огляду від 22.03.2022, відповідно до якого ОСОБА_2 з мобільного телефону марки «Doogee» моделі «№ 20», ІМЕІ-коди: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 здійснював модерування сторінки за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 », та даними протоколу огляду ноутбука марки «НР» моделі «15d053sr» , серійний номер 5СВ40746СС від 06.06.2022, вилученого в ході обшуку житла ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 було здійснено вхід до налаштувань адміністрування сайту «За будуще Украины».

Відповідні текстові матеріали були розміщені у соціально-орієнтованому ресурсі «Facebook», що передбачає можливість ознайомлення з ними необмеженої кількості осіб, а отже інформація, яка в них міститься, є публічною, тобто такою, що призначена для широкого користувача, ознайомлення, з огляду на що вона сприяє формуванню певної суспільної думки та містить пропаганду певних ідей.

В такий спосіб, ОСОБА_2 підготував, опублікував та поширив наступні матеріали: ІНФОРМАЦІЯ_10 , будучи адміністратором веб-порталу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 », що за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 розмістив на веб-сторінці «Новости 2», що за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 , публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_11 », в якому містяться заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України.

ІНФОРМАЦІЯ_10 о 15 год 24 хв, в соціальній мережі «Facebook», у якій він зареєстрований під ніком « ОСОБА_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), розмістив посилання на веб-сайт « ІНФОРМАЦІЯ_7 » з заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_11 », на якому міститься стаття з аналогічним заголовком та в якій міститься заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України.

ІНФОРМАЦІЯ_12 , будучи адміністратором веб-порталу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 », що за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 розмістив на веб-сторінці «Новости 2», що за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 / публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_13 », в якому містяться виправдовування та заперечення збройної агресії РФ проти України.

ІНФОРМАЦІЯ_12 о 23 год 48 хв, в соціальній мережі «Facebook», у якій він зареєстрований під ніком « ОСОБА_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ),

-7-

розмістив посилання на веб-сайт « ІНФОРМАЦІЯ_7 » з заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_13 », на якому міститься стаття з аналогічним заголовком та в якій міститься виправдовування та заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України.

Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_2 цілеспрямовано намагається донести через ЗМК, яким являється його профіль « ОСОБА_2 » у загально-доступній соціальній мережі «Facebook», ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) та є адміністратором веб-порталу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 », що за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 публікації, що містять виправдовування збройної агресії РФ проти України а також заперечення збройної агресії РФ проти України, розпочатої у 2014 році.

Не погоджуючись з вказаним вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

Перевіривши в порядку ст. 398 КПК України апеляційну скаргу на її відповідність вимогам ст. 396 КПК України, вважаю, що таку слід залишити без руху, оскільки вона подана з недоліками, що перешкоджають відкриттю апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 396 КПК України в апеляційній скарзі, в числі інших вказаних законом обставин, повинно бути відображено: вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, доводи на їх обґрунтування, а також прохання особи яка подає апеляційну скаргу.

Як вбачається з поданої захисником-адвокатом ОСОБА_3 апеляційної скарги, вказані вимоги кримінального процесуального закону не дотримано.

В прохальній частині апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_3 ставиться питання про скасування вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 07.03.2023 та ухвалення щодо ОСОБА_2 нового вироку про виправдання останнього за пред`явленим обвинуваченням.

За приписами ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити вирок або ухвалу без змін; 2) змінити вирок або ухвалу; 3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; 4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; 5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження. 6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції

Підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, як це визначено у ст. 409 КПК України, є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_3 , посилаючись на невідповідність вироку суду вимогам ст. 370 КПК України з підстав його незаконності, необґрунтованості й невмотивованості, просить скасувати вирок суду першої інстанції, при цьому, апеляційна скарга не містить прохання особи, яке б узгоджувалося з повноваженнями суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, передбаченими ст. 407 КПК України.

-8-

Більш того, ухвалення апеляційним судом виправдувального вироку, як про це просить в прохальній частині захисник, суперечить положенням ст. 407, 417, 418 КПК України, оскільки з урахуванням заявлених в апеляційній скарзі, вимог, за результатами апеляційного розгляду можливо лише прийняття рішення про закриття провадження, що регламентовано п. 5 ч. 1 ст. 407 та ч. 1 ст. 420 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У зв`язку з наведеним, вимоги апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 є суперечливими і такими, що не дають можливості суду апеляційної інстанції визначитись з обґрунтованістю доводів апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення відносно ОСОБА_2 і позбавляють можливості сторону обвинувачення та потерпілого навести й подати до суду доводи на їх спростування, а відтак прийняти апеляційним судом рішення, відповідно до вимог ст. 404, 407 КПК України.

Указані недоліки перешкоджають відкриттю апеляційного провадження з розгляду апеляційної скарги на вирок суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст. 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, у якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

Виходячи з того, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на вирок суду першої інстанції від 07.03.2023 подана без додержання вимог, передбачених ст. 396 КПК України, тому таку слід залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків апеляційної скарг, особою, яка її подала.

Керуючись ст. 396, 399 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.03.2023 у кримінальному провадженні 11-кп/4806/242/23, щодо ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, - залишити без руху.

Надати захиснику-адвокату ОСОБА_3 - 14 (чотирнадцять) днів з дня отримання копії ухвали апеляційного суду для усунення недоліків апеляційної скарги, вказаних у мотивувальній частині ухвали.

Копію ухвали негайно надіслати захиснику-адвокату ОСОБА_3 як особі, що подала апеляційну скаргу.

Роз`яснити захиснику-адвокату ОСОБА_3 , що у разі не усунення в установлений строк недоліків, апеляційна скарга буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя