Дата документу 01.12.2022 Справа № 335/5888/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/5888/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1354/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, який неодружений, має неповнолітню дитину на утриманні, не працює, має середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції EASYCON,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01 листопада 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 (шістдесят) днів тобто до 30 грудня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 -адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час з 22:00 до 06:00 год. ранку.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що судом першої інстанції були допущені суттєві процесуальні порушення.

Вказує, що копію ухвали про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 в судовому засіданні вручено не було, що є грубим порушенням права на захист обвинуваченого, а саме ч.5 ст. 196 КПК України.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_6 утримується у Запорізькому слідчому ізоляторі з 23 липня 2022 року, у зв`язку з цим обмежений в правах та свободах, що є порушенням принципу поваги до свободи особистості.

Сторона захисту посилається на те, що ОСОБА_6 має постійне місце мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , до арешту працював неофіційно в місті Запоріжжі.

ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, так як мешкає з громадянською дружиною ОСОБА_8 , яка проживає разом з ним в гуртожитку по АДРЕСА_3 .

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 має на своєму утриманні малолітню дочку ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як матір дитини позбавлено батьківських прав за рішенням суду.

ОСОБА_6 не має потреби та взагалі можливості незаконно впливати на потерпілого та свідків, так як під час досудового розслідування зазначені особи вже були допитані та були вилучені всі докази по справі.

Сторона захисту вказує, що ОСОБА_6 потребує надання кваліфікованої медичної допомоги та лікування у зв`язку з тілесними ушкодженнями середньої важкості, які йому були заподіяні потерпілим ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_11 та працівниками поліції, які прибули за викликом на місце події .

Таким чином, враховуючи вищевикладене, немає підстав в даний час стверджувати про існування всіх зазначених ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Згідно з ухвалою суду, у провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 14 листопада 2022 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

У зв`язку з викладеним, враховуючи, що строки тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 спливають 14 листопада 2022 року, а в найближчий час (до 14 листопада 2022 року) призначити до розгляду та завершити розгляд вказаного кримінального провадження неможливо з об`єктивних причин, судом в порядку ст.331 КПК України поставлене на обговорення учасників процесу питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Крім того, 03 жовтня 2022 року на адресу суду від адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор у судовому засіданні просить залишити без розгляду клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, оскільки на його думку воно подано в порушення строків, встановлених КПК України, та просить продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, оскільки ризики, що слугували підставами для застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого не змінились та продовжують існувати.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт за адресою його мешкання, посилаючись на доводи, зазначені у клопотанні про зміну запобіжного заходу. Зазначили, що ризики, на які посилається прокурор - відсутні, обвинувачений має постійне місце проживання, має на утриманні дитину, є внутрішньо переміщеною особою, не має наміру переховуватися від суду, має поганий стан здоров`я. Вважають, що доцільним буде обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді; думку обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який є тяжким злочином.

Обґрунтованість висунутого обвинувачення буде перевірятись судом першої інстанції у встановленому законом порядку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від органів досудового розслідування, ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який неодружений, не працює, отже, законного джерела доходів не має, стійких соціальних зв`язків немає, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу, не зменшились.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження апелянта про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи сторони захисту про протилежне суперечать змісту самої ухвали.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Ці висновки суду першої інстанції стороною захисту не спростовані з наданням відповідних доказів.

Доводи сторони захисту про те, що копія ухвали про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 в судовому засіданні вручена не була, є слушними, з огляду на відсутність в матеріалах провадження розписки про отримання копії ухвали.

Проте викладене само по собі не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання, з огляду на положення ст.194 КПК України, яка містить вичерпний перелік підстав для відмови у застосуванні запобіжного заходу.

Порушення такої засади кримінального провадження як принципу поваги до свободи особистості, не вбачається, а тому доводи сторони захисту з цього приводу є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , колегія суддів оцінює критично, з огляду на те, що матеріалами справи зазначене не підтверджується.

Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_6 має на своєму утриманні малолітню дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції теж не спростовує, оскільки суттєво не зменшує встановлених ризиків та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 потребує надання кваліфікованої медичної допомоги, не є слушними оскільки суду не надано доказів захворювання обвинуваченого ОСОБА_6 , наявність якого б обмежувала його перебування в умовах слідчого ізолятора.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01 листопада 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 (шістдесят) днів тобто до 30 грудня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3