Справа № 747/266/22
Провадження № 1-кп/747/45/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2022 року смт. Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка кримінальне провадження № 0000294 від 10 квітня 2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , працюючого водієм ФОП ОСОБА_4 , українця, громадянина України, раніше не судимого, учасника бойових дій, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, -

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3

законного представника

неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2022 року близько 13-ї год ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «AUDI» А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проїзній частині вул Гагаріна в с Лавіркове Прилуцького району на 205 км автошляху Н 07 Київ Суми Юнаківка у напрямку з м Ромни Сумської області в сторону с Харкове Прилуцького району Чернігівської області. Під час маневру обгону автомобіля, що рухався попереду нього, з виїздом на смугу зустрічного руху на швидкості 110 км/год, та при виникненні перешкоди у вигляді острівця безпеки не впорався з керуванням та виїхав за межі проїзної частини в кювет, внаслідок чого автомобіль кілька разів перекинувся. У результаті ДТП пасажир автомобіля неповнолітня ОСОБА_7 , 2015 року народження, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, множинних забоїв м`яких тканин обличчя, субкон`юктивального крововиливу переорбітальної гематоми лівого ока, закритої травми органів грудної клітини та черевної порожнини; закритий перелом 5-го ребра зліва, забій лівої легені, розрив селезінки, внутрішньочеревна кровотеча, заочеревинна гематома, забій лівої нирки, закритого перелому лівого стегна зі зміщенням, саден м`яких тканин тулуба. Згідно висновку експерта № 67 від 21.06.2022 року дані ушкодження виникли від дії тупих предметів за механізмом удару та тертя і в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Під час керування автомобілем «AUDI» А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 порушив вимоги ПДР Україна, а саме -

- п.п. «б» п 2.3 ПДР України, яким передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;

п.п. «а» п 2.9 ПДР України, яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;

п.12.1 ПДР, яким передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3 ПДР, яким передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п.12.4 ПДР, яким передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Порушення ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху є причиною і умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди та перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали у результаті ДТП, а саме отримання потерпілою тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі і суду показав, що 09 квітня 2022 року зранку він, знаючи те, що напередодні вживав спиртні напої, вирішив власним автомобілем поїхати в с Слобідку на дачу, взявши при цьому з собою своїх двох неповнолітніх дочок. Діти сиділи на задньому сидінні автомобіля, яке не було облаштоване спеціальним автокріслом. У с Лавіркове він вирішив обігнати фуру, що їхала попереду. Набрав швидкості для цього, але не врахував, що попереду є острівець безпеки, і коли вже він побачив його та вирішив об`їхати, звернувши вліво, але автомобіль зачепив обочину зліва і не впорався з керуванням та злетів у кювет. У результаті цього його молодша дочка отримала тяжкі тілесні ушкодження. У скоєному щиро розкаюється, усвідомлює всі наслідки скоєного ним та його неправомірні дії, що стали причиною цього, запевнив суд, що більше подібне не повториться. Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні скористалась своїм правом відмовитись давати покази у відповідності до п. 6 ч.1 ст 56 КПК, тому судом не допитувалась.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою винність у вчиненому діянні визнав повністю і суду дав показання, що вчинив кримінальне правопорушення саме при викладених обставинах, тому на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд, при визначенні обсягу доказів, за згодою обвинуваченого та законного представника неповнолітньої потерпілої, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні, а обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих матеріалів на обвинуваченого, долучених прокурором в судовому засіданні до матеріалів кримінального провадження за згодою обвинуваченого, та у відповідності до ст. 88 КПК України визнаних допустимими за погодженням сторін.

Суд встановив, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку. Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, порушив безпеки дорожнього руху, а саме - п.п. «б» п 2.3, п.п. «а» п 2.9, п.12.1, п. 12.3, п. 12.4 ПДР України, чим заподіяв потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, та вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України. Вказані порушення ПДР України, допущенні водієм ОСОБА_3 , перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, у вигляді тяжких тілесних ушкоджень.

Призначаючи покарання суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Тобто загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації призначення покарання, завданням якої є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання, суд, серед іншого, враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15рп/2004 у справі № 1-33/2004. Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Визначаючи вид і розмір покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, а саме те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, є учасником бойових дій, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, щиро розкаявся у вчиненому, думку законного представника неповнолітньої потерпілої про обрання міри покарання ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Значна роль покарання у боротьбі зі злочинністю не повинна сприйматися як підстава для того, щоб зробити жорстокішим покарання. У багатьох випадках жорстокість покарання переконує винного в його несправедливості, робить самого засудженого більш жорстоким, породжує в його свідомості почуття образи, неповаги до суспільства, держави, її законів. Тому значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Мета покарання - це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Закон чітко визначає такі цілі покарання, як: кара як відплата засудженому за вчинений злочин; виправлення засудженого; запобігання вчиненню нових злочинів самим засудженим; запобігання вчиненню нових злочинів з боку інших осіб.

Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого, відноситься до тяжкого злочину. До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини. Дана обставина була відома та усвідомлювалась обвинуваченим, він, будучи водієм із великим стажем, самовпевнено та безвідповідально, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, взяв двох малолітніх дітей разом з собою, легковажно розраховував на відвернення можливих суспільно-небезпечних наслідків своїх неправомірних дій. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що порушення ПДР в стані алкогольного сп`яніння не випадково відокремлено в окремий склад кримінального правопорушення у зв`язку з його великою суспільною небезпечністю. Даний висновок суду узгоджується з висновками чинної на даний час Постановим Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно якої відповідно до ч.2 ст. 67 КК України суд, установивши наявність зазначених, зокрема в пункті 6, частини 1 цієї статті (вчинення злочину щодо малолітньої дитини) обтяжуючих обставин, зобов`язаний навести їх у вироку та врахувати при призначені покарання. У відповідності до п. 11 ч.1 ст 3 КПК України малолітня особа дитина до досягнення чотирнадцяти років.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненому, вчинив злочин з необережності, його ставлення до вчиненого, раніше не судимий, має постійне місце роботи та проживання, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, являється учасником бойових дій, утримує двох неповнолітніх дітей, усвідомив суспільну небезпечність вчиненого ним, запевнив суд, що більше подібне не повториться, повністю відшкодував спричинену шкоду, думку законного представника неповнолітньої потерпілої, суд вважає зазначені обставини такими, що істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим, тому у даному конкретному випадку призначення йому основного покарання у межах санкції статті обвинувачення є занадто суворим. Згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. Застосування ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Тому суд, з врахуванням встановлених фактичних обставин справи приходить до висновку про можливість застосування при призначенні ОСОБА_3 основного покарання положень ст 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України, що буде справедливим і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався, обвинувачений з`являвся до суду на всі виклики, а тому суд не вбачає підстав для обрання йому будь-якого виду запобіжного заходу до набрання даним вироком законної сили. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

В ході досудового слідства по справі проведено судові експертизи фахівцями науково-дослідного експертно-криміналістичного центру. Відповідно до обвинувального акту та довідок Чернігівського НДЕКЦ витрати на залучення експерта на проведення експертиз під час досудового розслідування, що є документально підтвердженими процесуальними витратами по справі, пов`язаними із залученням експерта, складають загальну суму 4530 грн 72 коп. Положенням чинного КПК України, зокрема ч.2 ст. 124 цього Кодексу, покладено на суд обов`язок у разі ухвалення обвинувального вироку стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджених витрат на залучення експерта. Тому у відповідності з ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати по справі в сумі 4539 грн 72 коп підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, і призначити йому покарання за даною статтею із застосуванням ст 69 КК України до основного покарання у вигляді штрафу в розмірі 3100 (трьох тисяч ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 52 700 (п`ятдесят дві тисячі сімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років.

Речовий доказ по справі автомобіль «AUDI» А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику Талалаївського СПД № 1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області повернути власнику ОСОБА_3 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2022 року на автомобіль «AUDI» А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 зняти.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 4530 (чотири тисячі п`ятсот тридцять) грн 72 коп.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1