Справа № 756/752/23
Провадження № 1-кс/756/265/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року місто Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002635 від 01.11.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України,

УСТАНОВИВ:

Прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва про накладення арешту на майно.

У обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що слідчим відділом Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002635 від 01.11.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.

Під час досудового слідства встановлено, група осіб в яку ввійшов ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з корисливих спонукань, за попередньою змовою, вчинила усі дії, які вважала необхідними для заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі. ОСОБА_4 , 05.11.2022 о 13:53 год. було повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України. 06.11.2022, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 05.11.2022, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України. 14.11.2022, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. 26.12.2022, досудове розслідування у кримінальному провадженні було продовжено до 05.02.2023.

Крім того, встановлено, що група осіб у яку увійшов ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та інші, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з корисливих спонукань, за попередньою змовою, незаконно заволоділи квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Вищезазначена квартира на праві власності була зареєстрована за ОСОБА_7 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.12.1997, яка померла, та у зв`язку з тим, що у останньої не було родичів, вказана квартира, згідно ст.1277 ЦК України та ст.338 ЦПК України, мала бути визнана відумерлою спадщиною і перейти до територіальної громади міста Києва. З метою реалізації злочинного наміру щодо заволодіння шахрайським шляхом вказаного нерухомого майна, ОСОБА_6 передав пакет документів, у тому числі з підробим договором дарування, ОСОБА_8 , яка в свою чергу, передала вказаний пакет документів приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , яка не була обізнана щодо протиправної діяльності даної групи осіб, та домовилась щодо дати та часу вчинення відповідного правочину.

04.10.2022 право власності на вказану квартиру було зареєстровано на підставну особу ОСОБА_10 , на підставі договору дарування квартири 141 від 05.02.2010 року, який являється підробленим, оскільки згідно відповіді з БТІ у них не реєструвався. В подальшому, того ж дня, а саме 04.10.2022 з першої підставної особи вказаний договір було перереєстровано на другу підставну особу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Враховуючи вищевикладене орган досудового розслідування вбачає, що квартира АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_11 , є предметом вчинення кримінального правопорушення, зберегла на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому має значення речового доказу, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України.

Постановою старшого слідчого слідчого відділу Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 14.01.2023, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_11 визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного, з метою збереження речового доказу, прокурор просить накласти арешт на квартиру за адресою: : АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

Клопотання прокурор просив розглянути без повідомлення власника майна з метою забезпечення арешту на майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 надав заяву про розгляд клопотання за його відсутністю, вимоги клопотання підтримав у повному обсязі.

Володілець майна про розгляд клопотання не повідомлявся, оскільки майно тимчасово не вилучалося, а тому суд вважає за можливе, згідно ч.2 ст.172 КПК України, провести розгляд клопотання за їх відсутності.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження за № 0002635 від 01.11.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.

Постановою старшого слідчого слідчого відділу СВ Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 14.01.2023, квартиру АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002635 від 01.11.2022.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збережені цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як визначено до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З огляду на додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання відповідає вимогам статей 170-173 КПК України, відповідає критеріям визначеним ст. 98 цього Кодексу, а відтак доведено необхідність накладення арешту на вищевказане майно із встановленням заборони розпорядження, відчуження та користування вказаним майном з метою збереження речових доказів задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя також вважає доведеним розумність та співрозмірність обмеження права власності, наслідків арешту майна завданням кримінального провадження. Втручання держави в право володільців майна на мирне володіння своїм майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

При цьому слідчий суддя зауважує, що згідно діючого законодавства відомості щодо обтяження нерухомого майна вносяться до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна без можливості зазначення умов щодо розпорядження, відчуження та користування певному колу осіб, тому клопотання в частині непоширення обмежень, пов`язаних з накладенням арешту на майно, на законного власника майна задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відповідно до ч. 12 ст. 170 КПК України заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись статтями 170-173, 175, 309, 372, 376, 392, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002635 від 01.11.2022- задовольнити частково.

Накласти арешт в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002635 від 01.11.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, на нерухоме майно, а саме на:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1 ), із встановленням заборони заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним нерухомим майном, окрім осіб, які на законних підставах перебувають у такому житловому приміщенні.

У задоволенні інших вимог клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Організацію виконання ухвали покласти на Оболонську окружну прокуратуру м. Києва.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна у порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1