ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції), захисника ОСОБА_7 ,потерпілої ОСОБА_8 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 19 травня 2021 року в кримінальному провадженні № 0000806 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, раніше судимого:

вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 17.10.2018 року за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі;

вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.02.2020 року за ч.2 ст.15, ч.1ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі, звільненого 12.06.2020 року по відбуттю строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.05.2021 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та йому призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислено з 13 год. 30 хв. 29.09.2020 року. Вирішено долю процесуальних витрат та речових доказів .

На таке судове рішення обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, з проханням перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України та застосувати до нього вимоги ст. 69 КК України, або направити справу на новий судовий розгляд.

Провадження №11кп/822/451 /22 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
Категорія ст.186 ч.2 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .

Вказує на те, що він не погоджується з правовою кваліфікацією його дій за ч.2 ст.186 КК України та, відповідно, з призначеним покарання.Твердить,що кримінальне правопорушення було скоєне непомітно для потерпілої та інших сторонніх осіб, тобто потерпіла не бачила моменту, як у неї з рюкзака витягнули гаманець.Висновки суду про те, що після викриття його дій він з гаманцем намагався втекти вважає неправдивими та спотвореними.

Також зазначає, що наведені ним обставини викрадення гаманця в суді підтвердила потерпіла ОСОБА_8 , яка пояснила , що дійсно не бачила , як у неї викрали гаманець, а лише помітила, що у неї відчинений рюкзак та двоє підозрілих чоловіків рухалися від неї в прискореному темпі. Вона попросила віддати гаманець, тому він одразу його віддав і пішов на зупинку громадського транспорту, де був затриманий.

Звертає увагу, що прокурор в судовому засіданні не довів та не обґрунтував того, що його дії слід кваліфікувати саме за ч.2 ст.186 КК України, а також не забезпечив явку свідків, які, на думку прокурора, могли б підтвердити, що мало місце відкрите заволодіння чужим майном.

Також в апеляційній скарзі обвинувачений зазначив, що свою винуватість у вчиненні крадіжки визнає повністю, щиросердечно розкаюється у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину та відшкодував завданий потерпілій збиток.Викладене, на думку апелянта, є підставою для призначення йому покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України .

За таких обставин вважає, що висновки суду у вироку не підтверджуються належними доказами і судом не взято до уваги інші докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Прокурор Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу з проханням апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок районного суду без зміни. Вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам та виніс законний і обгрунтований вирок щодо обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України.

Згідно вироку, 29 вересня 2020 року о 12 годині 29 хвилин ОСОБА_6 знаходився в м. Чернівці неподалік будинку № 110Б по вулиці Кармелюка. Тут, діючи умисно, з метою особистого збагачення, повторно, протиправно, скориставшись необачністю неповнолітньої ОСОБА_8 , непомітно для останньої підійшов до неї і з рюкзака потерпілої, що знаходився на її спині викрав гаманець вартістю 100 гривень, в якому знаходились 607 гривень.

Після цих дій ОСОБА_6 відразу ж був помічений одногрупниками ОСОБА_8 , які йшли поруч з нею. Обвинувачений, усвідомлюючи, що його викрито, тримаючи в руках викрадений гаманець намагався втекти з місця вчинення злочину, однак був затриманий особами, які бачили ці протиправні дії. Своїми діями ОСОБА_6 спричинив потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 707 гривень.

Такі дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна,вчинене повторно.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу із доповненнями, доводи прокурора про відсутність підстав для зміни вироку, безпосередньо допитавши потерпілу ОСОБА_8 ,перевіривши доводи апелянта, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У районному суді та під час апеляційного розгляду обвинувачений визнав вину у вчиненні крадіжки.Показав,що 29.09.2020 року дійсно із рюкзака потерпілої таємно викрав гаманець.Потерпіла,виявивши потім зникнення гаманця,саме до нього не зверталась із вимогою повернення гаманця,оскільки не бачила самого моменту крадіжки та не бачила,хто викрав гаманець.Він повернув гаманець самостійно і не втікав.

Під час апеляційного розгляду потерпіла показала, що 29.09.2020 року на вул.Кармелюка рухалась разом із одногрупниками,йшла останньою.Через деякий час вона побачила відчинений рюкзак та виявила зникнення гаманця.Не чула, як викрадали гаманець і не бачила,хто вчинив крадіжку.Після того,як виявила зникнення гаманця,вона почала про це кричати.Поруч проходили двоє незнайомих чоловіків,одним із яких був обвинувачений.Вони пройшли ще близько 2-4 метрів пришвидшено та її одногрупники їх зупинили.Обидвоє чоловіків заперечували,що викрали гаманець,однак потім обвинувачений визнав,що саме він скоїв крадіжку та повернув гаманець.Із гаманцем він не втікав.

Із дослідженого районним судом відеозапису,скріншоти якого наявні у справі,вбачається,що потерпіла ОСОБА_8 рухалась останньою у групі своїх однокурсників(і це потерпіла підтвердила під час апеляційного розгляду).Позаду неї йшов обвинувачений,який із її рюкзака таємно викрав гаманець(скріншот №3 а.с.66 т.1).Потерпіла через декілька метрів зняла рюкзак зі спини та показувала своїй одногрупниці відчинений рюкзак,в цей час на відстані до 2 метрів попереду проходить обвинувачений та інший невідомий чоловік(скріншот №6 т.1 а.с.67)

Відповідно до п.п.3,4 Постанови Пленуму ВСУ 310 від 06.11.2009 року зі змінами »Про судову практику у справах про злочини проти власності», розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості
умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий
характер вчинюваних винною особою дій.
Як грабіж належить кваліфікувати лише ті дії,які були розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими

особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою

заволодіння майном.

Викладені вище докази та фактичні обставини,встановлені у цьому провадженні свідчать,що обвинувачений викрав гаманець таємно та його умисел був спрямований на таємне заволодіння майном.Потерпіла самого факту викрадення не бачила,як не бачили цього її одногрупники,оскільки усі вони рухались попереду потерпілої,про що свідчать відеозапис та покази потерпілої.
Виявивши зникнення гаманця,потерпіла почала кричати про це,однак зверталась не персоніфіковано,не до конкретної особи.Того факту,що саме обвинувачений викрав гаманець,потерпіла не знала.Обвинувачений пройшов декілька метрів та зупинився разом з іншим чоловіком на вимогу одногрупників потерпілої і та під час спілкування повернув гаманець,із викраденим не втікав.
Доказів того,що інша невідома особа чоловічої статі, про яку повідомила потерпіла та яка зафіксована на відеозаписі, бачила момент крадіжки,а чи доказів усвідомлення обвинуваченим,що невідомий чоловік міг його бачити у момент вчинення крадіжки, у провадження немає.Ця особа органом досудового розслідування не була встановлена.
Викладене свідчить,що дії обвинуваченого,який таємно заволодів майном,не переросли у грабіж,оскільки потерпіла, а чи інші особи не бачили моменту крадіжки, потерпілою чи іншими особами не було виявлено,що саме ОСОБА_11 вчинив крадіжку та він не вживав заходів із метою утримання майна,оскільки з цим майном не втікав,а повернув його.
За таких обставин апеляційну скаргу обвинуваченого необхідно задовольнити,змінити вирок суду з підстав,що передбачені ст.ст.409 ч.1 п.4,ст.413 КПК України,оскільки судом неправильно застосований закон про кримінальну відповідальність,а саме-застосований закон,який не підлягав застосуванню(ст.186 ч.2 КК України)
Апеляційним судом встановлено,що 29 вересня 2020 року о 12 годині 29 хвилин ОСОБА_6 в м.Чернівці неподалік будинку АДРЕСА_2 повторно,таємно, скориставшись необачністю неповнолітньої ОСОБА_8 , непомітно для останньої викрав із рюкзака потерпілої, що знаходився на її спині, гаманець вартістю 100 гривень, в якому знаходились 607 гривень,а всього заволодів майном потерпілої на загальну суму 707 грн.

Дії обвинуваченого належить перекваліфікувати зі ст.186 ч.2 на ст.185 ч.2 КК України,оскільки ОСОБА_6 вчинене таємне викрадення чужого майна(крадіжка), повторно.
У зв`язку зі зміною кваліфікації дій обвинуваченого на менш тяжкий злочин судова колегія вважає,що вирок суду належить змінити також в частині призначення покарання.
При цьому судова колегія враховує,що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення,яке є нетяжким злочином.
Обвинувачений є інвалідом 3 групи, раніше судимий.
Обставинами,що пом`якшують покарання,судова колегія враховує щире каяття,активне сприяння розкриттю злочину,відшкодування шкоди шляхом повернення викраденого.
Обставин,які би обтяжували покарання,не встановлено.
Потерпіла у районному та апеляційному суді просила обвинуваченого не карати суворо.

За таких обставин судова колегія вважає,що покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 ч.2 КК України відповідатиме тяжкості скоєного та особі обвинуваченого,буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,409,413,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 травня 2021 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.2 ст.186 КК України на ст.185 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді 2(двох) років 6(шести) місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим-у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3