Справа №639/1872/23
Провадження№1-кп/639/355/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню зареєстрованому в ЄРДР 07 березня 2023 року за №0000203 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Петропілля Лозівського району Харківської області, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 10.11.1992 вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції Закону від 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 13.03.1995 вироком Київського районного суду м. Харкова за ст. ст. 140 ч. 2, 17-140 ч. 3, 42 КК України (в редакції Закону від 1960 року) до 4 років позбавлення волі; 30.05.2000 вироком Московського районного суду м. Харкова, зміненого постановою Роменського міського суду Сумської області від 27.12.2001 за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі; 02.11.2004 вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі; 22.11.2005 вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. ч. 2, ст. ст. 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі; 25.05.2009 вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі; 29.10.2010 вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 18.12.2014 вироком Дергачівського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі; 31.07.2014 вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту; 02.09.2014 вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. ст. 185, ст. 263, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 1 року позбавлення волі; 06.10.2014 вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ст. ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. ч. 1, 2 ст. 70 ч. ч. 1, 4 КК України до 3 років позбавлення волі; 10.05.2017 вироком Київського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років обмеження волі; звільненого 15.01.2018 з Хролівської ВК Харківської області, з урахуванням ухвали Харківського районного суду Харківської області від 15.11.2017 скороченням на 1/2 невідбутної частини покарання на підставі ст. 7 Закону України «Про амністію у 2016 році», по відбуттю строку кримінального покарання; 14.02.2019 вироком Жовтневого районного судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі; 23.07.2019 вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 03.03.2020 вироком Московського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185,ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, залік рахувати з 25.07.2018 року по 09.04.2020 рік, 24.02.2023 звільнений по відбуттю покарання

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 28.02.2023 з 10 год. 20 хв. по 10 год. 40 хв. у період воєнного стану, поширеного на території України, де підрозділи збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації продовжують агресивну війну проти України та повномасштабне вторгнення в Україну з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, будучи обізнаним про Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закон України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні, знаходився на території підприємства ТОВ «АВТОПРОМПІДШИБНИК», розташованого за адресою: м. Харків, пров. Сімферопольський, 6, ЛІТ «Ч-2», вказана територія якого по периметру огороджена парканом та знаходиться під охороною, де вирішив повторно, вчинити таємне викрадення будь-якого майна, яке, як на його думку, могло знаходитися, на території вказаного підприємства.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , з метою власного збагачення, діючи умисно, повторно, з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у вигляді завдання майнової шкоди, спочатку безперешкодно, потрапив на територію підприємства ТОВ «АВТОПРОМПІДШИБНИК», де помітив будівлю вказаного підприємства, у якій знаходиться роздягальня, яка призначена виключно для працівників ТОВ «АВТОПРОМПІДШИБНИК», та через залишені відчинені двері потрапив всередину вказаного приміщення.

Саме в той час, ОСОБА_5 , перебуваючи всередині приміщення роздягальні,яка розташована на першому поверсі, будівлі вказаного підприємства, помітив дерев`яні шафи, які обладнані двостворчатими дверцятами, а отже є сховищем для зберігання майна для працівників підприємства ТОВ «АВТОПРОМПІДШИБНИК», всередині однієї з них, останній виявив грошові кошти, у розмірі 9 000 грн., у вигляді трьох купюр, номіналом по 1000 грн., та у вигляді тридцяти купюр, номіналом 200 грн., які зберігались у передній, зовнішній, лівій кишені, чоловічих штанів, чорного кольору та якими в подальшому він вирішив заволодіти.

Надалі, ОСОБА_5 , оцінивши ситуацію, що склалася, використовуючи ту обставину, що за його діями ніхто не спостерігає та не може перешкодити вчиненню задуманого злочину, поєднаного з проникненням у сховище, відчинив дверцята вказаної дерев`яної шафи, після чого непомітно для оточуючих, проник обома руками в середину шафи, звідки діючи таємно, повторно, викрав грошові кошти у розмірі 9 000 грн., які належали раніше йому незнайомому ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_5 , суб`єктивно усвідомлюючи протиправність свого злочинного діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання майнової шкоди, виконав усі дії, які вважав за необхідне для таємного заволодіння майном, належним потерпілому ОСОБА_6 , поєднаного з проникненням до сховища, яким слід вважати дерев`яні шафи, призначені для зберігання речей співробітників підприємства ТОВ «АВТОПРОМПІДШИБНИК».

Крім того, ОСОБА_5 продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, оцінивши ситуацію, що склалася з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, використовуючи ту обставину, що його злочинні дії залишились непоміченими, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого протиправного задуму, з метою власного збагачення, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, знаходячись у сусідньому приміщенні роздягальні ТОВ «АВТОПРОМПІДШИБНИК», помітив дерев`яні шафи, які обладнані двостворчатими дверцятами, а отже є сховищем для зберігання майна для працівниками підприємства ТОВ «АВТОПРОМПІДШИБНИК», всередині однієї з них, ОСОБА_5 , виявив грошові кошти, у розмірі 300 грн., у вигляді однієї купюри, номіналом 200 грн., та у вигляді однієї купри, номіналом 100 грн., які зберігались у задній, зовнішній кишені чоловічих джинсів, темно сірого кольору, яким в подальшому він вирішив заволодіти.

Надалі, ОСОБА_5 , оцінивши ситуацію, що склалася, використовуючи ту обставину, що за його діями ніхто не спостерігає та не може перешкодити вчиненню задуманого злочину, поєднаного з проникненням у сховище, відчинив дверцята вказаної дерев`яної шафи, після чого непомітно для оточуючих, проник обома руками в середину шафи, звідки діючи таємно, повторно, викрав грошові кошти у розмірі 300 грн., які належали раніше йому незнайомому ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_5 , суб`єктивно усвідомлюючи протиправність свого злочинного діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання майнової шкоди, виконав усі дії, які вважав за необхідне для таємного заволодіння майном належним потерпілому ОСОБА_7 , поєднаного з проникненням до сховища, яким слід вважати дерев`яні шафи, призначені для зберігання речей працівників підприємства ТОВ «АВТОПРОМПІДШИБНИК».

Після цього, з метою досягнення свого злочинного умислу, ОСОБА_5 , звернувши на свою користь грошові кошти, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ними в подальшому на власний розсуд.

Таким чином, у результаті протиправного діяння ОСОБА_5 , виконав усі дії, які вважав за необхідне для незаконного заволодіння грошовими коштами у загальному розмірі 9 300 грн., з яких грошові кошти у розмірі 9 000 грн., належать потерпілому ОСОБА_6 , а грошові кошти у розмірі 300 грн., належать потерпілому ОСОБА_7 , чим спричинив майнову шкоду потерпілим на зазначену суму.

Дотримуючись засад кримінального судочинства, а саме доступу до правосуддя і змагальності сторін та свободи в поданні ними доказів, відповідно до вимог ст. 351 КПК України, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, пояснив суду, що скоїв злочин саме так як вказано в обвинувальному акті. Фактичні обставини справи, кваліфікацію злочину, а також наслідки злочину не оспорює. Також останній повідомив, що в повному обсязі підтримує позовні вимоги потерпілого ОСОБА_6 , та відшкодує їх.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, в порядку вимог ст.135 КПК України, що відповідно до вимог ст. 325 КПК України не є перешкодою для проведення судового розгляду. Відповідно до наданих до суду заяв просили розглядати справу без їх участі.

Обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Цю позицію підтримала і сторона обвинувачення.

Сторони кримінального провадження під час судового розгляду клопотань про визнання доказів недопустимими не подавали.

Судом роз`ясненні положення ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам процесу вони зрозумілі.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, а також те, що сторони не піддають сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності його позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів досудового розслідування, зокрема даних, що характеризують особу останнього.

Суд проводив розгляд даного кримінального провадження лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною. Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, поєднана з проникненням у сховище.

Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.

Даними, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він не працює, не одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, має постійне місце проживання, проте постійного місця реєстрації немає.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, пом`якшуючи покарання обставини, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його відношення до скоєного злочину та вважає, що при визначенні покарання для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів необхідно призначити покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Наведене відповідає вимогам ст. 50 КК України, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Крім того, потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином у розмірі 9000 грн.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, чи самій фізичній чи юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд вважає позовні вимоги потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування спричиненої матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі на суму 9000 грн., оскільки вказані вимоги підтверджені належними доказами.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 374, 377 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п*ять) років 3 (три) місяці.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 22 березня 2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №2046-VIII від 18.05.2017) з 22.03.2023 року обвинуваченому ОСОБА_5 зарахувати в строк покарання строк увязнення, із розрахунку 1 (один) день попереднього увязнення за 1 (один) день позбавлення волі.

Заявлений цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином 9000 грн.

Речові докази, а саме: цифровий носій (CD-R диск) на якому міститься папка з назвою «28.02.2023» з 8 відео файлами з камер відео спостереження від 28.02.2023 за період часу з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., встановлених за адресою: АДРЕСА_2 залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1