ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 685/561/22

Провадження № 11-кп/4820/208/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000099 від 02 червня 2022 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 23 листопада 2022 року,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Іванівка Білогірського району Хмельницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , громадянина України, вдівця, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді громадських робіт строком вісімдесят годин.

За вироком суду, 31 травня 2022 року близько 13 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у вітальні житлового будинку за місцем проживання ОСОБА_8 , по АДРЕСА_1 , в ході сварки, яка виникла під час спільного вживання спиртних напоїв, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, наніс один удар кулаком правої руки в перенісся ОСОБА_8 , який після удару схопив ОСОБА_7 рукою за шию з метою припинення протиправних дій, в подальшому ОСОБА_7 умисно наніс ще один удар кулаком лівої руки в область верхньої губи та носа потерпілого, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливу під слизову оболонку центральної частини верхньої губи.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Сторона захисту уважає призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання занадто суворим, оскільки обвинувачений та потерпілий, через короткий проміжок часу, після вчинення кримінального правопорушення, помирилися, перебувають у товариських відносинах по теперішній час, про що свідчить те, що при проведенні слідчого експерименту у ролі статиста брав участь сам потерпілий, який за час досудового та судового розслідування не висунув до обвинуваченого жодної вимоги. Захисник зазначає, що дане кримінальне провадження не було закрите у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення лише через те, що потерпілий постійно зайнятий на роботі в іншому населеному пункті (м.Хмельницький), не зміг прибути в судове засідання та заявити відповідне клопотання. Переконує, що судом першої інстанції не взято до уваги ще однієї пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття, яке полягало в усвідомленні обвинуваченим протиправності своїх дій та висловленні ним у судовому засіданні щиро жалю з приводу вчиненого. Уважає, що для попередження вчинення нових злочинів та виправлення ОСОБА_7 достатнім буде мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 125 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_6 , на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Подія кримінального проступку, доведеність винуватості обвинуваченого у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діянь ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегією суддів не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку, в цій частині, не оскаржувались. Колегія суддів ураховує фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання вимогам закону, внаслідок суворості, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з приписами ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, у виді громадських робіт строком на 80 годин, судом враховані фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального проступку, особу винного, а також пом`якшуючі і обтяжуючі покарання обставини.

Зокрема, враховані такі пом`якшуючі покарання обставини, як активне сприяння розкриттю злочину (проступку), що полягало у добровільній участі ОСОБА_7 у слідчому експерименті.

Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_7 , в силу ст. 89 КК України, не судимий, має на утриманні одну малолітню дитину, у лікаря нарколога чи психіатра на обліку не перебуває, однак згідно характеристики наданої старостою Теофіпольської селищної ради ОСОБА_9 (а.с. 61) за місцем свого проживання ОСОБА_7 характеризується негативно, не працює, зловживає алкогольними напоями, в громадських місцях з`являється у нетверезому стані.

Таким чином, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, у виді громадських робіт, в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, дотримався вимог статей 65 - 67 цього Кодексу.

Призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не знаходить.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 щиро кається, а також відсутність претензій з боку потерпілого, не є підставою для зміни вироку та призначення ОСОБА_7 менш суворого покарання у виді штрафу, оскільки при призначенні покарання ці обставини судом першої інстанції були враховані.

Твердження сторони захисту про те, що дане кримінальне провадження не було закрите у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення лише через те, що потерпілий постійно зайнятий на роботі в іншому населеному пункті (м.Хмельницький), не зміг прибути в судове засідання та заявити відповідне клопотання, є безпідставним виходячи з наступного.

У відповідності до ст.477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, розпочате слідчим на підставі заяви потерпілого, зокрема щодо кримінального проступку, передбаченого ст.125 КК України.

Згідно з ч.4 ст.26 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 7 ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених КПК України, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством. Якщо обставини, передбачені п. 7 ч. 1 цієї статті, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, матеріали кримінального провадження відповідної заяви потерпілого не містять, до суду першої та апеляційної інстанції така не надходила. Більш того, потерпілий ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим, в судові засідання не з`являвся, що свідчить про відсутність наміру, у останнього, відмовитись від поданої заяви про вчинення кримінального проступку щодо нього.

Відтак, призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не вбачає.

За наведених обставин, підстав для зміни вироку, колегія суддів не знаходить.

Інших порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 23 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3