ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/588/23 Справа № 172/573/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в сел. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 18.07.2022 Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від покарання звільнений з випробуванням строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, у кримінальному провадженні № 0000112,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2022 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та із застосуванням ст.69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.07.2022 року за ст. 263 ч. 1 КК України у виді трьох років позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_6 , покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки. На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладені відповідні обов`язки.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винними у тому, що він 09 липня 2022 року близько 14:00 годин прийшов до свого знайомого ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_2 , з метою запропонувати продати йому раму від велосипеда. Через незачинену хвіртку ОСОБА_6 зайшов до двору де виявив, що власник вдома відсутній. В цей час ОСОБА_6 побачив купу металобрухту біля будинку та у нього виник протиправний умисел спрямований на вчинення кримінального правопорушення, а саме крадіжки майна.

Ігноруючи указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел, достовірно усвідомлюючи свої дії, передбачаючи при цьому суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, з корисливою метою, дістав зі свого кармана білий поліетиленовий мішок, який заздалегідь взяв із собою та почав класти металобрухт із купи собі в мішок. В цей момент із будинку вийшов ОСОБА_9 , де побачивши дану подію, власник домоволодіння вчинив словесну сварку з ОСОБА_6 . Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 схопив поліетиленовий мішок з металобрухтом належного ОСОБА_9 та вибіг з території домоволодіння, та зник з місця вчинення злочину, чим завдав потерпілому майнової шкоди на суму 157 гривня 60 копійок.

Умисні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, як грабіж вчинений в умовах воєнного стану.

В апеляції:

- прокурор, не оскаржуючи доведеність вини і кваліфікацію дій ОСОБА_6 , просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.07.2022 року, яким ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з застосуванням ст. 75, 76 КК України, виконувати самостійно.

В іншій частині вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2022 року залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, висновок суду першої інстанції щодо можливості призначення ОСОБА_6 остаточного покарання з застосуванням ст. 69, 75 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі невмотивований, оскільки судом не в повній мірі досліджені дані про особу обвинуваченого, який ніде не працював, постійного джерела доходу не мав, покинув місце злочину, характеризується негативно, перебуває на обліку лікаря нарколога, вчинив злочин в період іспитового строку.

Вказує, що суд, призначаючи покарання обвинуваченому, помилково врахував як обставину, що пом`якшує покарання, добровільне відшкодування завданих збитків шляхом добровільного повернення викраденого майна потерпілому, адже майно останнього було повернуто працівниками поліції.

Заслухавши прокурора, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, обвинуваченого, який заперечував проти апеляції прокурора, перевіривши та проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 4 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

За приписами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною третьою ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Отже, мотивувальна частина вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини та його мотивів.

Обґрунтування обвинувачення, це не перелік доказів, наданих органами досудового розслідування, це аналіз усіх зібраних у провадження доказів, тобто всі фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинуваченого, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Суд зобов`язаний саме після всебічного, повного і об`єктивного розгляду, надати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для ухвалення обвинувального вироку.

Згідно з вимогами ст. ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Однак, в порушення вищезазначених норм, обґрунтовуючи свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені інкримінованому йому злочину, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені під час досудового розслідування та формулювання обвинувачення, яке висувається ОСОБА_6 , відображені в обвинувальному акті, містять тільки посилання та те, що потерпілому завдана майнова шкода. При цьому її розмір та відповідний висновок експерта, який підтверджує цей розмір завданої майнової шкоди у сумі 157,60 грн., обвинувальний акт не містить.

Зазначення цієї інформації в обвинувальному акті після встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_6 носить інформативний характер та не може розцінюватися як формулювання обвинувачення, в якому, в тому числі, має бути зазначено про наслідки злочину, у зв`язку з чим таке судове рішення не можна вважати належним чином обґрунтованим і вмотивованим.

Таким чином, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, вийшов за межі висунутого йому обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Вирішуючи питання про можливість усунення цих недоліків під час апеляційного розгляду та ухвалення свого рішення судом апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з того, що учасники провадження не ставлять питання про дослідження доказів з огляду на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 було розглянуто відповідно до положень ст. 349 КПК України, тому у суду апеляційної інстанції відсутні будь-які процесуальні підстави для їх перевірки за власною ініціативою.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, враховуючи те, що учасники провадження питання про дослідження доказів у кримінальному провадженні не порушують, чим позбавляють можливості суд апеляційної інстанції ухвалити своє рішення, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційній скарзі, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду, тому вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають частковому задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора, то вони є частково слушними, оскільки при застосуванні ст.ст. 69, 75 КК України суд першої інстанції не належним чином вмотивував підстави застосування та обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину з урахуванням його особи.

Якщо суд першої інстанції при новому розгляді справи дійде висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та встановить наведені у вироку обставини, які пом`якшують покарання, та належним чином наведе обґрунтування необхідності застосування ст. 69 КК України, то призначене покарання обвинуваченому судом першої інстанції за цим вироком не є занадто м`яким.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 407. 409, 411, 412, 419, КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2022 року, яким ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, в частині призначеного покарання скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4