Справа № 365/460/22
Номер провадження: 1-кп/365/18/23
В И Р О К

Іменем України

07 березня 2023 року смт Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання кримінальне провадження № 0000001 від 10.01.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Красилівка Броварського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із спеціальною технічною освітою, офіційно непрацюючого, раніше судимого, останній раз вироком Яготинського районного суду Київської області від 16.03.2020 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно за таких обставин.

Так, ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим вироком Яготинського районного суду Київської області від 16.03.2020 за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний та корисливий злочин проти власності.

03 січня 2022 року, у вечірній час (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 перебував у салоні автомобіля марки ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на стоянці поблизу багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , та яким користується ОСОБА_5 .

В цей час ОСОБА_4 виявив біля важеня ручного гальма гаманець, в якому знаходились документи, банківські картки та грошові кошти в сумі 500 грн однією купюрою, які належать ОСОБА_5 . Відразу після цього у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна і обернення його на власну користь. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, будучи переконаним у таємності своїх дій від інших осіб, ОСОБА_4 умисно таємно викрав гаманець з його вмістом. В подальшому ОСОБА_4 викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Зокрема грошовими коштами у сумі 500 грн однією купюрою та скориставшись банківською карткою банку «OTP BANK» , яка належить ОСОБА_5 , розрахувавшись за продукти харчування платежами по 38 грн, 258 грн та 64 грн. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 860 грн.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин викладених в обвинувальному акті та пояснив, що дійсно 03.01.2022 він з ОСОБА_5 приїхали в смт Згурівка робити ремонт. Коли почали збиратися додому, ОСОБА_6 почав шукати гаманець, але не знайшов. Обвинувачений пішов до машини ОСОБА_6 марки ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , яка була відкрита, щоб подивитись, чи не лишився гаманець в машині. Гаманець він знайшов біля важеля ручного гальма і забрав його собі. ОСОБА_6 нічого не сказав. Після цього, вони поїхали додому. Через кілька днів він розрахувався купюрою 500,00 грн і пізніше в смт Згурівка тричі розрахувався банківською карткою за продукти харчування. Мав намір непомітно покласти гаманець в гаражі, щоб його ніхто не запідозрив. Гроші йому були потрібні, щоб придбати продукти харчування дітям. Викрадену суму він не повернув, перед ОСОБА_6 не вибачився. Просив вибачення у всіх присутніх в судовому засіданні за свій вчинок, просив призначити йому мінімальний строк покарання, готовий відбувати покарання призначене судом. Також зазначив, що відносно нього розглядається кримінальне провадження за ч. 3 ст. 185 КК України у Золотоніському міськрайонному суді Черкаської області.

Учасники судового процесу не заперечують проти того, щоб визнати недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, оскільки обвинувачений вину визнає і факт крадіжки чужого майна не заперечує.

За таких обставин, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого ОСОБА_4 за виключенням дослідження документів, що характеризують його особу.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, учасниками процесу не оспорюються і тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчиненого правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, переконавшись, що фактичні обставини справи учасниками судового провадження не оспорюються та з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та прокурором зміст цих обставин і за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а також тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежився лише допитом обвинуваченого та вивченням таких матеріалів справи, що характеризують його особу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у таємному викраданні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, повністю доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України щодо загальних засад призначення покарання, враховує межі санкції ч. 2 ст. 185 КК України, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення,відсутність обставин що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.

А також, суд приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змінами та доповненнями, виходить з принципів законності, справедливості обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України органом досудового розслідування в обвинувальному акті, затвердженому прокурором, не зазначено. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що розкаюється у вчиненому, жалкує з приводу цього, зробив для себе висновки і більше такого робити не буде. Суд виходить з того, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 завдану матеріальну шкоду не відшкодував, перед потерпілим не вибачився, виправдовував свою протиправну поведінку необхідністю матеріально забезпечувати дітей, тому суд не може визнати словесно виражене каяття як пом`якшуючу відповідальність обставину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно зі ст. 67 КК України органом досудового розслідування в обвинувальному акті, затвердженому прокурором, не зазначено та судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України вчинений ним злочин відноситься до категорії нетяжкого злочину. Обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, останній раз вироком Яготинського районного суду Київської області від 16.03.2020 року, який змінено ухвалою Київського апеляційного суду від 24.06.2020, за ч. 3 ст. 185 КК України, яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. На шлях виправлення обвинувачений ОСОБА_4 не став, повторно вчинив умисний корисливий злочин у період іспитового строку. За місцем проживання характеризується посередньо, одружений, на утриманні має трьох малолітніх дітей, є багатодітним батьком, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, на обліку у центрі зайнятості за місцем проживання не перебуває, за допомогою у пошуках роботи не звертався, свою вину визнав повністю.

Згідно з висновком досудової доповіді щодо ОСОБА_4 ризик вчинення повторного правопорушення оцінюється як високий, виправлення без ізоляції від суспільства неможливе.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначила, що вина ОСОБА_4 доведена, він визнав свою вину, його покази відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті, його дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України. Просила суд врахувати відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих відповідальність обставин, тяжкість кримінального правопорушення, характеристику особи обвинуваченого, досудову доповідь щодо обвинуваченого, а також те, що він вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, а тому просила призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, відповідно до ст. 71 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі на 4 роки частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Яготинського районного суду Київської області і визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, але вважає, що він має понести покарання згідно із законом.

Враховуючи всі перераховані обставини, суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Частиною третьою статті 78 КК України визначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.71КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Яготинського районного суду Київської області від 16.03.2020, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів по справі вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд

У Х В АЛ И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Яготинського районного суду Київської області від 16.03.2020, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Речові докази:

-посвідчення водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_2 ;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 ;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 2103, д.н.з. НОМЕР_3 ;

-картку скидок АЗС «КЛО»;

-банківську картку «OTP BANK» № НОМЕР_4 з написом « ОСОБА_7 »;

-банківську картку «Raiffeisen Bank AVAL» № НОМЕР_5 ,

які передані на зберігання власнику ОСОБА_5 залишити власнику.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Згурівський районний суд Київської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1