Справа № 991/6639/22
Провадження 1-кс/991/6669/22
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , погоджене прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна, подане у рамках кримінального провадження № 0001257 від 08.08.2019,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , погоджене прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт майна, подане у рамках кримінального провадження № 0001257 від 08.08.2019 (далі - Кримінальне провадження), в якому просить накласти арешт у вигляді позбавлення права на відчуження та розпорядження на майно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; транспортний засіб марки (моделі) VOLKSWAGEN GOLF, 2015 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_1 ; транспортний засіб марки (моделі) HYUNDAI TUCSON, 2006 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_2 (далі - Клопотання).

Клопотання мотивовано тим, що детективами Національного антикорупційного бюро України під процесуальним керівництвом прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора України здійснюється досудове розслідування у Кримінальному провадженні, за підозрою ОСОБА_5 , зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, який є особливо тяжким кримінальним правопорушенням і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, відтак арешт майна ОСОБА_5 обумовлюється можливим застосуванням до підозрюваного покарання у виді конфіскації майна, є необхідним з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Крім того, детектив просив розглянути Клопотання без повідомлення власника майна - підозрюваного ОСОБА_5 та його захисників.

За ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи ту обставину, що власником майна, на яке детектив просить накласти арешт, є підозрюваний у Кримінальному провадженні ОСОБА_5 , то слідчий суддя дійшов висновку, що наявні обґрунтовані підстави вважати про існування можливості у підозрюваного вжити заходів, направлених на відчуження майна, щодо якого вирішується питання про арешт, що унеможливить накладення арешту на відповідне майно, а за такого, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України розгляд Клопотання слід проводити без повідомлення власника такого майна - підозрюваного ОСОБА_5 , його захисників.

Від детектива НАБУ ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд Клопотання без участі детектива, в якій також зазначив, що Клопотання підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

З огляду на те, що згідно положень ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття слідчого у судове засідання не перешкоджає розгляду Клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про здійснення розгляду Клопотання за відсутності детектива.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, та на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування кримінального провадження в суді за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Дослідивши Клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Згідно положень п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частина 5 ст. 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 173 КПК України, у випадку арешту майна з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 170 цього Кодексу, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати:

1)правову підставу для арешту майна;

2)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність;

3)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

4)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе:

- необхідність такого арешту;

- наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, щодо якого вирішується питання про арешт.

Слідчим суддею встановлено, що детективами Національного антикорупційного бюро України під процесуальним керівництвом прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора України здійснюється досудове розслідування у Кримінальному провадженні, зокрема, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Так, зі змісту Клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що в ході досудового розслідування встановлені обставини, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме: учасники організованої групи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , реалізували спільно розроблений єдиний злочинний план, організувавши вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , які за пособництва ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , зловживаючи своїм службовим становищем вчинили дії спрямовані на заволодіння чужим майно - права вимоги за кредитним договором № 4804 від 27.08.2012 та кредитним договором № 4706 від 16.09.2010, укладеними між ПАТ «Укрінбанк» та ТОВ «Укрполіскорм», зобов`язання щодо яких забезпечені іпотечними договорами та договорами поруки (далі - Право вимоги), на користь учасників організованої групи, шляхом реалізації Прав вимоги за заниженою ціною, заподіявши майнової шкоди ПАТ «Укрінбанк» в особливо великому розмірі в загальній сумі 112 339 000 грн.

Так, у період з 15 квітня 2019 року по 22 травня 2019 року, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за пособництва ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , діючи на користь учасників організованої групи ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зловживаючи своїм службовим становищем, в порушення п.5,6,8,16 Порядку реалізації, п.2.3.3., 2.3.4. договору про надання послуг з організації та проведення електронних торгів від 25.01.2019 № 352, п.2, п.п.6 п.5.2, п.7 Правил та аналогічних положень Правил проведення електронних торгів арештованими активами, затверджені наказом ДП «СЕТАМ» від 28.01.2019 № 7, забезпечивши проведення електронних торгів, організованих ДП «СЕТАМ» щодо реалізації Прав вимоги без здійснення їх оцінки, а також, забезпечивши визначення наперед обраного переможця вказаних електронних торгів, вчинив дії, спрямовані на заволодіння чужим майном - Правом вимоги шляхом їх незаконної реалізації на користь учасників організованої групи за заниженою ціною, що виразилось у завданні майнової шкоди ПАТ «Укрінбанк» в особливо великому розмірі в загальній сумі 112 339 000 грн.

Злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України, згідно положень ст. 12 та Примітки до ст. 45 КК України є особливо тяжким корупційним злочином.

Кримінальним процесуальним кодексом України не визначено поняття «обґрунтованої підозри», тому слідчий суддя, в силу вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керується практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права.

Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, обґрунтована підозра є нижчим стандартом доведення, ніж переконання поза розумним сумнівом, та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку. Однак таке переконання суду має бути засновано на об`єктивних фактах.

Європейський Суд визначає, що «розумна підозра передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин. Те, що позначено словом "обґрунтована", залежатиме від усіх обставин» (справа «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Так, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення (справа «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, справа «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною і достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, зокрема, арешту майна.

Згідно з доводами, викладеними у Клопотанні та документами наданими на підтвердження цих доводів, наявні достатні підстави вважати про обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що є підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, що підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема, копіями наступних документів: ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2019 у справі № 761/5783/19, якою визначено порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні шляхом передачі АРМА в управління Прав вимоги (а. 9-17, том 2), договором про надання послуг з організації та проведення електронних торгів від 25.01.2019 № 352, укладеним між АРМА та ДП «Сетам» (а.80-90, том 2), Правилами проведення електронних торгів арештованими активами, затверджені наказом ДП «Сетам» № 7 від 28.01.2019 (а. 91-97, том 2), документами АРМА, надісланих на адресу ДП «Сетам» щодо реалізації активів на електронних торгах, резолюціями ДП «Сетам» (а.с. 18-31. Том 2), документами щодо цінових пропозицій (а. 34-37, том 2), протоколом тендерного комітету від 18.04.2019 (а. 18, том 2), договором від 19.04.2019 № 1237, укладеним між ДП «Сетам» та ТОВ «ЕКСПЕРТНО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР «СТАТУС», висновком ТОВ «ЕКСПЕРТНО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР «СТАТУС» про вартість права вимоги за Кредитним договором № 4804 від 27.08.2012 та Кредитним договором № 4706 від 16.09.2010 (а. 40-43), таблицею учасників електронних торгів (а. 44, том 2), протоколом про проведення електронних торгів від 20.05.2019 (а. 45, том 2), листом ДП «Сетам» від 22.05.2019 щодо надання протоколів про проведення електронних торгів від 20.05.2019 на адресу АРМА (а. 46, том 2), договором купівлі-продажу Прав вимоги від 27.05.2019 р. (а. 47-50, том 2), листом ТОВ «ЕКСПЕРТНО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР «СТАТУС» від 09.06.2020 (а. 52, том 2), протоколом допиту директора ТОВ «ЕКСПЕРТНО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР «СТАТУС» (а. 53-55, том 2), висновком експерта від 17.09.2020 (а. 56-61, том 2), витягом зі звіту про оцінку Прав вимоги, складеним ТДВ «Гільдія оцінювачів України» від 05.08.2020 (а. 62-62,зв., том 2), висновком експерта від 22.09.2021 щодо завдання майнової шкоди ПАТ «Укрінбанк» в сумі 112 339 000 грн. (а.65-79, том 2), рішенням Господарського суду м. Києва від 07.09.2021 у справі № 910/6358/21, яким, зокрема, визнано недійсними результати електронних торгів, проведених 20.05.2019 ДП «Сетам» з продажу Прав вимоги (а. 98-111, том 2), протоколом огляду речей та документів від 15.12.2021 (а. 119-137, том 2), витягом з наказу ДП «Сетам» № 129-к від 17.10.2017 про переведення ОСОБА_5 на посаду заступника генерального директора з електронних торгів та розвитку підприємства, разом із додатком до нього (а. 138, том 2), протоколом допиту свідка (а. 143-146, том 2) та іншими доказами в їх сукупності.

Слідчим суддею встановлено, що згідно відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно (№ інформаційної довідки 309716019 від 13.09.2022, а. 155-156, том 2) встановлено, що підозрюваному ОСОБА_5 на праві власності належить наступне майно: квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до реєстраційної картки транспортного засобу (протокол огляду бази даних НАІС МВС від 13.10.2022, а. 152-154, том 2) підозрюваному ОСОБА_5 на праві власності належить: транспортний засіб марки (моделі) VOLKSWAGEN GOLF, 2015 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_1 ; транспортний засіб марки (моделі) HYUNDAI TUCSON, 2006 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_2 .

Так, під час судового розгляду встановлено, що 21 грудня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах та організованою групою.

Санкція злочину, кваліфікованого за ч. 5 ст. 191 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. У відповідності до правових положень ч. 6 ст. 12 КК України злочин кваліфікований за ч. 5 ст. 191 КК України є особливо тяжким злочином, оскільки за нього передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років.

Статтею 59 КК України встановлено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Таким чином, існує сукупність достатніх підстав та розумних підозр вважати, що вищевказане майно, що належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 , є предметом можливої конфіскації майна, як виду покарання, що передбачене санкцією ч. 5 ст. 191 КК України, та яке може бути призначене ОСОБА_5 судом у випадку направлення обвинувального акту до суду та визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

У зв`язку із наявністю ризику того, що вказане майно може бути відчужене на користь третіх осіб з метою уникнення виконання покарання у вигляді конфіскації майна, яке може бути призначене ОСОБА_5 у випадку направлення відносно нього обвинувального акту до суду та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, яке йому інкримінується, то необхідність арешту такого майна обґрунтовується запобіганням можливості здійснити його відчуження.

Таким чином, зважаючи на обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що є підставою для застосування арешту майна, враховуючи кваліфікацію кримінального правопорушення (ч. 5 ст. 191 КК України) та необхідність забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, яке може бути призначене відносно ОСОБА_5 у випадку направлення обвинувального акту до суду та визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину, існування ризику щодо можливості відчуження зазначеного у Клопотанні майна, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування такого заходу забезпечення Кримінального провадження як арешт вищевказаного майна, що належать на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 , відповідає принципу розумності, є співрозмірним завданням кримінального провадження у відповідності до положень ст. 2 КПК України, та не створюватиме негативних наслідків для третіх осіб.

При цьому, накладення арешту на вищезазначене майно не є припиненням права власності / позбавленням права власності на це майно, а є лише тимчасовим обмеженням права власності на майно, яке полягає у тимчасовій забороні відчужувати таке майно, без встановлення заборони розпорядження та користування ним, що за своєю суттю є найменш обтяжливим способом арешту даного майна, який не призведе до суттєвих наслідків, що можуть позначитися на інтересах власника майна, третіх осіб.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Зі свого боку, детективом на виконання положень ч. 11 ст. 170 КПК України не зазначено, що існують обставини, які свідчать про те, що незастосування заборони розпорядження вказаним майном призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі такого майна.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність часткового задоволення Клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом накладення заборони на його відчуження, а саме на:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- транспортний засіб марки (моделі) VOLKSWAGEN GOLF, 2015 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_1 ;

- транспортний засіб марки (моделі) HYUNDAI TUCSON, 2006 року випуску, номер та серія знака НОМЕР_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник майна або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Зобов`язати детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 невідкладно письмово повідомити слідчого суддю про дату звернення цієї ухвали до виконання.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_1