Номер провадження: 11-кп/813/279/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на вирок Приморського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003172 від 04 травня 2016 року, відносно

ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121; ч.4 ст. 296 КК України,

ОСОБА_10 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одесі, громадянина України, працює вантажником в ТОВ «Помаранч», з неповною вищою освітою, не одруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.296; ч.1 ст.27, ч.1 ст.122 КК України,

ОСОБА_11 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Ірпінь Київської області, громадянина України, працює вантажником в ТОВ «Помаранч», має незакінчену вишу освіту, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.296; ч.1 ст.27, ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Приморського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2020 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.121 та ч.4 ст.296 КК України, і йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці;

- за ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Відповідно до ст.70 КК України, шляхом повного поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці.

Строк відбування ОСОБА_9 покарання встановлено обчислювати з 17.05.2016.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбутого ОСОБА_9 основного покарання у виді позбавлення волі зарахований строк його попереднього ув`язнення з 04.05.2016 по 06.05.2016 та з 17.05.2016 до 12.01.2020 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_13 завдану моральну шкоду у сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.

Цим же вироком ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.125; ч.2 ст.296 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

- за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України у виді виправних робіт на строк 1 рік.

Відповідно до ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_10 був звільнений від відбуття покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 був звільнений від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку - 3 (три) роки.

Відповідно до вимог ст.76 КК України, на ОСОБА_10 покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання ОСОБА_10 зарахований строк його попереднього ув`язнення з 20.05.2016 року по 29.08.2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_13 завдану моральну шкоду у сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

Цим же вироком ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.125; ч.2 ст.296 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.296 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

-за ч.2 ст. 28, ч.1 ст.125 КК України у виді виправних робіт на строк 1 рік.

Відповідно до ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_11 був звільнений від відбуття покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 був звільненоий від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку - 3 (три) роки.

Відповідно до вимог ст.76 КК України на ОСОБА_11 покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк покарання ОСОБА_11 зарахований строк його попереднього ув`язнення з 20.05.2016 по 30.08.2016, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_13 завдану моральну шкоду у сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

Вирішено питання з речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком встановлено, що ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 121 КК України, за таких обставин: 04.05.2016р. о 03:03 год. за адресою: АДРЕСА_5 , в ході дій, які виразилися у спричиненні бійки та використанні в ході неї ножа, ОСОБА_9 спричинив умисно колото-різані поранення ОСОБА_14 . Після тілесних ушкоджень, уникаючи зіткнення з ОСОБА_9 , Сербіним ОСОБА_11 у зв`язку зі значною кровотечею, яка виникла внаслідок тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_14 попрямував в напрямку буд. 19 по вул. Базарній в м. Одесі, розташованого на протилежному боці будинку номер АДРЕСА_5 .

В подальшому, з отриманими тілесними ушкодженнями 04.05.2016 ОСОБА_14 був доставлений до медичного закладу - Багатопрофільного медичного центру університетська клініка №1 Одеського національного медичного університету, де ІНФОРМАЦІЯ_4 помер.

Відповідно до висновку комісійної судово медичної експертизи стосовно ОСОБА_14 за № 142/К від 28.04.2020р.: 1, 2, 3, 4, 5, 6. Згідно із записів в наданій медичній карті № 5469 від 04-08.05.2016 року стаціонарного хворого Багатопрофільного медичного центру (Університетська клініка № 1) Одеського національного медичного університету на ім`я ОСОБА_14 , 1993 р.н., та результатів судово-медичної експертизи його трупу, у нього мали місце такі тілесні ушкодження:

а) колото-різане поранення по зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині: рана з напрямком ранового каналу ззовні всередину та декілько донизу, із пересіченням м`язів стегна, глибокої вени стегна, частковим ушкодженням окистя задньої поверхні стегнової кістки, розвитком міжм`язової гематоми сзаду та до середини від стегнової кістки об`ємом біля 500 мл;

б) колото-різане поранення по медіальній (внутрішній) поверхні лівого стегна у нижній третині: рана з напрямком ранового каналу в сторону судинного пучка, без ушкодження крупних судин по зовнішній поверхні лівого стегна у середній - нижній третинах;

г) колото-різане поранення по зовнішній поверхні лівого стегна у нижній третині з напрямком ранового каналу в сторону судинного пучка, без ушкодження крупних судин.

Згідно із результатами проведеного судово-медичного криміналістичного дослідження («Акт судово-медичного дослідження» № 244 від 11.05.-13.05.2016 р., експерт криміналіст ОСОБА_15 , відділення судово-медичної криміналістики КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи»), вищевказані колото-різані рани спричинені гострим (гострими) предметом (предметами), якому (яким) притаманні ріжучи властивості.

Колото-різане поранення, зазначене у п.п. «а», через ушкодження по ходу ранового каналу глибокої вени стегна, призвело до масивної кровотечі з послідуючим розвитком геморагічного шоку, що й стало безпосередньої причиною смерті ОСОБА_14 . У зв`язку із зазначеним вказане поранення за критерієм небезпеки для життя, відповідно до п. 2.1.3.о та 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 від 17.01.1995 року МОЗ України, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті пораненого.

Інші вищеописані колото-різані поранення не є небезпечними для життя та не знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_14 і за критерієм тривалості розладу здоров`я, відповідно до п. 2.3.1.а вищевказаних «Правил...», мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст.296 КК України, за таких обставин: 04.05.2016р. біля 02.00 години, на вул. Канатній в м. Одесі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зустріли раніше невідомого їм ОСОБА_14 . Використовуючи малозначний привід, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 зупинили ОСОБА_14 та почали з ним розмову. В ході розмови, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 почали чіплятися до ОСОБА_14 , у зв`язку з чим, останній почав телефонувати своїм знайомим, щоб покликати їх на допомогу.

Стан алкогольного сп`яніння, у якому перебували ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обумовив прояв у їх поведінці агресії, внаслідок чого у них виник злочинний намір, направлений на грубе порушення громадського порядку, шляхом спричинення бійки з потерпілим ОСОБА_14 та його другом ОСОБА_16

04.05.2016р., приблизно о 03:03 годині, знаходячись біля магазину «Віртус», розташований за адресою: м. Одеса, вул. Базарна, 32, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на порушення громадського порядку, під час словесної суперечки, діючи з особливою зухвалістю, ОСОБА_9 схопив ОСОБА_14 за шию та почав з ним бійку, в ході чого вийняв із карману брюк кухонний ніж, якій попередньо поклав собі у кишеню, та умисно наніс ОСОБА_14 його клинком багаточисельні різані поранення лівого стегна. В цей час, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку, почали переслідувати ОСОБА_16 , який в цей час втікав з місця події в напрямку АДРЕСА_6 . Після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , ОСОБА_9 попрямував навздогін ОСОБА_16 , якого не наздогнав.

Також, оскарженим вироком встановлено, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України, за таких обставин: 04.05.2016р. об 03:04 годині, ОСОБА_10 , перебуваючи на розі будинку АДРЕСА_7 , спільно з ОСОБА_11 , з метою завдання тілесних ушкоджень, наздогнали потерпілого ОСОБА_14 після чого ОСОБА_11 почав наносити потерпілому чисельні удари руками й ногами в різні частини тіла. Не маючи можливості чинити опір та здійснювати активний захист через поранення лівого стегна та значну кровотечу, потерпілий почав втікати в напрямку закладу «Патефон», розташованого в будинку по вул. Базарна в м. Одесі, однак, надалі був затиснутий ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , який в цей час надійшов йому на допомогу, вкутку біля веранди вказаного закладу. Після цього, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 почали одночасно та почергово наносити йому удари руками і ногами в різні частини тіла, та продовжували нанесення ударів уже напівлежачому потерпілому. Довівши свій злочинний намір до кінця, тобто повністю подолавши будь-які спроби активного опору потерпілого, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з місця події зникли. З отриманими тілесними ушкодженнями 04.05.2016р. ОСОБА_14 був доставлений до медичного закладу.

Відповідно до висновку комісійної судово медичної експертизи стосовно ОСОБА_14 за № 142/К від 28.04.2020р.: 1, 2, 3, 4, 5, 6. Згідно із записів в наданій медичній карті № 5469 від 04-08.05.2016 року стаціонарного хворого Багатопрофільного медичного центру (Університетська клініка № 1) Одеського національного медичного університету на ім`я ОСОБА_14 , 1993 р.н., та результатів судово-медичної експертизи його трупу, у нього мали місце такі тілесні ушкодження, у тому числі:

д) крововиливи у м`які покриви голови із внутрішньої їх поверхні у лобовій ділянці праворуч та правій скроневій ділянці;

е) крововилив під тверду мозкову оболонку над опуклою поверхнею правої тім`яної частки («тонкий, пластинчастий, темно-червоний крововилив, пухко спаяний з твердою мозковою оболонкою, розмірами 11,0x8,0 см, товщиною до 0,3 см, масою до 5 г.);

є) смугоподібні горизонтальні фіолетові внутрішньошкірні крововиливи па передньо - зовнішній поверхні лівого плеча у середній третині, на передньо зовнішній поверхні лівого стегна у нижній третині.?

Тілесні ушкодження, що зазначені у п.п. «д, е, є», спричинені тупим (тупими) предметом (предметами), встановити індивідуальні властивості яких (тобто, якими саме предметами чи предметом вони були спричинені) не є можливим.

Враховуючи те, що про вказані ушкодження немає записів у медичній карті № 5469, та неможливо провести дослідження гістологічного матеріалу через його утилізацію у зв`язку із закінченням строку зберігання, науково-обґрунтовано встановити давність їх виникнення, та чи могли вони бути спричинені під час подій нанесення ОСОБА_14 колото-різаних поранень - судово-медичних даних не мається. У зв`язку із вказаним для відповіді на питання № 4, 5, 6 Ухвали - судово-медичних даних не мається.

Тілесні ушкодження, зазначені у п.п. «д, є», за критерієм тривалості розладу здоров`я, відповідно до п. 2.3.5 вищевказаних «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», мають ознаки легких тілесних ушкоджень.?

Встановити ступінь тяжкості тілесного ушкодження, зазначеного у п.п. «е», не уявляється можливим, в зв`язку з невизначеністю його подальшого перебігу (результату) згідно п. 4.13.1 та п. 4.13.2 вищевказаних «Правил...».

Крім того, оскарженим вироком встановлено, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, за таких обставин: 04.05.2016р., біля 02.00 години, на вул. Канатній в м. Одесі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зустріли раніше невідомого їм ОСОБА_14 . Використовуючи малозначний привід, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 зупинили ОСОБА_14 та почали з ним розмову. В ході розмови, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 почали чіплятися до ОСОБА_14 у зв`язку з чим, останній почав телефонувати своїм знайомим, щоб покликати їх на допомогу.

Стан алкогольного сп`яніння, у якому перебували ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обумовив прояв у їх поведінці агресії, внаслідок чого у них виник намір, направлений на грубе порушення громадського порядку, шляхом здійснення бійки з потерпілим ОСОБА_14 та його другом ОСОБА_16

04.05.2016 приблизно о 03:03 годині, знаходячись біля магазину «Віртус», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Базарна, 32, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на порушення громадського порядку, під час словесної суперечки, діючи з особливою зухвалістю, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку, почали переслідувати ОСОБА_16 , який в цей час втікав з місця події в напрямку вулиці Успенській по вул. Канатній.

Після чого, о 03:04 годині 04.05.2016р., знаходячись на розі будинку з боку вулиць Канатної та Базарної, реалізуючи спільний злочинний намір, направлений на грубе порушення громадського порядку, ОСОБА_11 наніс потерпілому численні удари руками й ногами в різні частини тіла. Не маючи можливості чинити опір та надавати активний захист через поранення лівого стегна та значну кровотечу, ОСОБА_14 почав втікати в напрямку закладу «Патефон», розташованого в будинку по вул. Базарна в м. Одесі, однак, надалі був затиснутий ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , який в цей час прийшов йому на допомогу, вкутку біля веранди вказаного закладу. Після цього, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , діючи з особливою зухвалістю, яка виявилася в нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому у громадському місці на вулиці та з винятковим цинізмом, який виразився у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому, який в момент їх спричинення перебував у небезпечному для життя та здоров`я стані, потребував невідкладної медичної допомоги та не мав можливості захищатися, почали одночасно та почергово наносити йому удари руками і в різні частини тіла, при цьому збивши його з ніг та продовжуючи нанесення ударів уже лежачому потерпілому. Довівши свій злочинний намір до кінця, тобто подолавши будь-які спроби активного опору потерпілого, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з місця події зникли, направившись в напрямку магазину «Віртус», розташованого в будинку №32 по вул. Базарній в м. Одесі, де зустрілися з ОСОБА_9 та надалі разом направилися за місцем мешкання ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

З отриманими тілесними ушкодженнями 04.05.2016р. ОСОБА_14 був доставлений до медичного закладу, де в подальшому ІНФОРМАЦІЯ_4 помер.

Також, оскарженим вироком встановлено, що ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України, за таких обставин: 04.05.2016 03:04 годині, ОСОБА_11 , перебуваючи на розі будинку АДРЕСА_7 , спільно з ОСОБА_10 , з метою завдання тілесних ушкоджень, наздогнали потерпілого ОСОБА_14 , після чого ОСОБА_11 почав наносити потерпілому численні удари руками й ногами в різні частини тіла. Не маючи можливості чинити опір та здійснювати активний захист через поранення лівого стегна та значну кровотечу, потерпілий почав втікати в напрямку закладу «Патефон», розташованого в будинку по вул. Базарна в м. Одесі, однак, надалі був затиснутий ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , який в цей час надійшов йому на допомогу, вкутку біля веранди вказаного закладу. Після цього, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 почали одночасно та почергово наносити йому удари руками і ногами в різні частини тіла, та продовжували нанесення ударів уже напівлежачому потерпілому. Довівши свій злочинний намір до кінця, тобто повністю подолавши будь-які спроби активного супротиву потерпілого, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з місця події зникли. З отриманими тілесними ушкодженнями 04.05.2016р. ОСОБА_14 був доставлений до медичного закладу.

Відповідно до висновку комісійної судово медичної експертизи стосовно ОСОБА_14 за № 142/К від 28.04.2020р.: 1, 2, 3, 4, 5, 6. Згідно із записів в наданій медичній карті № 5469 від 04-08.05.2016 року стаціонарного хворого Багатопрофільного медичного центру (Університетська клініка № 1) Одеського національного медичного університету на ім`я ОСОБА_14 , 1993 р.н., та результатів судово-медичної експертизи його трупу, у нього мали місце такі тілесні ушкодження, у тому числі:

д) крововиливи у м`які покриви голови із внутрішньої їх поверхні у лобовій ділянці праворуч та правій скроневій ділянці;

е) крововилив під тверду мозкову оболонку над опуклою поверхнею правої тім`яної частки («тонкий, пластинчастий, темно-червоний крововилив, пухко спаяний з твердою мозковою оболонкою, розмірами 11,0x8,0 см, товщиною до 0,3 см, масою до 5 г.);

є) смугоподібні горизонтальні фіолетові внутрішньошкірні крововиливи па передньо - зовнішній поверхні лівого плеча у середній третині, на передньо-зовнішній поверхні лівого стегна у нижній третині.?

Тілесні ушкодження, що зазначені у п.п. «д, е, є», спричинені тупим (тупими) предметом (предметами), встановити індивідуальні властивості яких (тобто, якими саме предметами чи предметом вони були спричинені) не є можливим.

Враховуючи те, що про вказані ушкодження немає записів у медичній карті № 5469, та неможливе провести дослідження гістологічного матеріалу через його утилізацію у зв`язку із закінченням строку зберігання, науково-обґрунтовано встановити давність їх виникнення, та чи могли вони бути спричинені під час подій нанесення ОСОБА_14 колото-різаних поранень - судово-медичних даних не мається. У зв`язку із вказаним для відповіді на питання № 4, 5, 6 Ухвали - судово-медичних даних не мається.

Тілесні ушкодження, зазначені у п.п. «д, є», за критерієм тривалості розладу здоров`я, відповідно до п. 2.3.5 вищевказаних «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», мають ознаки легких тілесних ушкоджень.?

Встановити ступінь тяжкості тілесного ушкодження, зазначеного у п.п. «е», не уявляється можливим, в зв`язку з невизначеністю його подальшого перебігу (результату) згідно п. 4.13.1 та п. 4.13.2 вищевказаних «Правил...».

Крім того, оскарженим вироком встановлено, що ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, за таких обставин: 04.05.2016р. біля 02.00 години, на вул. Канатній в м. Одесі ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зустріли раніше невідомого їм ОСОБА_14 . Використовуючи малозначний привід, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 зупинили ОСОБА_14 та почали з ним розмову. В ході розмови, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 почали чіплятися до ОСОБА_14 на що останній почав телефонувати своїм знайомим, щоб покликати їх на допомогу.

Стан алкогольного сп`яніння, у якому перебували ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обумовив прояв у їх поведінці агресії, внаслідок чого у них виник злочинний намір, направлений на грубе порушення громадського порядку, шляхом здійснення бійки з потерпілим ОСОБА_14 та його другом ОСОБА_16

04.05.2016р. приблизно о 03:03 годині, знаходячись біля магазину «Віртус», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Базарна, 32, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на порушення громадського порядку, під час словесної суперечки, діючи з особливою зухвалістю, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку почали переслідувати ОСОБА_16 , який в цей час втікав з місця події в напрямку вулиці Успенській по вул. Канатній в м. Одесі.

Після чого, об 03:04 годині 04.05.2016р., знаходячись на розі будинку з боку вулиць Канатної та Базарної бажаючи реалізувати спільний злочинний намір, направлений на грубе порушення громадського порядку, ОСОБА_10 наніс потерпілому численні удари руками й ногами в різні частини тіла. Не маючи можливості чинити опір та надавати активний захист через поранення лівого стегна та значну кровотечу, ОСОБА_14 почав втікати в напрямку закладу «Патефон», розташованого в будинку по вул. Базарна в м. Одесі, однак, надалі був затиснутий ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , який в цей час прийшов йому на допомогу, вкутку біля веранди вказаного закладу. Після цього, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , діючи з особливою зухвалістю, яка виявилася в нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому у громадському місці на вулиці та винятковим цинізмом, який виразився у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому, який в момент їх спричинення перебував у небезпечному для життя та здоров`я стані, потребував невідкладної медичної допомоги та не мав можливості захищатися, почали одночасно та почергово наносити йому удари руками і в різні частини тіла, при цьому збивши його з ніг та продовжуючи нанесення уже лежачому потерпілому. Довівши свій злочинний намір до кінця, тобто подолавши будь-які спроби активного опору потерпілого, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з місця події зникли, направившись в напрямку магазину «Віртус», розташованого в будинку №32 по вул. Базарній в м. Одесі, де зустрілися з ОСОБА_9 та надалі разом направилися за місцем мешкання ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

З отриманими тілесними ушкодженнями 04.05.2016р. ОСОБА_14 був доставлений до медичного закладу, де в подальшому ІНФОРМАЦІЯ_4 помер.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржений вирок в частині засудження ОСОБА_9 за ч.4 ст.296 КК України та ОСОБА_10 за ч.2 ст.296 КК України - скасувати.

Визнати ОСОБА_9 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.4 ст.296 КК України, а кримінальне провадження в цій частині - закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України «Вбивство через необережність».

Визнати ОСОБА_10 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.296 КК України, а кримінальне провадження в цій частині - закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Змінити оскаржений вирок в частині задоволення цивільного позову та стягнути з ОСОБА_9 100 000 грн. та ОСОБА_10 75 000 грн. моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги обгрунтував тим, що у діях ОСОБА_9 відсутній склад злочину передбачений ч.4 ст. 296 КК України, оскільки:

- відсутні ознаки хуліганського мотиву, бажання показати свою зверхність та винятковий цинізм;

- обвинувачені не погрожували ОСОБА_14 , не мали наміру його бити чи порушувати громадський порядок;

- першим спровокував конфлікт і бійку свідок ОСОБА_16 , що підтверджується його показаннями, наданими під час судового розгляду;

- дії ОСОБА_9 були направлені на самооборону;

- під час нанесення ОСОБА_9 ножових поранень ОСОБА_14 не був порушений громадський порядок, не призупинялася робота жодної установи, не були присутні свідки та сторонні особи, в даний конфлікт ніхто не втручався та не робив ОСОБА_9 зауважень.

Дії ОСОБА_9 слід перекваліфікувати з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України, з таких підстав:

- відсутність у ОСОБА_9 умислу на завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень;

- потерпілий наносив удари ОСОБА_9 , що спровокувало використання ножа обвинуваченим;

- працівники поліції першочергово не відреагували на прохання приїхати на місце події, у зв`язку з чим ОСОБА_14 не була вчасно надана домедична допомога, що, відповідно до висновків експертизи могло би значно збільшити шанси на сприятливий перебіг спричиненої йому травми;

- застосування ОСОБА_9 ножа, не виключає можливість наявності у нього необхідної самомоборони.

У діях ОСОБА_10 відсутній склад злочину передбачений ч.2 ст.296 КК України, з таких підстав:

- ОСОБА_10 не знав про ножове поранення потерпілого, не знав та не усвідомлював, що останній перебуває у небезпечному для життя стані та потребує невідкладної медичної допомоги;

- обвинувачений не переслідував хуліганський мотив оскільки мав намір помститися через неприязні відносини з другом потерпілого;

- під час нанесення ОСОБА_10 ударів руками та ногами ОСОБА_14 не був порушений громадський порядок, не призупинялася робота жодної установи, не були присутні свідки та сторонні особи, в даний конфлікт ніхто не втручався та не робив ОСОБА_10 зауважень;

- сам по собі факт бійки у громадському місці не може бути підставою для кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.4 ст.294 КК України.

Щодо вимого цивільного позову адвокат у своїй апеляційній скарзі зазначив про таке:
-сума цивільного позову є невиправдано високою і просить її зменшити, враховуючи обставини скоєного злочину та обставини особистого життя ОСОБА_9 ;

-судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_10 повністю відшкодував матеріальну шкоду та 23250 грн. моральної шкоди.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу в якій просив оскаржений вирок скасувати частково в частині призначення обвинуваченим покарання, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років, за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років, в порядку ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

ОСОБА_10 призначити покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років , в порядку ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

ОСОБА_11 призначити покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років , в порядку ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

В іншій частині залишити вирок без змін.

Доводи апеляційної скарги обгрунтував тим, що:

- відсутні підстави для застосування відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вимог ст. 75 КК України та звільнення їх від відбування призначеного покарання з випробуванням;

- визнання обвинуваченими вини не може розцінюватися, як щире каяття, оскільки вони не визнали у повному обсязі вимоги цивільного позову потерпілого;

- неналежним чином оцінено обставини, які у сукупності підвищують ступінь суспільної небезпеки діяння, вчинення злочину із застосуванням насильства відносно потерпілого. Який перебував у безпорадному стані;

- не надано належної правової оцінки обставинам, що обтяжують покарання обвинуваченим, а також перебування обвинувачених у стані алкогольного сп`яніння;

- судом неналежно надано оцінку висновкам комісійної судово-медичної експертизи №207 від 29.09.2016 року та визнано її недопустимим доказом;

- суд невірно надав оцінку тим обставинам, що повідомлялися свідком ОСОБА_16 , який повідомив, що відносно нього та потерпілого здійснювалися погрози щодо застосування насильства із раніше заготовленими предметами, в тому числі пристосованих для розпилювання сльозогінного газу, який і було застосовано до свідка ОСОБА_16 .

Представник потерпілого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_17 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в яких зазначив, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає та вважає, що дії обвинувачених кваліфіковані правильно.

Моральна школа у розмірі, що стягнутий рішенням суду, повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких зазначив, що не погоджується з наявністю в діях обвинуваченого ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ст.296 КК України.

Захисник просив врахувати, що конфлікт спровокував свідок ОСОБА_16 , тілесні ушкодження, які завдав ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_14 відносяться до легких тілесних ушкоджень, у випадку надання ОСОБА_14 домедичної допомоги, його шанси на виживання були значно вищими, повне відшкодування ОСОБА_10 матеріальної шкоди та моральної шкоди у розмірі 23250 гривень.

Крім того, прокурор не наводить відповідних підстав для призначення ОСОБА_9 більш суворого покарання.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 звернувся до апеляційного суду з клопотанням в якому просив, оскаржений вирок скасувати в частині засудження ОСОБА_11 за ч.2 ст.296 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, на підставі п)3 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, на підставі п.)1 ч.2 ст.284, ст.417 КПК України, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Позиції учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 частково підтримали вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та звернулися до апеляційного суду з клопотаннями про звільнення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, в зв`язку звязку з закінченням строків давності. При цьому заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримали позиції своїх захисників.

Прокурор ОСОБА_6 частково підтримав апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника. Підтримав клопотаннями сторони захисту про звільнення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, в зв`язку звязку з закінченням строків давності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з положеннями ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За клопотаннями захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яке було підтримано прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 вересня 2022 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звільнені від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, на підставі п.3) ч.2 ст.49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності.

Між тим, у своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не погодися з кваліфікацією дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України та просив перекваліфікувати його дії на ч.1 ст.119 КК України, а також вважав, що в діях ОСОБА_9 відсутній склад злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі зазначив про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки досудовим розслідуванням було встановлено, що 04.05.2016 ОСОБА_9 разом із своїми друзями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , рухаючись пішки по тротуару вул. Канатної в напрямку вул. Базарна в Одесі зустріли раніше невідомого їм ОСОБА_14 , який в той час рухався їм на зустріч з боку вулиці Базарної.

Використовуючи малозначний привід, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 зупинили ОСОБА_14 та почали з ним розмову. В ході розмови, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 почали чіплятися до ОСОБА_14 , на що останній почав телефонувати своїм знайомим, зокрема ОСОБА_16 , щоб покликати їх на допомогу.

Під час розмови, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 територіально перемістились до магазину «Віртус», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Базарна, 32 (ріг вул. Канатної), де продовжили спілкування. В цей час ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 увійшли до магазину «Віртус», а ОСОБА_10 попрямував до приміщення розташованої поруч квартири в будинку АДРЕСА_5 , де він мешкає, де попередньо заготував два ножі, а також балон зі сльозогінним газом. Вказані предмети (ножі та балон) ОСОБА_10 виніс та надалі передав ОСОБА_9 та ОСОБА_11

04.05.2016р., приблизно о 03:03 годині, знаходячись біля магазину «Віртус», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Базарна, 32, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з особливою зухвалістю, ОСОБА_9 схопив ОСОБА_14 за шию та почав з ним бійку, в ході чого вийняв із карману брюк кухонний ніж, попередньо переданий ОСОБА_10 , та умисно наніс ОСОБА_14 його клинком багаточисленні різані поранення лівого стегна. В цей час, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , реалізуючи свій умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку із використанням заздалегідь заготовленого газового балона почали переслідувати ОСОБА_16 , який в цей час втікав з місця події в напрямку АДРЕСА_6 . Після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , ОСОБА_9 попрямував навздогін ОСОБА_16 , якого не наздогнав.

ОСОБА_14 після отриманих тілесних ушкоджень, намагаючись уникнути зіткнення з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у зв`язку зі значною кровотечею, яка виникла внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_14 попрямував в напрямку будинку АДРЕСА_7 . Однак, о 03:04 годині 04.05.2016 на розі будинку з боку перехрестя вулиць Канатної та Базарної його наздогнав ОСОБА_11 , який, почав наносити потерпілому численні удари руками й ногами в різні частини тіла. Не маючи можливості чинити опір та активний захист через поранення лівого стегна та значну кровотечу, потерпілий почав втікати однак, надалі був затиснутий ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які почали одночасно та почергово наносити йому удари руками і ногами в різні частини тіла, при цьому збивши його з ніг та продовжуючи нанесення ударів по уже лежачому потерпілому. Довівши свій злочинний намір до кінця, тобто подолавши будь-які спроби активного опору потерпілого, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з місця події зникли.

З отриманими тілесними ушкодженнями 04.05.2016 ОСОБА_14 був доставлений до медичного закладу, де в подальшому ІНФОРМАЦІЯ_4 помер.

Смерть потерпілого ОСОБА_14 згідно висновку експерта 437-1448/2016 від 30.06.2016р. полягає у прямому причинному зв`язку з наявними у нього пораненнями гострим предметом лівого стегна з ушкодженням судин і розвитком масивної зовнішньої кровотечі з послідуючим розвитком шоку і вираженої тканинної гіпоксії. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_18 стала поліорганна недостатність.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №207 від 29.09.2016р. на потерпілому ОСОБА_14 , окрім колото-різаних поранень, спричинених ОСОБА_9 , виявлено тілесні ушкодження, заподіяні в результаті множинних ударів кінцівками нападників, а саме:1) Закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу під тверду мозкову оболонку (субдуральний) в проекції опуклої поверхні правої тім`яної частки, крововиливів у м`які тканини у лобовій ділянці праворуч та правій скроневій ділянці, правої вилично-скроневої ділянки обличчя, та верхньому віці правого ока біля зовнішнього кута; 2) Множинні садна крововиливи лівої верхньої кінцівки та живота. Дана черепно-мозкова травма відноситися щонайменше, до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я або може відноситися і до тяжких тілесних ушкоджень, якщо супроводжувалося загрозливими для життя явищами. В результаті нанесення множинних ударів кінцівками нападників, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у постраждалого ОСОБА_14 утворилася поєднана травма голови та кінцівок, що, безперечно, зробило тяжчим стан постраждалого.

За таких обставин прокурор вважав, що дії ОСОБА_11 та ОСОБА_10 неправильно кваліфіковані судом за ч.2 ст.28 ч.1 ст.125 КК України та їх дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.122 КК України.

Між тим, частиною 3 статті 404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак у своїх апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду кримінального провадження сторона захисту та прокурор не зверталися до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи.

За таких умов, враховуючи відсутність будь-яких клопотань сторони захисту та прокурора про повторне дослідження доказів у справі, апеляційний суд констатує, що, у відповідності до положень ст.2, 7, 22, 26 КПК України, на апеляційний суд не може бути покладена функція збирання доказів, а також ініціювання, за умови відсутності обґрунтованих клопотань сторін кримінального процесу про повторне дослідження доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, а тому апеляційний суд не має законних підстав для повторного дослідження доказів в кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

При цьому, апеляційний суд враховує, що зміст такої засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції, відрізняється від змісту цієї засади в суді першої інстанції, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК. Ця відмінність зумовлена функцією суду апеляційної інстанції перегляд вироку суду в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення судом першої інстанції.

Також апеляційний суд наголошує, що положення ч.1 ст.404 КПК України ґрунтуються на принципі римського права «tantum devolutum quatum appellatum» («скільки скарги стільки рішення»).

Тобто, на відміну від суду першої інстанції повноваження апеляційного суду стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги, з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів.
Отже, слід констатувати, що відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскарженому вироку судом дана оцінка всім доказам, на невірну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, але при цьому погоджується з правильністю викладення змісту цих доказів в оскарженому вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч.3 ст.404 КПК.

Апеляційний суд наголошує, що рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження, зокрема, про це зазначено ЄСПЛ у п. 37 рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1998 року у справі «Бельзюк проти Польщі». Тому за відсутності клопотання про дослідження доказів апеляційний суд не вправі за своєю ініціативою досліджувати докази. Таке розуміння випливає з правових позицій ЄСПЛ, викладених у рішеннях у справах: від 13 січня 2005 року «Капо проти Бельгії», від 24 листопада 2000 року «Дактарас проти Литви», від 9 листопада 2006 року «Білуха проти України» про безсторонність суду за об`єктивним критерієм, а також про обов`язок несення тягаря доказування сторонами та обов`язок забезпечення рівності сторін (п. 61 рішення ЄСПЛ від 27 березня 2007 року у справі «Талат Тунч проти Туреччини»).

Апеляційний суд вважає, що за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенням ч.3 ст.404 КПК, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів закріплених в положеннях зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

В свою чергу, дослідивши оскаржений вирок суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.296 КК України, доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.28 ч.1 ст.125, ч.2 ст.296 КК України, доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.28 ч.1 ст.125, ч.2 ст.296 КК України, та правильність кваліфікації їх дій за вказаними статтями.

Так, відповідно до оскарженого вироку суду першої інстанції вина обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх визнано винуватими, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який під час допиту в суді першої інстанції пояснив, що 04.05.2016р. біля 09.00-10.00 години, йому зателефонував свідок ОСОБА_16 та повідомив, що його син ОСОБА_14 у лікарні з ножовим пораненням ноги. Щодо обставин справи потерпілому ОСОБА_13 , свідок ОСОБА_16 розповів, що 04.05.2016р. його син, ОСОБА_14 , близько 02.00 - 03.00 годин зателефонував ОСОБА_16 та сказав, що в нього стався конфлікт та попросив прийди на допомогу, при цьому ОСОБА_16 почув, що хтось збоку сказав: «Зараз будемо різати». ОСОБА_16 одразу побіг до потерпілого ОСОБА_13 , підібравши по дорозі палку. В процесі розмови між потерпілим ОСОБА_14 , свідком ОСОБА_16 та обвинуваченими почалася бійка, в ході якої ОСОБА_16 обвинувачені забризкали очі з газового балончину, ОСОБА_16 втік від обвинувачених. Через декілька хвилин, ОСОБА_16 повернувся та знайшов потерпілого ОСОБА_14 , який вже лежав у несвідомому стані. ОСОБА_16 зняв свою рубашку та перев`язав рану потерпілого ОСОБА_14 . Працівники поліції також були на місці знаходження потерпілого ОСОБА_14 . Карета швидкої допомоги приїхала, приблизно через 15-20 хвилин. В лікарні потерпілому ОСОБА_13 повідомили, що потерпілий ОСОБА_14 був у вкрай тяжкому стані, знаходився в стані клінічної смерті, втратив приблизно 2/3 частини крові. Крововтрата сталася у зв`язку із отриманими ножовими пораненнями, в результаті чого була ушкоджена вена або артерія;

- показаннями свідка ОСОБА_16 який під час допиту в суді першої інстанції поснив, що 04.05.2016 р. свідку ОСОБА_19 зателефонував потерпілий ОСОБА_13 та повідомив, що в нього якийсь конфлікт, через деякий час ОСОБА_13 знов зателефонував та сказав, що в нього назрівають проблеми. Підійшовши до потерпілого ОСОБА_14 , свідок ОСОБА_16 почув, що між ОСОБА_14 та обвинуваченими відбувається спілкування на підвищених тонах. Він привітався, та один із обвинувачених запитався, чому ж він прийшов один та де інші. Ініціатором конфлікту був обвинувачений ОСОБА_9 , який «кидався» на ОСОБА_16 , потім уже всі троє стали на нього кидатися. Потім хтось з обвинувачених забризкав йому очі, у звязку з чим він почав втікати від нього, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 побігли за ним, проте не наздогнали. Коли втікав, чув, як хтось з обвинувачених кричав: «Бийте, ріжте їх». В подальшому ОСОБА_16 знайшов потерпілого ОСОБА_14 , який був без свідомості. ОСОБА_16 зняв свою рубашку та перев`язав рану потерпілого ОСОБА_14 та разом з працівниками поліції чекав на карету швидкої допомоги;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , який під час допиту в суді першої інстанції поснив, що в ніч з 03.05.2016р. на 04.05.2016р. він, потерпілий ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та двоє дівчат відпочивали спочатку в кафе, а потім вже були в парку ім. Т.Г. Шевченка. Йшовши додому, потерпілий ОСОБА_14 пішов трохи уперед, проте через деякий час зателефонував ОСОБА_20 та повідомив, що до нього пристали хлопці та хочуть конфлікту, чекають товаришів ОСОБА_14 , щоб почати бійку. Через деякий час, потерпілий ОСОБА_14 знов просив прийти до нього на допомогу. До ОСОБА_14 побіг ОСОБА_16 . Через деякий час, на телефон ОСОБА_20 зателефонував ОСОБА_16 та повідомив, що потерпілого ОСОБА_14 «підрізали».

Також, суд першої інстанції дослідив письмові докази, які підтверджують винуватість обвинувачених, а саме :

- висновок комісійної судово медичної експертизи стосовно ОСОБА_14 за № 142/К від 28.04.2020р.: 1, 2, 3, 4, 5, 6. Згідно із записів в наданій медичній карті № 5469 від 04-08.05.2016 року стаціонарного хворого Багатопрофільного медичного центру (Університетська клініка № 1) Одеського національного медичного університету на ім`я ОСОБА_14 , 1993 р.н., та результатів судово-медичної експертизи його трупу, у нього мали місце такі тілесні ушкодження:

а) колото-різане поранення по зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині: рана з напрямком ранового каналу ззовні всередину та декілько донизу, із пересіченням м`язів стегна, глибокої вени стегна, частковим ушкодженням окистя задньої поверхні стегнової кістки, розвитком міжм`язової гематоми сзаду та до середини від стегнової кістки об`ємом біля 500 мл;

б) колото-різане поранення по медіальній (внутрішній) поверхні лівого стегна у нижній третині: рана з напрямком ранового каналу в сторону судинного пучка, без ушкодження крупних судин по зовнішній поверхні лівого стегна у середній - нижній третинах;

г) колото-різане поранення по зовнішній поверхні лівого стегна у нижній третині з напрямком ранового каналу в сторону судинного пучка, без ушкодження крупних судин;

д) крововиливи у м`які покриви голови із внутрішньої їх поверхні у лобовій ділянці праворуч та правій скроневій ділянці;

е) крововилив під тверду мозкову оболонку над опуклою поверхнею правої тім`яної частки («тонкий, пластинчастий, темно-червоний крововилив, пухко спаяний з твердою мозковою оболонкою, розмірами 11,0x8,0 см, товщиною до 0,3 см, масою до 5 г.);

є) смугоподібні горизонтальні фіолетові внутрішньошкірні крововиливи па передньо- зовнішній поверхні лівого плеча у середній третині, на передньо-зовнішній поверхні лівого стегна у нижній третині.?

Згідно із результатами проведеного судово-медичного криміналістичного дослідження («Акт судово-медичного дослідження» № 244 від 11.05.-13.05.2016 р., експерт криміналіст ОСОБА_15 , відділення судово-медичної криміналістики КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи»), вищевказані колото-різані рани спричинені гострим (гострими) предметом (предметами), якому (яким) притаманні ріжучи властивості.

Колото-різане поранення, зазначене у п. п. «а», через ушкодження по ходу ранового каналу глибокої вени стегна, призвело до масивної кровотечи з послідуючим розвитком геморагічного шоку, що й стало безпосередньої причиною смерті ОСОБА_14 . У зв`язку із зазначеним вказане поранення за критерієм небезпеки для життя, відповідно до гі. 2.1.3.о та 2.1.3.П «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 від 17.01.1995 року МОЗ України, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті пораненого.

Інші вищеописані колото-різані поранення не є небезпечними для життя та не знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_14 і за критерієм тривалості розладу здоров`я, відповідно до п. 2.3.1.а вищевказаних «Правил...», мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Тілесні ушкодження, що зазначені у п.п. «д, е, є», спричинені тупим (тупими) предметом (предметами), встановити індивідуальні властивості яких (тобто, якими саме предметами чи предметом вони були спричинені) не є можливим.

Враховуючи те, що про вказані ушкодження немає записів у медичній карті № 5469, та неможливе провести дослідження гістологічного матеріалу через його утилізацію у зв`язку із закінченням строку зберігання, науково-обґрунтовано встановити давність їх виникнення, та чи могли вони бути спричинені під час подій нанесення ОСОБА_14 колото-різаних поранень - судово-медичних даних не мається. У зв`язку із вказаним для відповіді на питання № 4, 5, 6 Ухвали - судово-медичних даних не мається.

Тілесні ушкодження, зазначені у п.п. «д, є», за критерієм тривалості розладу здоров`я, відповідно до п. 2.3.5 вищевказаних «Правил...», мають ознаки легких тілесних ушкоджень.?

Встановити ступінь тяжкості тілесного ушкодження, зазначеного у п.п. «е», не уявляється можливим, в зв`язку з невизначеністю його подальшого перебігу (результату) згідно п. 4.13.1 та п. 4.13.2 вищевказаних «Правил...».

- протокол огляду місця події від 04.05.2016р., а саме територія розташована навпроти будинку №32 по вул. Базарній в м. Одесі, біля будинку №19 по вул. Базарній та і будинку №32 по вищевказаній вулиці. За результатами розгляду вилучено 4 змиви бурого кольору;

- таблиця фотоілюстрацій до протоколу огляду від 04.05.2016р.;

- протокол огляду предмету та відеозапису від 06.05.2016р. Об`єктом огляду є матеріали відеозапису з камер зовнішнього відеоспостереження (фасадна частина будинку АДРЕСА_8 );

- таблиця фотоілюстрацій до протоколу огляду предмету від 06.05.2016р.;

- постанова про визнання речовим доказом та долучення до матеріалів кримінального провадження від 06.05.2016р.: 1) лазерний компакт диск із матеріалами відеофіксації із камер зовнішнього відеоспостереження за 04.05.2016р. у виді відео файлів цифрового формату 1_01_ R_0000.dav, 1_01_ R_0000.dav, 2_01_ R_0000.dav, 2_01_ R_0000.dav; 2)відеофайли цифрового формату 1_01_ R_0000.dav, 1_01_ R_0000.dav,2_01_ R_0000.dav, 2_01_ R_0000.dav;

- протокол огляду предмету та відеозапису від 11.05.2016р. Обєктом огляду є матеріальний носій інформації, а саме лазерний компакт диск, ємністю 4,7 Гб. На диску наявна інформація, загальним об`ємом 192 Мб., у виді відеофайлів цифрового формату mp.4 в кількості 20 штук;

- постанова про визнання речовим доказом та долучення до матеріалів кримінального провадження від 11.05.2016р., а саме 1)лазерний компакт диск із матеріалами відеофіксації із камер зовнішнього відеоспостереження за 04.05.2016р. у виді відео файлів цифрового формату 1mp.4,2mp.4, 3mp.4, 4mp.4,5 mp.4,6 mp.4, 7mp.4, 8mp.4,9mp.4, 10mp.4, 11mp.4, 12mp.4, 13mp.4, 14mp.4, 15mp.4, 16mp.4, 17mp.4, 18mp.4, 19mp.4, 20mp.4;

- акт судово медичного дослідження №1448 від 08.06.2016р.;

- акт №244 від 13.05.2016р. судово медичної дослідження 6 клаптів шкіри лівого стегна, вилучених від трупа ОСОБА_14 ;

- висновок експерта 437 1448/2016 від 30.06.2016р., відповідно до якого ушкодження лівого стегна у своїй сукупності за критерієм небезпеки для життя, згідно з п. 2.1.2. Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Ушкодження у виді вогнищевого крововиливу під твердою оболонкою головного мозку ділянки правої тім`яної частки утворилося від тупого предмету. Оцінити ступінь тяжкості даного ушкодження не представилося можливим. Смерть ОСОБА_14 полягає у прямому причинному зв`язку з наявними у нього множинними пораненнями гострим предметом лівого стегна з ушкодженням судин лівого стегна і розвитком масивної зовнішньої кровотечі з послідуючим розвитком геморагічного шоку і вираженої тканинної гіпоксії. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_14 з`явилась поліорганна недостатність. При судово токсилогічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_14 у крові етиловий спирт не виявлений;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 18.05.2016р. за участю свідка ОСОБА_16 , відповідно до якого ОСОБА_16 впізнав обвинуваченого ОСОБА_11 , як особу, із осіб, які 04.05.2016р. об 03.00 годині знаходилась біля магазину «Віртус» по вул. Базарній, 32 в м. Одесі, з потерпілим ОСОБА_14 та іншими обвинуваченими та спровокувала бійку;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 18.05.2016р. за участю свідка ОСОБА_16 , відповідно до якого ОСОБА_16 впізнав обвинуваченого ОСОБА_10 , як особу, із осіб, яка 04.05.2016р. об 03.00 годині, знаходилась біля магазину «Віртус» по вул. Базарній, 32 в м. Одесі, з потерпілим ОСОБА_14 та іншими обвинуваченими та спровокувала бійку;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 18.05.2016р. за участю свідка ОСОБА_16 , відповідно до якого ОСОБА_16 впізнав обвинуваченого ОСОБА_9 , як особу, із осіб, яка 04.05.2016р. об 03.00 годині, знаходилась біля магазину «Віртус» по вул. Базарній, 32 в м.Одесі з потерпілим ОСОБА_14 та іншими обвинуваченими. У вказаної особи, свідок ОСОБА_16 вирвав пляшку пива та кинув під ноги, після чого почав втікати, а ОСОБА_9 його наздоганяв;

- протокол пред`явлення особі для впізнання за матеріалами відеозапису від 18.05.2016р., а саме відео файлів цифрового формату 1mp.4, 2mp.4, 3mp.4, 4mp.4, 5 mp.4, 6 mp.4, 7mp.4, 8mp.4, 9mp.4, 10mp.4, 11mp.4, 12mp.4, 13mp.4, 14mp.4, 15mp.4, 16mp.4, 17mp.4, 18mp.4, 19mp.4, 20mp.4 за участю свідка ОСОБА_16 . За результатми перегляду відеозаписів, свідок ОСОБА_16 опізнав учасників запису, як себе, ОСОБА_16 , потерпілого ОСОБА_14 та обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;

- таблиця фотоілюстрацій до протоколу пред`явлення для впізнання від 18.05.2016р.;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за матеріалами відеозапису від 18.05.2016р. , а саме відеозапису 1_01_ R_0000.dav за участю свідка ОСОБА_16 . За результатами перегляду відеозаписів, свідок ОСОБА_16 опізнав учасників запису, як себе, ОСОБА_16 , потерпілого ОСОБА_14 та обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;

- оглянуто відеозаписи з місця вчинення злочину, а саме навпроти будинку АДРЕСА_5 , біля будинку АДРЕСА_7 .

Разом з тим, суд першої інстнації зазначив про те, що в обвинувальному акті стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в частині формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК України; стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч. 1 ст.27, ч. 1 ст. 122 КК України органом досудового розслідування посилається на висновки комісійної судово медичної експертизи №207 від 29.09.2016 року.

Проте, під час судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №0003172 від 04.05.2016 року було встановлено той факт, що висновки зазначеної експертизи не були відкриті стороні захисту, у передбаченому законом порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Яллог проти Німеччини» (11 липня 2006 року), «Шабельник проти України» (19 лютого 2009 року), зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.

Відповідно до ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновоком суду першої інстанції, який не допустив як докази відомості, зазначені у висновку комісійної судово - медичної експертизи №207 від 29.09.2016 року, та вважав за необхіде виключити з формулювання обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 посилання на висновки комісійної судово медичної експертизи №207 від 29.09.2016 року, оскільки під час судового розгляду було встановлено той факт, що висновки зазначеної експертизи не були відкриті стороні захисту, у передбаченому законом порядку.

За таких обставин, апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки висновкам комісійної судово медичної експертизи №207 від 29.09.2016 року.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні №0011165 від 16.12.2014р., обвинувачений ОСОБА_9 також обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не погоджувався із кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 121 КК України та просив перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, мотивуючи свою позицію тим, що конфлікт розпочав свідок ОСОБА_16 ; ОСОБА_9 наніс декілька ударів ножом в ногу ОСОБА_14 фактично обороняючись, так як останній натягнув йому на голову куртку; після того, як ОСОБА_14 відпустив ОСОБА_9 останній не наніс йому жодного удару ножом та залишив місце конфлікту під час бійки 04.05.2016р. обвинувачений ОСОБА_9 також отримав легкі тілесні ушкодження.

Апеляційний суд зазначає про те, що суд першої інстанції в оскарженому вироку надав оцінку вказаній позиції сторони захисту.

Так, суд першої інстанції зазначив про те, що, незважаючи на заперечення юридичної кваліфікації своїх діянь, вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, підтверджується допитами обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які повідомили, що після нанесення ними потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень на куту вулиць Канатна та вул. Базарна, біля будинку №19 по вул. Базарній в м.Одесі та зустрічі з обвинуваченим ОСОБА_9 , останній повідомив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що спричинив ножові поранення потерпілому ОСОБА_14 .

Крім того, вина ОСОБА_9 у вказаному кримінальному правопорушенні також підтверджується відеозаписами з камер відеоспостереження від 04.05.2016р., відповідно до яких вбачається, як під час бійки обвинувачений ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_14 трималися один за одного, при цьому кожен з них наносив удари. В момент бійки обвинувачений ОСОБА_9 наніс декілька ударів ножом в ліву ногу потерпілого ОСОБА_14 , після чого потерпілий відійшов від обвинуваченого ОСОБА_9 та шкутильгаючи направився у протилежну сторону від останнього. Доводи сторони захисту щодо факту безпорадного стану обвинуваченого ОСОБА_9 під час бійки, у зв`язку з находженням у нього на голові куртки, на відеозапису з місця вчинення кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження.

Крім того, відповідно до висновку комісійної судово медичної експертизи стосовно ОСОБА_14 за № 142/К від 28.04.2020р., в результаті судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_14 , у нього мали місце такі тілесні ушкодження у тому числі : а) колото-різане поранення по зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині: рана з напрямком ранового каналу ззовні всередину та декілька донизу, із пересіченням м`язів стегна, глибокої вени стегна, частковим ушкодженням окистя задньої поверхні стегнової кістки, розвитком міжм`язової гематоми ззаду та до середини від стегнової кістки об`ємом біля 500 мл, тощо.

Згідно із результатами проведеного судово-медичного криміналістичного дослідження («Акт судово-медичного дослідження» № 244 від 11.05.-13.05.2016 р., експерт криміналіст ОСОБА_15 , відділення судово-медичної криміналістики КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи»), вищевказані колото-різані рани спричинені гострим (гострими) предметом (предметами), якому (яким) притаманні ріжучи властивості.

Колото-різане поранення, зазначене у п. п. «а», через ушкодження по ходу ранового каналу глибокої вени стегна, призвело до масивної кровоточивості з послідуючим розвитком геморагічного шоку, що й стало безпосередньої причиною смерті ОСОБА_14 . У зв`язку із зазначеним вказане поранення за критерієм небезпеки для життя, відповідно до п. 2.1.3.о та 2.1.3.П «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 від 17.01.1995 року МОЗ України, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті пораненого.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», вказано, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Розмежування складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 119 КК України, здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень.

У цьому контексті необхідно ретельно проаналізувати не лише об`єктивні, а й суб`єктивні ознаки складу злочину, оскільки саме суб`єктивна сторона складу злочину становить основний критерій розмежування вбивства через необережність (ст. 119 КК) та умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК).

Так, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Встановлюючи суб`єктивні ознаки складу злочину умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), судам необхідно виходити з того, що ознаками суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, є умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в прямій, і непрямій формі.

Так, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 під час спільної бійки, через декілька секунд після її початку, завдав потерпілому ОСОБА_14 п`ять ударів ножем в стегно лівої ноги, після чого зник з місця події. Аналізуючи суб`єктивні ознаки складу злочину, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 , застосовуючи ніж для нанесення тілесних ушкоджень, під час сумісної бійки, міг і повинен був розуміти, щодо можливості нанесення ним ножових поранень в життєво важливі органи. Таким чином, між суспільно небезпечним характером дій обвинуваченого ОСОБА_9 , які були активними, та наслідками у вигляді заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило його смерть, існував прямий причинний зв`язок. Згідно висновку експерта, саме колото-різане поранення, зазначене у п.п. «а», через ушкодження по ходу ранового каналу глибокої вени стегна, призвело до масивної кровоточивості з послідуючим розвитком геморагічного шоку, що й стало безпосередньої причиною смерті ОСОБА_14 .

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію та характер утворення тілесних ушкоджень (п`ять колото-різаних поранень) свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_9 , умисно завдаючи без будь-якого попередження удари ножом потерпілому, який цього не очікував і не спроможний був захищатися, розраховував на такі можливі наслідки, від чого здоров`ю потерпілого буде спричинено тяжку шкоду. У такому випадку є всі підстави констатувати наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_9 умислу щодо спричинення потерпілому ОСОБА_14 тяжкого тілесного ушкодження, а щодо спричинення смерті потерпілому, то в діях ОСОБА_9 має місце необережна форма вини, що вказує на наявність у діях обвинуваченого ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та виключає можливість кваліфікації цього діяння за ознаками вбивства через необережність, тобто злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

Згідно зі ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення, тощо.

Так, суд першої інстанції зазначив про те, що, відповідно до обвинувального акту, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.27, ч. 1 ст. 122 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинене групою осіб.

Проте відповідно до висновку комісійної судово медичної експертизи стосовно ОСОБА_14 за № 142/К від 28.04.2020р., вбачається, що згідно із записів в наданій медичній карті № 5469 від 04-08.05.2016 року стаціонарного хворого Багатопрофільного медичного центру (Університетська клініка № 1) Одеського національного медичного університету на ім`я ОСОБА_14 , 1993 р.н., та результатів судово-медичної експертизи його трупу, у нього мали місце такі тілесні ушкодження у тому числі:

д) крововиливи у м`які покриви голови із внутрішньої їх поверхні у лобовій ділянці праворуч та правій скроневій ділянці;

е) крововилив під тверду мозкову оболонку над опуклою поверхнею правої тім`яної частки («тонкий, пластинчастий, темно-червоний крововилив, пухко спаяний з твердою мозковою оболонкою, розмірами 11,0x8,0 см, товщиною до 0,3 см, масою до 5 г.);

є) смугоподібні горизонтальні фіолетові внутрішньошкірні крововиливи па передньо - зовнішній поверхні лівого плеча у середній третині, на передньо-зовнішній поверхні лівого стегна у нижній третині.?

Тілесні ушкодження, що зазначені у п.п. «д, е, є», спричинені тупим (тупими) предметом (предметами), встановити індивідуальні властивості яких (тобто, якими саме предметами чи предметом вони були спричинені) не є можливим.

Тілесні ушкодження, зазначені у п.п. «д, є», за критерієм тривалості розладу здоров`я, відповідно до п. 2.3.5 вищевказаних «Правил...», мають ознаки легких тілесних ушкоджень.?
Встановити ступінь тяжкості тілесного ушкодження, зазначеного у п.п. «е», не уявляється можливим, в зв`язку з невизначеністю його подальшого перебігу (результату) згідно п. 4.13.1 та п. 4.13.2 вищевказаних «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що, відповідно до обвинувального акту, слідчий, прокурор прийшов до висновку про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 27, ч. 1 ст. 122 КК України обвинуваченим ОСОБА_10 спільно з обвинуваченим ОСОБА_11 , проте кваліфікуючи дії обвинувачених, слідчий не зазначає ознаки 1 ст. 27 КК України, проте вказує ознаки ст. 28 КК України.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність зміни обвинувачення обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з ч. 1 ст.27, ч. 1 ст. 122 КК України на ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, з огляду на висновок експерта №142/К від 28.04.2020 року щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_14 , та з урахуванням не визнання судом як доказу висновків комісійної судово медичної експертизи №207 від 29.09.2016 року.

Так, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що вина обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.125 КК України підтверджується як показаннями обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , так і відеозаписами з місця пригоди від 04.05.2016 року, відповідно до яких видно, як потерпілий ОСОБА_14 , шкутильгаючи та тримаючи в руках мобільний телефон, перейшов дорогу по вул. Базарній в м. Одесі в напрямку вул. Канатної в м. Одесі. Вбачається, що після потерпілого ОСОБА_14 на підлозі залишається велика кількість слідів крові. Проте, незважаючи на вказане, обвинувачений ОСОБА_11 підбіг до потерпілого ОСОБА_14 , який зупинився побачивши ОСОБА_11 , після чого почав наносити удари руками та ногами в голову та тулуб потерпілого ОСОБА_14 , у тому числі в ногу, поранену ножом. Після чого, потерпілий ОСОБА_14 , шкутильгаючи почав відходити в сторону. Проте, через декілька секунд до обвинуваченого ОСОБА_11 приєднався обвинувачений ОСОБА_10 , який також наносив потерпілому тілесні ушкодження руками та ногами. Спільно обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 наносили тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_14 , доки потерпілий не втратив свідомість, про що свідчать відеозаписи, відповідно до яких вбачається, що після залишення обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 потерпілого ОСОБА_14 , останній не здійснював будь які фізичні дії (рухи, ворушіння). Потерпілий в процесі бійки не відповідав на удари, лише відходив в сторону та захищав себе витягнутою рукою та тримаючись за поранену ногу, після чого сперся на стінку будинку АДРЕСА_7 , де йому продовжували наносити тілесні ушкодження.

Крім того, органом досудового розслідування обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються в тому, що 04.05.2016 року вчинили хуліганські дії із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, а саме двох ножів та балоном зі сльозогінним газом, які попередньо заготував обвинувачений ОСОБА_10 , пішовши до приміщення розташованої поруч квартири в будинку АДРЕСА_5 , де він мешкає, у той час, як обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та потерпілий ОСОБА_14 перебували у магазині «Віртус» поблизу його дому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України за кваліфікуючими ознаками: грубе порушення громадського порядку з мотивів явної до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Зі змісту оскарженого вироку убачається, що суд першої інстанції зазначив про те, що вказані обставини частково не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду обвинувального акту.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 , визнаючи факт нанесення ножових поранень потерпілому ОСОБА_14 , зазначив, що ніж він знайшов 04.05.2016р. біля магазину «Віртус», приблизно за 5-10 хвилин до приходу до них свідка ОСОБА_16 та початку бійки. Про наявність балону із сльозоточивим газом у обвинуваченого ОСОБА_10 , йому відомо не було.

Допитані обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 також підтвердили відсутність у них ножів та балону із сльозоточивим газом.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_16 у своїх показаннях в судовому засіданні також не зазначав про його обізнаність щодо наявність у обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ножів. Проте зазначив, що хтось під час початку бійки бризнув йому в обличчя сльозогінний газ, після чого він одразу втік з місця бійки.

Суд першої інстнації констатував, що зазначені обставини, окрім викладення їх в обвинувальному акті стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та свідчень свідка ОСОБА_16 не доведені стороною обвинувачення.

Зокрема, матеріали кримінального провадження не містять документів, підтверджуючих отримання свідком ОСОБА_16 ушкоджень від ураження сльозогінного газу.

Разом з тим, свідок ОСОБА_16 під час судового розгляду зазначав, що після ураження він нічого не бачив та почав тікати, при цьому обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не могли його наздогнати. Крім того, відповідно до відеозапису з місця події від 04.05.2016р. вбачається, що свідок ОСОБА_16 через декілька секунд, після, як він зазначає, застосування до нього сльозогінного газу, йшов по вул. Базарній в м. Одесі, а за ним йшли обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . При цьому, на відео записі не відображено наявність у свідка ОСОБА_16 яких небудь пошкоджень в результаті подразнення в ураженій ділянці (потирання очей, дезорієнтація, тощо).

Крім того, під час огляду місця події, а саме території біля будинку та у будинку АДРЕСА_9 , ножів та балону із сльозогінним газом,- вилучено не було.

Відповідно до пунктів 11, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику в справах про хуліганство» вбачається, що вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи вказаної кваліфікуючої ознаки хуліганства, слід ураховувати, що вона має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесних ушкоджень або коли використання цих предметів під час вчинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що органом досудового розслідування не доведено наявність в діях обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кваліфікуючих ознак злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме: застосування предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, а тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності зміни обвинувачення обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. ст. 296 КК України за кваліфікуючими ознаками: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Разом з тим, суд першої інстанції надав оцінку позиції обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які взагалі не визнавали вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.296 КК України, мотивуючи свою позицію тим, що конфлікт між потерпілим, свідком та обвинуваченими виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, які раптово виникли внаслідок невідповідної поведінки свідка ОСОБА_16 . При цьому, сторона захисту зазначила, що поведінка обвинувачених під час перебування біля супермаркету «Віртус» та в ході конфлікту із потерпілим була направлена лише на потерпілого, внаслідок образи за висловлену репліку на їх привітання, та це не призвело до знищення чи пошкодження майна, зриву масового заходу чи тимчасового припинення нормальної діяльності організації.

Так, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників, і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалося, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла. Тобто для кваліфікації злочинних дій за ознакою особливої зухвалості достатньо лише встановленого судом факту заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілому.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Так, судом першої інстнації встановлено, що початковою причиною конфлікту слугував незначний привід невідповідна, як на погляд обвинувачених, відповідь потерпілого на привітання о 03.00 годині, раніше не знайомого потерпілому обвинуваченого ОСОБА_10 . Після чого, як зазначали під час судового розгляду обвинувачені, потерпілий ОСОБА_14 , знаходячись в тверезому стані, за власним бажанням, з трьома невідомими особами, які перебували в стані алкогольного сп`яніння, йде в протилежному необхідному йому напрямку в магазин, який розташований біля будинку мешкання обвинуваченого ОСОБА_10 , при цьому неодноразово телефонував своїм друзям, та просить прийти на допомогу. Зазначений факт також в судовому засіданні підтвердив обвинувачений ОСОБА_10 . При цьому, обвинувачені зазначають, що насправді битися з потерпілим вони не планували, потерпілому не погрожували. Після чого, на протязі приблизно 30-40 хвилин, обвинувачені перебували з потерпілим біля магазину «Віртус». Після того, як прийшов свідок ОСОБА_16 , буквально через 2-3 хвилини, почалася бійка між обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_14 . При цьому, як слідує із показань обвинувачених, ініціатором конфлікту став свідок ОСОБА_16 , у той час, як останній зазначає, що протиправні дії стосовно нього, здійснював, навпаки, обвинувачений ОСОБА_9 . В результаті бійки, обвинувачений ОСОБА_9 наносить потерпілому ножові поранення, після чого потерпілий ОСОБА_14 шкутильгаючи, пішов в протилежному напрямку від обвинуваченого. Відповідно до відео вбачається, що кров після потерпілого ОСОБА_14 залишається на підлозі постійно та в великих об`ємах. В цей час, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не наздогнавши свідка ОСОБА_16 , підбігли до потерпілого ОСОБА_14 та, незважаючи на його стан та відсутність протиправних дій з його боку відносно них, наносили багаточисельні тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_14 доки повністю не подолали будь-які спроби активного супротиву потерпілого ОСОБА_14 . Під час отримання тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_14 навіть не надавав опір нападникам, а лише прикривав себе рукою.

Суд першої інстанції також правильно звернув увагу на те, що явну причину бійки між обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_14 , а також підстави для наздогнання пораненого потерпілого ОСОБА_14 та нанесення йому чисельних ударів руками та ногами, у тому числі по пораненій нозі, у той час як останній вже намагався зникнути з місця пригоди та через важкий фізичний стан, вже не міг надавати опір нападникам, обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду не зазначено.

Крім того, відповідно до відеозаписів з місця вчинення злочину, вбачається, що потерпілий ОСОБА_14 , залишаючи місце де отримав ножові поранення від обвинуваченого ОСОБА_9 , йде шкутильгаючи, після його ходи залишаються багаточисельні сліди, плями крові. Крім того, після того, як потерпілий ОСОБА_14 зупинився на куту вулиць Базарна та Канатна в м. Одесі, у той час, як до нього біг обвинувачений ОСОБА_11 , від ножового поранення на підлозі залишалися вже багаточисельні сліди крові. У момент наздогнення потерпілого ОСОБА_14 обвинуваченим ОСОБА_11 вбачається, що останній нахилив тулуб у ліву сторону (поранення на лівій нозі). Проте ОСОБА_11 , підбігши до потерпілого, одразу почав наносити удари ногами та руками в тулуб та в область пораненої ноги потерпілому. Намагаючись уникнути зайвих ударів від обвинуваченого потерпілий ОСОБА_21 пішов знов на вул. Базарну, залишаючи після себе кроваві сліди. Обвинувачений ОСОБА_11 декілька секунд був від потерпілого на відстані біля 2-3 метрів. Відповідно до відео вбачається, що, переслідуючи потерпілого ОСОБА_14 вже на вулиці Базарній, обвинувачений ОСОБА_11 витягнув перед собою руки та оглянув їх. Після чого знов наздогнав потерпілого та уже з обвинуваченим ОСОБА_10 , який підбіг у той момент, як сліди крові біля потерпілого ОСОБА_14 уже були, як на АДРЕСА_7 , так і біля обвинуваченого ОСОБА_14 , продовжили бити потерпілого ОСОБА_14 .

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстнації про те, що зазначені обставини доводять очевидний факт, що обвинуваченні могли розуміти та розуміли стан потерпілого після отримання ним тілесних ушкоджень, бачили сліди крові, які залишалися від потерпілого ОСОБА_14 під час його пересування у момент нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченими, бездіяльність потерпілого, яка виражалася не тільки у не здійсненні ним дій щодо нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим, а й дій щодо свого захисту, про що також свідчить наявність усіх факторів знаходження потерпілого ОСОБА_21 в безпорадному стані, що не було спростовано обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

При цьому, суд першої інстанції, аналізуючи відеозаписи, показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_20 , які узгоджуються між собою, показання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_22 , даючи правову оцінку діям обвинувачених, вважав, що поведінка обвинувачених не узгоджується із загальноприйнятими правилами у суспільстві.

За таких обставин апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в обвинувачених хуліганського мотиву, оскільки вони мали намір помститися через неприязні відносини з потепілим.

При цьому, суд першої інстанції вказав на те, що обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 зазначали під час судового розгляду, що конфлікт, який виник на початку розмови між ними та потерпілим під час початку зустрічі, через його мізерність не міг викликати стійких неприязних відносин між ними, що свідчить про те, що мотивом дій засуджених стало їх бажання показати свою зверхність та винятковість, тобто мав місце хуліганський мотив, а сам факт невідповідної поведінки обвинувачених, які знаходились в стані алкогольного сп`яніння до потерпілого, свідка, оточуючих, яка здійснювалась на вулиці, біля працюючого цілодобово магазину, та біля багатоповерхового будинку, у нічний час доби, а також заподіяння обвинуваченими тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 , який не був ініціатором конфлікту, про що підтверджували обвинувачені під час судового розгляду, є достатнім для кваліфікації дій винних за кваліфікуючою ознакою «особлива зухвалість» і не потребує додаткових наслідків.

Об`єктом злочину, передбаченого статтею 296 КК, є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у забезпеченні громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав і свобод, зокрема права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі та ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Крім того, частиною 4 ст. 296 КК передбачено кваліфікований вид хуліганства вчинення його, зокрема, із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. При цьому вказані предмети у змісті кримінального закону передбачено як альтернативні.

Заздалегідь заготовленими для нанесення тілесних ушкоджень є предмети, які хоча і не піддавались будь-якому попередньому обробленню, але були спеціально підготовлені винним для вказаної цілі та об`єктивно можуть бути використані для нанесення тілесних ушкоджень.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи вказаної кваліфікуючої ознаки хуліганства, слід ураховувати, що вона має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесних ушкоджень або коли використання цих предметів під час вчинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян (пункти 11, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику в справах про хуліганство»).

Як убачається з обвинувального акта, ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні хуліганських дій із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч. 4 ст. 296 КК), ножа.

Як видно з показань ОСОБА_9 , останній 04.05.2016р., перебуваючи біля будинку №32 в м. Одесі біля 03.00 години наніс ножом поранення потерпілому ОСОБА_14 , який, приблизно за 5-10 хвилин до бійки, знайшов біля магазину «Віртус». Ніж знаходився у кишені його штанів.

Відповідно до висновку комісійної судово медичної експертизи стосовно ОСОБА_14 за № 142/К від 28.04.2020 року встановлено, що згідно із результатами проведеного судово-медичного криміналістичного дослідження («Акт судово-медичного дослідження» № 244 від 11.05.-13.05.2016 р., експерт криміналіст ОСОБА_15 , відділення судово-медичної криміналістики КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи»), вищевказані колото-різані рани спричинені гострим (гострими) предметом (предметами), якому (яким) притаманні ріжучи властивості.

Таким чином, убачається, що обвинувачений ОСОБА_9 після словесної суперечки із потерпілим, під час їх початкового спілкування, чув як потерпілий телефонував своїм друзям, знаходячись із потерпілим ОСОБА_14 у тісному контакті на протязі тривалого часу близько 30 40 хвилин, після чого біля 03.00 години, знайшовши, як за показаннями ОСОБА_9 , ніж, який йому не належав, ховає вказаний ніж собі в кишеню штанів та починає його зберігати. Причини зберігання ножа, обвинувачений ОСОБА_9 в суді не зазначає. Приєднався до обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_14 обвинувачений ОСОБА_9 одразу після того, як побачив свідка ОСОБА_16 , який наближався до потерпілого ОСОБА_14 . Під час бійки обвинувачений ОСОБА_9 , з метою звільнення себе від дій потерпілого, який начебто натягнув куртку обвинуваченого йому на голову, ОСОБА_9 витягнув із кишені, раніше покладений туди, знайдений ніж та наніс удари в ногу потерпілого.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вважав доведеною наявність такої фактичної обставини вчинення злочину, як використання ОСОБА_9 ножа, який він заздалегідь заготовив, шляхом ховання та зберігання в кишені своїх брюк для нанесення тілесних ушкоджень.

Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду було беззаперечно встановлено те, що ОСОБА_9 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого та хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, а його дії правильно кваліфікавані за ч.2 ст.121, ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_10 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб та хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, а його дії правильно кваліфікавані за ч.1 ст.28 ч.1 ст.125, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_11 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб та хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, а його дії правильно кваліфікавані за ч.1 ст.28 ч.1 ст.125, ч.2 ст.296 КК України.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_9 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.296 КК України, в діях ОСОБА_10 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.28 ч.1 ст.125, ч.2 ст.296 КК України, в діях ОСОБА_11 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.28 ч.1 ст.125, ч.2 ст.296 КК України та доведеності їх вини у вчиненні цих кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

На думку апеляційного суду, всі доводи апеляційних скарг захисника та прокурора фактично зводяться до їх декларативної незгоди з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів, які були досліджені судом та наведені у вироку.

При цьому, апеляційний суд переконаний, що твердження захисника та прокурора про неправильну кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих ним кримінальних правопорушень, спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими судом першої інстанції.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та, незважаючи на заперечення юридичної кваліфікації своїх дій, висловив щире каяття у вчинених злочинах.

До обставин, що, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 суд першої інстанції відніс щире каяття.

Обставиною, що, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Між тим, з урахуванням наведених обставин суд першої інстанції вважав за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення, оскільки вважав, що виправлення обвинуваченого можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства.

Апеляційний суд зазначає, що санкція ч.2 ст.121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, при цьому суд першої інстанції з урахуванням усіх обставин, призначив ОСОБА_9 наближене до мінімального покарання у виді позбавлення волі на строк сім років три місяці, яке передбачено для такого виду покарань положеннями ч.1 ст.63 КК України.

При цьому, за ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_9 було призначене покарання, яке, на підставі ч.1 ст.70 КК України було повністю поглинене більш суворим покаранням, призначеному ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк сім років три місяці буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, у тому числі його вік (20 років) на момент вчинення злочину, що він має постійне місце мешкання, за яким характеризується виключно позитивно, раніше не судимий, незважаючи на заперечення юридичної кваліфікації своїх дій, обвинувачений ОСОБА_10 висловив щире каяття у вчиненому злочині, добровільно відшкодував матеріальну шкоду, завдану потерпілому ОСОБА_13 , після вчинення злочину, яке мало місце 04.05.2016р. обвинувачений ОСОБА_10 вів законослухняний спосіб життя, не ухилявся від суду, не притягувався до будь-якої відповідальності.

До обставин, що, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 суд першої інстанції відніс щире каяття, добровільне відшкодування матеріальних збитків, позитивна характеристика, а також те, що після вчинення злочинів, обвинувачений ОСОБА_10 , тривалий час, більше 4 років, не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності.

Обставиною, що, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Між тим, з урахуванням наведених обставин суд першої інстанції вважав що виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 можливо без ізоляції від суспільства, а тому вважав за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, звільнивши від призначеного покарання з випробуванням, із застосуванням вимог ст.ст. 75,76 КК України.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, у тому числі його вік (20 років) на момент вчинення злочину, має постійне місце мешкання, за яким характеризується виключно позитивно, раніше не судимий, незважаючи на заперечення юридичної кваліфікації своїх дій, обвинувачений ОСОБА_11 висловив щире каяття у вчиненому злочині, після вчинення злочину, яке мало місце 04.05.2016р. обвинувачений ОСОБА_11 вів законослухняний спосіб життя, не ухилявся від суду, не притягувався до будь-якої відповідальності.

До обставин, що, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 суд першої інстанції відніс щире каяття, позитивну характеристику, а також те, що після вчинення злочинів, обвинувачений ОСОБА_11 , тривалий час, більше 4 років, не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності.

Обставиною, що, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , суд першої інстанції врахував вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Між тим, з урахуванням наведених обставин суд першої інстанції вважав що виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 можливо без ізоляції від суспільства, а тому вважав за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, звільнивши від призначеного покарання з випробуванням, із застосуванням вимог ст.ст. 75,76 КК України.

Апеляційний суд, надаючи оцінку можливості застосування положень ст.75 КК України при призначенні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання, враховує положення ст.65 КК України, відповідно до яких, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції вірно прийнято рішення, що виправлення обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за їх поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин справи, враховуючи особи обвинувачених, які притягуються до кримінальної відповідальності вперше, апеляційний суд приходить до висновку, що покарання, не пов`язане з ізоляцією обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 від суспільства, із застосуванням положень статей 75, 76 КК України, буде відповідати вимогам ст.65 КК України та за своїм видом та розміром буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистостях обвинувачених.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звільнення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України від відбуття покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України в зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.

Відповідно до ст. 49 КК України - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Так, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 04 травня 2016 року вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч.1 ст.125 КК України, за яке передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року, що відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до кримінального проступку, а тому суд першої інстнації обґрунтовано звільнив їх від кримінальної відповідальності, на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України.

Відповідно до резолютивної частини оскарженого вироку, суд першої інстанції задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 та вирішив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на його користь завдану моральну шкоду у сумі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень; з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_13 завдану моральну шкоду у сумі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень; з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_13 завдану моральну шкоду у сумі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

Так, положеннями ч.1 ст.128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується особою яка таку шкоду заподіяла.

Відповідно до ч.2, 3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що право кожного на життя охороняється законом.

Відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Апеляційний суд вважає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно врахував вимоги розумності і справедливості та, на думку апеляційного суду, визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди відповідає фактичним обставинам справи, є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнав потерпілий унаслідок втрати сина.

На думку апеляційного суду, захисник у своїй апеляційній скарзі не навів переконливих доводів того, що розмір відшкодування моральної шкоди є невиправданим та не відповідає обставинам вчинених кримінальних правопорушень.

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_10 відшкодував завдану матеріальну шкоду, не спростовує висновків суду першої інстанції щодо розміру завданої моральної шкоди.

За таких обставин, апеляційний суд вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення у повному обсязі цивільного позову потерпілого ОСОБА_13 .

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржене судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржений вирок суду без змін.

Керуючись статтями 370, 371, 373, 374, 404, 405, 407, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2020 року, відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003172 від 04 травня 2016 року, - залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4