Справа № 363/820/20
Провадження 1-кп-37/22
ухвала
09 червня 2022 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000292 від 22.08.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України,

В С Т А Н О В И В :
В провадженні Обухівського районного суду Київської області знаходиться вказане кримінальне провадження.

Прокурор ОСОБА_8 в судовому засіданні подав клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 діб ОСОБА_5 , оскільки тільки такий запобіжний захід здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Ризики, встановлені судом під час обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченому не відпали. Крім того подав клопотання про продовження запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на строк 60 діб.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти клопотань прокурора заперечив в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні. Просив обрати відносно його підзахисного ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, також просив зменшити розмір застави, визначений ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.04.2022 року.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали думку захисника.

Обвинувачений ОСОБА_5 думку захисника підтримав в повному обсязі, просив змінити його запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з позбавленням волі.

Захисник ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії раніше обраних запобіжних заходів, суд приймає до уваги наступне.

Згідно п.2 ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Станом на цей час завершити судове провадження до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою неможливо, оскільки станом на цей час розгляд кримінального провадження судом не завершено.

Заслухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого ОСОБА_5 , враховуючи, дані про його особу, зокрема відсутність переконливих доказів про наявність міцних соціальних зв`язків, відсутність офіційних місця роботи та джерела доходів, відсутність законних підстав перебування на території України громадянином іншої держави під час воєнного стану, з огляду на те, що судове провадження по справі ще не закінчено, зважаючи на необхідність виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватися від суду, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, суд вважає доцільним продовжити строки тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, зокрема з огляду на його вік, рід занять, фактичні обставини справи, обраний раніше запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .

При цьому зважаючи на недоведеність обвинуваченим зміни всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, зменшення або зникнення ризиків, які обумовлювали обрання та продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , суд вважає непереконливими і необґрунтованими доводи обвинуваченого, відсутніми достатні підстави для зміни йому запобіжного заходу, оскільки судом не завершено розгляд кримінального провадження, а наявні ризики не зменшувались.

Доводи про суворість існуючого запобіжного заходу суд вважає необґрунтованими, оскільки вони належно оцінені чинним судовим рішенням при обранні запобіжного заходу.

Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які приймались до уваги при обранні обраного запобіжного заходу суду не подавалось. Надані раніше докази відносно підстав для зміни запобіжного заходу вже оцінювались судом у чинній ухвалі, нових аргументів та доказів суду не представлено.

Ризики, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу залишаються актуальними, оскільки станом на цей час розгляд кримінального провадження судом не завершено.

Враховуючи сукупність вказаних вище і повідомлених сторонами кримінального провадження обставин, суд вважає, що продовження тримання ОСОБА_5 під вартою є виправданим, оскільки у даному випадку наявність конкретного суспільного інтересу щодо вирішення справи про вчинення суспільно небезпечних діянь превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Доводи про можливість участі обвинуваченого ОСОБА_5 у відсічі збройної агресії російської федерації суд вважає необґрунтованими, оскільки обвинувачений не є громадянином України, обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.187 КК України, тому на нього не розповсюджуються норми права, на які посилалась сторона захисту.

Таким чином, вбачаються достатні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи прокурора ґрунтуються на наданих судді доказах і є достатніми для задоволення клопотання. Достатніх правових і фактичних підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора суд не вбачає. Доводи клопотання прокурора суд вважає переконливими.

Однак, окремі доводи сторони захисту щодо виникнення небезпеки життю обвинуваченого в місцях тримання під вартою в умовах воєнного стану можуть бути враховані судом при вирішенні питання про можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 суд приймає до уваги наступне.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважав за необхідне визначити обвинуваченому розмір застави.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.04.2022 року обвинуваченому ОСОБА_5 було визначено розмір застави у 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб 567500 грн. (п`ятсот шістдесят сім тисяч п`ятсот), яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок № UA0018661 , банк одержувач ДКСУ, м. Київ, МФО.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Суд враховує, що ч.4 ст.183 КПК України передбачає право суду не визначати розмір застави у цьому кримінальному провадженні, однак не передбачає такого обов`язку. Фактичні обставини та процесуальна стадія цього кримінального провадження, на думку суду, надають достатньо підстав для визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, розмір якої, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, має бути визначений в розмірі, від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи обставини та тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_5 , його майновий та сімейний стан, відсутність місця роботи та джерела доходів, суд вважав за необхідне визначити розмір застави у 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії», ухваленому Великою Палатою від 28 вересня 2010 року за № 12050/04, слід прийти до висновку, що вказаний розмір застави не є непропорційним, не порушує право на свободу та особисту недоторканість, передбачене ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і відповідає положенням ч.5 ст. 182 КПК України.

Також, застосовуючи щодо обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у виді застави, який може бути внесений до часу закінчення дії цієї ухвали, вважав за необхідне покласти на нього певні обов`язки.

Вислухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого мамалашвілі Шмагі суд вважає можливим задовольнити частково клопотання обвинуваченого та зменшити розмір застави визначений ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.04.2022 року до 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі зможе гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Застосовуючи щодо обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у виді застави, який може бути внесений до часу закінчення дії цієї ухвали, суд вважає за необхідне покласти на нього певні обов`язки.

При наданні правової оцінки доводам сторін щодо запобіжних заходів іншим обвинуваченим суд враховує наступне.

Частиною 1 статті 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації учасниками їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В тому числі, у ході судового засідання прокурор зобов`язаний доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, тобто у будь-якому разі суд зобов`язаний з`ясувати наявність та характер ризиків, які обґрунтовують доцільність та правомірність подальшого обмеження прав людини у кримінальному провадженні, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Між тим, слід звернути увагу, що запобіжний захід не є мірою покарання, а спрямований на забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків; запобігання спробам будь-якого перешкоджання здійсненню кримінального провадження; забезпечення можливості виконання процесуальних рішень. При цьому одного лише посилання на можливість протидії підозрюваним досудовому розслідуванню є недостатнім, воно повинно підтверджуватись відповідними матеріалами, які містять незаперечні фактичні дані про таке. А спроби таким чином компенсувати недоліки та неповноту досудового розслідування шляхом жорсткості запобіжного заходу не можуть бути виправдані жодною метою.

Під час застосування до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а також подальшого продовження дії запобіжних заходів слідчим суддею і надалі судом враховано обґрунтованість підозри та наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, однак під час розгляду цього клопотання виявлено обставини, які вказують на те, що заявлені ризики зменшилися.

Зокрема, після обрання запобіжного заходу було завершено досудове розслідування, в межах судового розгляду допитано потерпілих та свідків, продовжується дослідження доказів.

Поряд із тим, після попередньої ухвали суду обставини, що впливають на ризики у цьому кримінальному провадженні змінились, зокрема після початку збройної агресії російської федерації місце проживання обвинувачених знаходилось з зоні бойових дій, тому виникли загрози життю та здоров`ю обвинувачених в умовах перебування під домашнім арештом. Також суд враховує підтверджені письмовими доказами доводи сторони захисту про участь ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у відсічі збройної агресії у складі добровольчих формувань територіальної оборони, що позитивно характеризує обвинувачених, вказує на зменшення їх суспільної небезпеки. Крім того, існуючий запобіжний захід у виді домашнього арешту перешкоджав цим обвинуваченим виконувати функції добровольців тер оборони, що є недоцільним і не обумовлюється потребами досягнення мети цього кримінального провадження, а тому ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.04.2022 року запобіжні заходи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було змінено на особисте зобов`язання.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, враховуючи конкретні обставини та особу кожного з обвинувачених суд приходить до висновку, що запобіжні заходи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання слід продовжити, що є достатнім для уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Продовжуючи запобіжні заходи двом обвинуваченим на них слід покласти передбачені законом обов`язки.

За таких обставин клопотання прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 32, 33, 176-178, 183, 194, 196-197 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора та захисника задовольнити частково.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 залишити тримання під вартою в державній установі «Київський слідчий ізолятор», продовживши строк тримання під вартою до 07 серпня 2022 року включно.

Зменшити для ОСОБА_5 розмір застави до 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб 496 200 грн. (чотириста дев`яносто шість тисяч двісті грн.), яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок № UA0018661 , банк одержувач ДКСУ, м. Київ, МФО.
Обвинувачений ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали до 07 серпня 2022 року, включно.
Продовжити термін дії обов`язків, покладених судом на обвинуваченого ОСОБА_5 , у разі внесення застави до 07 серпня 2022 року, включно.
Продовжити обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 термін дії обов`язків, покладених судом у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до 07 серпня 2022 року включно.

В задоволені іншої частини клопотань відмовити.
Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом семи діб з дня проголошення ухвали, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1