Провадження № 1-кс/761/8996/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000483 від 15.04.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням в якому просить накласти арешт на майно автомобіль «DODGE CHALLENGER» н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2013 року випуску, який належить гр. ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Заборонити відчужувати, розпоряджатися та користуватися майном автомобілем «DODGE CHALLENGER» н.з. НОМЕР_1 .

Мотивуючи клопотання прокурор зазначає, що СУ ГУ Національної поліції у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом дорожньо-транспортної пригоди, відомості про яку 15.04.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000483, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час огляду місця події 15.04.2023 автомобіль «DODGE CHALLENGER» н.з. НОМЕР_1 був вилучений та поміщений до спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, що за адресою м. Київ, вул. Хоткевича, 20-б.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль «DODGE CHALLENGER» н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2013 року випуску, належить гр. ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

17.04.2023автомобіль «DODGE CHALLENGER» н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2013 року випуску, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, про що була винесена відповідна постанова.

Автомобіль «DODGE CHALLENGER» н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2013 року випуску є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки, відповідно до ст. 98 КПК України, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення у вигляді механічних пошкоджень, що є підставою для його арешту тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування.

Прокурор в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Просить у клопотанні здійснити його розгляд без його участі, клопотання підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Власник майна у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання. Заяв, клопотань не надійшло.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані матеріали, дійшов висновку про наступне.

Встановлено, що СУ ГУ Національної поліції у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом дорожньо-транспортної пригоди, відомості про яку 15.04.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000483, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

При цьому, ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Постановою старшого слідчого СУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_5 від 17.04.2023 автомобіль «DODGE CHALLENGER» н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000483 від 15.04.2023.

Постановою старшого слідчого СУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_5 від 17.04.2023 призначено у кримінальному провадженні №0000483 від 15.04.2023 автотехнічну експертизу технічного стану транспортного засобу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З урахуванням викладеного, арешт майна з огляду на положення, передбачені п.1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Водночас, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Разом з тим, в силу вимог ч. 5 ст. 173 КПК у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя вважає доводи прокурора щодо арешту майна із забороною відчужувати, розпоряджатися та користуватися є обгрунтованими, оскільки транспортний засіб зберіг на собі сліди, які відображають наслідки події, тобто є об`єктом, який зберіг на собі сліди та відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, які є необхідними для проведення експертних досліджень, має суттєве значення для встановлення істини у даному провадженні, швидкого, повного та неупередженого розслідування, встановлення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

На думку слідчого судді, обставини кримінального провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна з метою забезпечення речових доказів у кримінальному проваджені.

Так, слідчим суддею з матеріалів клопотання встановлено, що вказане майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та з метою проведення автотехнічної експертизи необхідно накласти арешт на транспортний засіб.

Керуючись ст. ст. 98, 100, 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль «DODGE CHALLENGER» н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2013 року випуску, який належить гр. ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Заборонити відчужувати, розпоряджатися та користуватися майном автомобілем «DODGE CHALLENGER» н.з. НОМЕР_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1