УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про відвід судді

22 лютого 2023 рокум. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Рівне заяву захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_10 по кримінальному провадженню № 0002444, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 квітня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, ?

в с т а н о в и в:

В провадженні судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_10 перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України.

07 лютого 2023року захисником обвинуваченої ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_7 було подано заяву про відвід судді ОСОБА_10 . В обґрунтування своєї заяви вказує, що 07 лютого 2023 року від адвоката ОСОБА_8 він дізнався про те, що на 07.02.2023 року призначено судове засідання в провадженні № 1-кп/569/146/23. В попередньому судовому засіданні адвокатом захисником ОСОБА_8 було зазначено, що призначення судового засідання на цю дату не відповідає вимогам Спільної резолюції Голови Ради суддів України, Ради адвокатів України та Ради прокурорів України «Професійна етика правосуддя», оскільки він в означену дату зайнятий в заходах адвокатського самоврядування, що відповідно до рішень Ради адвокатів України є поважною причиною для відкладення судових засідань і процесуальних дій. Означена дата не заведена в ЄСІТС. Інформація щодо означеної дати відсутня в ЕКЕС та на сайті Рівненського міського суду Рівненської області. Повістки на означену дату не виписувались і не заводились відповідно в ЄСІТС. Телефоном або іншими засобами зв`язку його та іншого захисника ОСОБА_11 ніхто не повідомляв. Вказав, що суддею ОСОБА_10 вчинено безліч дій, які не просто є дисциплінарними проступками, а ним оцінюються як кримінальні правопорушення: порушення права на захист, перешкоджання законній діяльності захисника, службове підроблення, фальсифікація судових рішень, незаконний привід, тощо. Вказані обставини, на його думку, викликають сумнів у неупередженості судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_10 при розгляді даного кримінального провадження.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 свою заяву підтримав, з підстав, викладених у ній та просив суд її задоволити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданнізаперечила проти задоволення заяви захисника обвинуваченої про відвід судді ОСОБА_10 , вважає, що дана заява є безпідставною та необґрунтованою, просила відмовити в її задоволенні.

Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх представник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали думку прокурора та просили суд відмовити в задоволенні заяви захисника обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримала заяву свого захисника.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав заяву захисника ОСОБА_7 з підстав, викладених у ній та просив суд її задоволити.

Суддя ОСОБА_10 при розгляді заяви про відвід присутньою не була та свої пояснення не надавала.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зазначені доводи заяви та причини для відводу судді ОСОБА_10 , суд не вбачає підстав для його задоволення, так як останній не вмотивований, безпідставний, необґрунтований, відсутні аргументи та докази, які підтверджують наявність підстав для відводу, виходячи з наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід, а згідно з ч. 2 цієї ж статті за цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

В силу ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно ч. 5 ст. 80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні викладені у ст. 75 КПК України і їх перелік є вичерпним.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини у відповідній частині передбачає: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…».

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Аналізуючи доводи, на які посилається захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 , як на підставу для відводу судді ОСОБА_10 , суд дійшов висновку, що вони є необґрунтованими та такими, що фактично зводяться до незгоди сторони провадження з процесуальними рішеннями судді, та можуть свідчити про зловживання правом на відвід із метою затягування розгляду провадження.

Суд наголошує на тому, що об`єктивна неупередженість перебуває поза межами особистої поведінки судді та означає відсутність підтверджених фактів, що можуть спричинити сумнів у неупередженості судді. Прояв внутрішнього переконання при розгляді інших питань, що передують відводу судді, не можуть вважатися упередженістю в цілях такого відводу. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Також, варто зауважити, що прийняття суддею процесуальних рішень по даному кримінальному провадженню не може розцінюватися як обставини, що створюють сумніви з приводу неупередженості судді, оскільки оцінка таким рішенням та діям повинна надаватися судом вищої інстанції.

Необґрунтовані задоволення відводів чи самовідводів у кримінальному провадженні є неприпустимим, оскільки може свідчити про ухилення від розгляду справи, що є порушенням правил суддівської етики, а також підриває авторитет суду та судової влади в цілому. Крім того, необґрунтовані заяви про відвід судді можуть розцінюватися як тиск на суд і зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження (ч. 4 ст. 81 КПК України).

Проаналізувавши зміст заяви захисника обвинуваченоїта оцінивши його за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що викладені ним обставини будь-якими належними, допустимими та об`єктивними доказами не підтверджені, є надуманими та не узгоджуються із вимогами ст. 75 КПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні заяви захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_10 .

Відповідно ст.ст. 81, 82 КПК України, питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою судді.

Керуючись ст.ст. 75, 80, 81, 82, 369-372 КПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні заяви захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_10 по кримінальному провадженню № 0002444, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 квітня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1