Провадження №1-в/127/712/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 клопотання начальника державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання начальника державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 . Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 відбув три чверті призначеного йому покарання, своєю поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання доставлений не був, разом з тим в матеріалах справи міститься письмова заява останнього, згідно з якою він просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності.

Прокурор вважав, що правові підстави для задоволення клопотання відсутні, тому просив суд відмовити у його задоволені. Зауважив, що ОСОБА_5 вісім разів притягувався до кримінальної відповідальності, при цьому неодноразово звільнявся умовно-достроково та протягом нетривалого проміжку часу вчиняв нові кримінальні правопорушення. Звернув увагу суду на те, що засуджений працевлаштований в установі відбування покарання лише два місяці, а решту часу залучався до робіт з благоустрою, що відповідно до приписів кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК) є обов`язком засуджених.

Заслухавши думки прокурора, дослідивши матеріали особової справи, суд дійшов до такого висновку.

З матеріалів особової справи засудженого випливає, що ОСОБА_5 14.11.2019 засуджений Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зі змісту пункту 1 частини другої статті 539 КПК випливає, що у разі необхідності вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідне клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Разом з тим, частиною другою статті 81 КК регламентовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Зі змісту роз`яснень, наданих у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» вбачається, що головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 на даний час відбув більше трьох чвертей призначеного покарання.

Зі змісту особової справи засудженого випливає, що ОСОБА_5 вісім разів притягувався до кримінальної відповідальності за умисні майнові злочини, двічі звільнявся умовно-достроково, після чого протягом нетривалого часу вчиняв нові кримінальні правопорушення.

Засуджений ОСОБА_5 відбував покарання в Державній установі «Селидівська виправна колонія (№ 82)», де брав участь в благоустрої установи, однак офіційно працевлаштований не був, чотири рази заохочувався адміністрацією установи та один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності.

У подальшому 15.04.2022 був переведений до Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)», де за період відбування покарання характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, натомість двічі заохочувався.

Разом з тим, як вже суд зазначив вище, головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з наданою суду характеристикою ОСОБА_5 залучався на роботи з благоустрою, однак був працевлаштований на контрагентському об`єкті лише в жовтні 2022 року. Суд при цьому вважає за доцільне зауважити, що згідно з приписами статті 107 КВК виконання необхідних робіт по самообслуговуванню, благоустрою колонії є обов`язком засуджених.

Отже, враховуючи, що за весь період відбування покарання, ОСОБА_5 був працевлаштований лише два місяці, суд вважає, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення, а тому в задоволенні клопотання начальника установи відбування покарання слід відмовити.

Керуючись статтями 371, 539 КПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання начальника державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14.11.2019 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою з дня отримання копії ухвали.

Суддя: