Справа № 946/2068/23
Провадження № 1-кс/946/680/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі: головуючого слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

слідчого - ОСОБА_3 , прокурора - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 , захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 20.02.2020 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі.

- 10.12.2021 звільнений з місця позбавлення волі у зв`язку із відбуттям призначеного покарання.

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000210 від 15.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

У своєму клопотанні, погодженому з прокурором, слідчий вказує, що 11.02.2023 приблизно о 17 годині в період дії на всій території України воєнного стану, введеного з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26.03.2022 строком на 30 діб, Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25.04.2022 строком на 30 діб, Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25.05.2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 18.08.2022 № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23.08.2022 строком на 90 діб, Указом від 07.11.2022 № 757/2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 № 2738-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 21.11.2022 строком на 90 діб, Указом від 06.02.2023№ 58/2023, затвердженого Законом України від 07.02.2023 № 2915-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 19.02.2023 строком на 90 діб, ОСОБА_5 , знаходячись по АДРЕСА_2 , усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, переконавшись у відсутності осіб, у власності чи під охороною яких перебуває майно, а також, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є непомітними для сторонніх осіб, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення, проник через незачинену хвіртку паркану який огороджує подвір`я будинку за вищевказаною адресою. Далі опинившись на подвір`ї підійшов до незачинених вхідних дверей будинку та проник у приміщення будинку де в одній із кімнат виявив та таємно викрав мобільний телефон марки Xiaomi Note 2, S/N: НОМЕР_1 в корпусі темно-сірого кольору вартістю 1500 гривень та ноутбук-планшет марки HP модель Elite x2 1012 G2, об`ємом пам`яті 8/128GB, S/N: 5CG6835329T, у корпусі сірого кольору вартістю 6 486 гривень після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд,.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 , заподіяв потерпілому ОСОБА_7 , майнову шкоду на загальну суму 7986 гривень.

15.03.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, заочно.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами за їх сукупністю.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Підозрюваний та захисник заперечували проти задоволення клопотання та просили застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту з 21 год. до 06 год., мотивуючи тим, що ОСОБА_5 працював в м. Рені не знав, що його викликали до слідчого, так як не має мобільного телефону. 19.03.2023 року, 21.03.2023 року, 23.03.2023 року намагався виїхати з м. Рені в Ізмаїл але на блок пості в м. Рені йому не дозволили їхати далі.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, допитавши підозрюваного, а також вислухавши думку слідчого, прокурора, захисника, законних представників, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлено позицію, викладену у п.1 листа за №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, згідно якої, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону; враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ); при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України») тощо.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції та практики ЄСПЛ (рішення від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії», рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000210 від 15.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

15.03.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, заочно.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 22.03.2023 року (справа №946/2044/23 (провадження №1-кс/946/672/23), було надано дозвіл на затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозра ОСОБА_5 повністю обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

1) Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення;

2) Протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 ;

3) Протоколом видачі та огляду предмету;

4) іншими доказами в їх сукупності;

Сукупність отриманих доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку свідчить про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, та який відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

29.03.2023 року ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що повідомлення про підозру від 15.03.2023 року було вручено матері ОСОБА_5 , з підозрою ОСОБА_5 був ознайомлений - 29.03.2023 року. Крім цього повістки про виклик до слідчого на 16.03.2023 року, 17.03.2023 року, 20.03.2023 року були вручені матері ОСОБА_5 .

В письмових поясненнях від 28.02.2023 року ОСОБА_5 зазначив номер мобільного телефону: НОМЕР_2 , який належить матері.

Таким чином, можна зробити висновок, що підозрюваний не був сповіщений про необхідність явки за викликом слідчого.

Враховуючи вищезазначені обставини, неможливість прибуття за викликом слідчого, наявність у підозрюваного постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , наявність міцних соціальних зв`язків (проживання з матір`ю) слідчий суддя вважає, що відсутні підстави для обрання самої суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому у задоволенні клопотання слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , необхідно відмовити.

Слідчим, прокурором в судовому засіданні не було доведено, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Разом з тим, приходжу до висновку, що виходячи з наявних доказів, досліджених в ході судового засідання ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, раніше судимий, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому виходячи з вказаного, та в зв`язку з недоведеністю достатніх підстав вважати, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів передбачених ч.1 ст.176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, приходжу до висновку, щодо можливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з забороною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово залишати місце свого проживання.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Керуючись ст. ст. 176-178, 179, 181-184, 193, 194, 196 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання слідчого відділу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобовозалишати місце свого проживання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки до закінчення строку досудового розслідування, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2) не залишати місце свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з - під варти в залі судового засідання.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 50 (п`ятдесят) днів і обчислюється з 29 березня 2023 року. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 17 травня 2023 року.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст судового рішення проголошено 31.03.2023 року о 14 год. 00 хв. в залі судових засідань № 1 Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

Слідчий суддя: ОСОБА_1