Справа № 147/870/22
Провадження № 1-кс/147/61/23
УХВАЛА

01 березня 2023 року смт Тростянець

Слідчий суддя Тростянецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , ознайомившись зі скаргою ОСОБА_2 на постанову про закриття кримінального провадження №0000075 від 27.01.2023,

ВСТАНОВИВ:

01.03.2023 до суду надійшла скарга ОСОБА_2 на постанову дізнавача СД відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000075 від 27.01.2023.

Скарга обґрунтована тим, що за заявою ОСОБА_2 здійснювалося досудове розслідування в рамках кримінального провадження за №0000075. 08.02.2023 засобами поштового зв`язку він отримав постанову про закриття даного кримінального провадження від 27.01.2023. Ознайомившись з даною постановою, вважає, що дізнавач жодної слідчої дії після поновлення судом слідства не провела. Також, не були виконані вказівки процесуального керівника та його клопотання, тобто дізнавач проявила повну бездіяльність та порушила норми КПК України та конституційні і процесуальні права ОСОБА_2 , як потерпілого. Окрім того, жодного обґрунтування вчиненої дізнавачем ОСОБА_4 процесуальної дії по закриттю кримінального провадження, не наведено. Єдине посилання, як на підставу для закриття кримінального провадження, є рапорт від 30.10.2022. Не погоджуючись із неправовою постановою дізнавача, заявник вчинив скаргу 09.02.2023 та намагався тричі її подати до суду. Однак, через повітряні тривоги не зміг цього зробити. Застудившись, очікуючи закінчення тривоги, лікувався від застуди більше 10 днів. Зазначає, що саме з цих підстав ним був пропущений строк на оскарження постанови. Вважає причину пропуску строку поважною, тому просив поновити даний строк, відкрити провадження за скаргою та скасувати постанову від 27.01.2023 про закриття кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку на оскарження постанови дізнавача про закриття кримінального провадження слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 304 КПК України визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Згідно п. 3 ч.2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

При цьому ст. 115 КПК України визначено, що строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію. При обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку.

Згідно ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у медичному чи психіатричному стаціонарі, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

При цьому, беручи до уваги положення ч. 1 ст. 303 КПК, згідно з якою строк подання скарги на рішення слідчого, яке оформлене постановою, починається з дня отримання особою її копії, а також положення ч. 5 ст. 115 КПК, відповідно до якої при обчисленні строків днями не береться до уваги той день, від якого починається строк, десятиденний строк для подання скарги на оскаржуване рішення починається з дня, наступного після дати фактичного отримання такого рішення.

Виходячи з положень ст. ст. 22, 26 КПК України на особу, яка подає скаргу, покладається обов`язок доведення перед слідчим суддею факту того, що скаргу подала особа, яка має на це право; скарга підлягає розгляду в цьому суді, скарга подана у встановлений строк та на дію чи бездіяльність, рішення, що підлягають оскарженню до слідчого судді.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішеннях ЄСПЛ, постановлених за результатами розгляду справ «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

У рішенні в справі «Пономарьов проти України» Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року зроблено висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави.

Разом з тим, якщо строк на ординарне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Зі змісту скарги вбачається, шо оскаржувана постанова дізнавача прийнята 27.01.2023. Заявник ОСОБА_2 отримав її засобами поштового зв`язку 08.02.2023, про що зазначено останнім особисто в скарзі.

Враховуючи, що заявник зазначив, що оскаржувану постанову отримав 08.02.2023, то в даному випадку 10-денний строк на оскарження вказаного рішення слідчого закінчився задовго до звернення із даною скаргою до суду, оскільки скаргу заявником подано лише 01.03.2023.

Також, належних та допустимих доказів поважності пропуску строку слідчому судді не надано. Наявність незадовільного стану здоров`я ОСОБА_2 та тривалість його лікування не підтверджено.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд слідчого судді, суду. Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкоджали їй виконати процесуальні дії в межах установленого, у даному випадку законом, проміжку часу. До них належать: обставини непереборної сили, відсутність особи в місці проживання, відрядження, хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку із лікуванням і за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад, смерть близьких родичів або серйозна загроза їхньому життю, а також інші обставини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню поданням відповідних документів.

Слідчий суддя вважає, що повідомлені у скарзі обставини не можуть вважатись поважними причинами пропуску процесуального строку, тому і підстав для поновлення пропущеного процесуального строку не вбачає.

ОСОБА_2 не був позбавлений можливості із даною скаргою звернутися засобами поштового зв`язку або через «Електронний суд» із застосуванням електроно-цифрового підпису.

Також варто зазначити, що за період з 08.02.2023 по даний час Тростянецький районний суд не переставав здійснювати правосуддя, що вказує на те, що через воєнний стан та оголошення повітряних тривог, заявник не був позбавлений доступу до правосуддя шляхом подачі скарги через канцелярію суду, засобами поштового чи електронного зв`язку.

Оскільки слідчий суддя не знайшов підстав для поновлення пропущеного процесуального строку для звернення зі скаргою вважаю, що ОСОБА_2 подав скаргу після закінчення десятиденного строку передбаченого на оскарження, у зв`язку із чим скарга підлягає поверненню.

Одночасно, суд роз`яснює, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Окрім того слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_2 у скарзі використовуються образливі слава відносно інших учасників процесу, що суперечать основним засадам (принципам) кримінального судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зроблено висновок, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і №18589/02).

Отже, висловлювання ОСОБА_2 у зневажливій формі відносно дізнавача та процесуального керівника є неприпустимими.

Керуючись ст. ст. 115,116, 303, 304 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку для звернення до слідчого судді на подання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 27.01.2023 - відмовити.

Скаргу ОСОБА_2 на постанову про закриття кримінального провадження №0000075 від 27.01.2023,- повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1