Справа№ 938/286/22
Судове провадження № 1-кп/938/18/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за №0000002 від 07.06.2022 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олександропілля Попаснянського району Луганської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, непрацюючого, з середньою спеціальною освітою, раніше судимого Верховинським районним судом 16.09.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 160 годин громадських робіт

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи засудженим, ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинив за таких обставин.

ОСОБА_4 засуджений вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 16.09.2021 року за ч. 1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 160 годин.

Вказаний вирок після набрання ним законної сили поступив для виконання до Верховинського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківскій області.

У подальшому 25.01.2022 року працівниками Верховинського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківскій області зі засудженим ОСОБА_4 проведена індивідуально-профілактична бесіда, в ході якої його письмово ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також письмово під розпис попереджено про притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст.389 КК України за ухилення від відбування цього виду покарання.

Цього ж дня Верховинським сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківскій області видано направлення голові Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області для відбування засудженим ОСОБА_4 покарання у виді 160 годин громадських робіт.

Розпорядженням голови Білоберізької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області від 25.01.2022 року №10-к засудженого ОСОБА_4 прийнято на громадські роботи з 26.01.2022 року, визначено йому перелік об`єктів та види громадських робіт, складено графік виходу на роботу.

Із запланованих графіками виходу на роботу на січень 2022 року 20 годин, на лютий 2022 року 96 годин, засуджений ОСОБА_4 відпрацював тільки 20 годин громадських робіт у січні та 36 годин у лютому 2022 року.

Із запланованих графіками виходу на роботу наберезень 2022 року 92 годин, на квітень 2022 року 84 годин, на травень 2022 року 88 годин, на червень 2022 року 88 годин громадських робіт засуджений ОСОБА_4 станом на 20.06.2022 року не відпрацював жодної години, чим відповідно до ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України ухилився від покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Таким чином, засуджений ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, призначених йому вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 16.09.2021 року, не відбувши 104 години громадських робіт.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, визнав повністю та надав показання, що він дійсно з 120 годин громадських робіт відбув тільки 56 годин, а 104 години не відбув, бо йому вигідніше заплатити штраф, ніж відпрацьовувати громадські роботи. Відпрацьовувати громадські роботи зимою дуже тяжко. Орган пробації його попереджав про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт. Просив суд надати можливість йому відпрацювати ті години громадських робіт, які він ще не відбув, та заплатити штраф.

Крім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, повністю доведена такими доказами :

-показаннями свідка ОСОБА_5 , який зазначив, що він працює старостою Яблуницького старостинського округу Білоберізької сільської ради; 26.01.2022 року ОСОБА_4 з`явився до Яблуницького старостинського округу Білоберізької сільської ради для відбуття покарання у виді громадських робіт; у січні 2022 року ОСОБА_4 відпрацював усі години громадських робі, у лютому 2022 року тільки 36 годин, а надалі не з`являвся до сільської ради для відпрацювання решту годин громадських робіт; у подальшому він, тобто свідок, зустрічав (від 3 до 5 разів, точну кількість не пам`ятає) декілька разів ОСОБА_4 у селі і наголошував йому на тому, що необхідно відробити громадські роботи, на що останній йому відповідав спочатку, що хворіє, а потім, що йде служити до Збройних Сил України;

-поданням Верховинського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області від 05.05.2022 року з додатками до нього (а.с.88-122), адресованого до Верховинського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області, яке поступило 01.06.2022 року, про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт на підставі ч.2 ст.389 КК України:

?вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 16.09.2021 року (а.с.93), яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, затверджено угоду про примирення, укладену 20.05.2021 року між ним та потерпілою ОСОБА_6 , та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин;

?листом Верховинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області від 05.01.2022 року №38/2/14-22 (а.с.94), адресованим начальнику Олександрійського районного відділу №1 філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області, щодо одержання особової справи на гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 16.09.2021 року Верховинським районним судом Івано-Франківської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 160 годин громадських робіт та прийняття її до виконання по територіальності;

?підпискою ОСОБА_4 від 25.01.2022 року (а.с.95), з якої вбачається, що він ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт строком 120 годин, його попереджено про кримінальну відповідальність за ст.389 КК України в разі ухилення від відбування вказаного покарання;

?анкетою ОСОБА_4 (а.с.96), підписану ним 25.01.2022 року, відповідно до якої він проживає в с.Яблуниця Верховинського району Івано-Франківської області, близьких родичів не має, стан здоров`я задовільний;

?довідкою-бесідою з ОСОБА_4 (а.с.97), підписану ним 25.01.2022 року, відповідно до якої йому роз`яснено, що ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт є, в тому числі невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин;

?направленням від 25.01.2022 року (а.с.99), згідно з яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Верховинським РС філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області направлено до Білоберізької сільської ради для відбування 160 годин громадських робіт, який повинен приступити до відбуття покарання 26.01.2022 року;

?розпорядженням голови Білоберізької сільської ради від 25.01.2022 року №10-к (а.с.100) про прийняття ОСОБА_4 на громадські роботи, встановивши робочі години з 09.00 годин по 13.00 годин, відбування призначеного покарання рахувати з 26.01.2022 року;

?графіком, табелем виходу на роботу засудженого до громадських робіт ОСОБА_4 за січень 2022 року, актом перевірки виконання судового рішення від 31.01.2022 року (а.с.101-103), з яких вбачається, що ОСОБА_4 впродовж вказаного періоду відпрацював покарання у виді громадських робіт по 4 години з 26.01 по 31.01.2022 року, тобто 5 днів по 4 години, всього 20 годин;

?графіком виходу на роботу засудженого ОСОБА_4 за лютий 2022 року (а.с.104), яким заплановано, що він протягом зазначеного періоду повинен відпрацювати 96 годин громадських робіт;

?табелем виходу на роботу засудженого до громадських робіт ОСОБА_4 за лютий 2022 року (а.с.105), з якого вбачається, що засуджений ОСОБА_4 у лютому 2022 року відпрацював 36 годин громадських робіт;

?графіком виходу на роботу засудженого до громадських робіт ОСОБА_4 за березень 2022 року (а.с.106), яким заплановано, що він протягом зазначеного періоду повинен відпрацювати 92 години громадських робіт;

?викликами уповноваженого органу з питань пробації від 02.03.2022 року, 14.03.2022 року, 15.03.2022 року (а.с.107-108), адресованими ОСОБА_4 , з вимогою з`явитися до Верховинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області на 11.03.2022 року о 11.00 годин, 24.03.2022 року о 11.00 годин, 04.04.2022 року о 10.00 годин;

?повідомленням старости Яблуницького старостинського округу Білоберізької сільської ради від 30.03.2022 року №7, адресованого органу пробації (а.с.109), про те, що засуджений ОСОБА_4 для відпрацювання годин громадських робіт з`явився, відпрацював 52 години, після чого пояснив, що хворіє, а потім, що іде до військомату, щоб служити в ЗСУ;

?викликом уповноваженого органу з питань пробації від 05.04.2022 року, (а.с.110), адресованим ОСОБА_4 , з вимогою з`явитися до Верховинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області на 14.04.2022 року о 11.00 годин;

?актом перевірки виконання судового рішення щодо особи, засудженої до покарання у виді громадських робіт від 06.04.2022 року (а.с.111), згідно з яким ОСОБА_4 приступив до виконання громадським робіт в Яблуницькому старостинському окрузі Білоберізької сільської ради 26.01.2022 року та відпрацював у січні 2022 року 20 годин, у лютому 2022 року 36 годин, в період з 22.02.2022 року по 06.04.2022 року не з`являвся в старостинський округ для відбування покарання, підтверджуючі документи про поважні причини неявки не надав;

?табелем виходу на роботу засудженого до громадських робіт ОСОБА_4 за березень 2022 року (а.с.112), з якого вбачається, що засуджений ОСОБА_4 у березні 2022 року не відпрацював жодної години громадських робіт;

?графіком виходу на роботу засудженого до громадських робіт ОСОБА_4 за квітень 2022 року (а.с.113), яким заплановано, що він протягом зазначеного періоду повинен відпрацювати 84 години громадських робіт;

?листом до Верховинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області від 01.04.2022 року, адресованого до Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області (а.с.114), про надання інформації з приводу притягнення ОСОБА_4 до кримінальної та адміністративної відповідальності в І кварталі 2022 року;

?вимогою про судимість ОСОБА_4 (а.с.115), відповідно до якої станом на 09.04.2022 року він притягався до кримінальної відповідальності вироком Верховинського районного суду від 16.09.2021 року за ч. 1 ст.185 КК України у виді покарання 160 годин громадських робіт;

?попередженням про притягнення до кримінальної відповідальності за ст.389 КК України, підписаним ОСОБА_4 15.04.2022 року (а.с.117), у разі продовження ним порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт;

?повідомленням старости Яблуницького старостинського округу Білоберізької сільської ради від 18.04.2022 року №10, адресованого органу пробації (а.с.118), з якого вбачається, що засуджений ОСОБА_4 не з`являвся для відпрацювання громадських робіт у квітні 2022 року;

?викликом уповноваженого органу з питань пробації від 18.04.2022 року (а.с.119), адресованим ОСОБА_4 , з вимогою з`явитися до Верховинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області на 28.04.2022 року о 10.00 годин;

?табелем виходу на роботу засудженого до громадських робіт ОСОБА_4 за квітень 2022 року (а.с.120), з якого вбачається, що засуджений ОСОБА_4 у квітні 2022 року не відпрацював жодної години громадських робіт;

?повідомленням старости Яблуницького старостинського округу Білоберізької сільської ради від 29.04.2022 року №12, адресованого органу пробації (а.с.121), відповідно до якого засуджений ОСОБА_4 не з`являвся для відпрацювання громадських робіт у квітні 2022 року;

?актом перевірки виконання судового рішення щодо особи, засудженої до покарання у виді громадських робіт від 04.05.2022 року (а.с.122), згідно з яким ОСОБА_4 приступив до виконання громадським робіт у Яблуницькому старостинському окрузі Білоберізької сільської ради 26.01.2022 року та відпрацював у січні 2022 року 20 годин, у лютому 2022 року 36 годин, в період з 22.02.2022 року по 04.05.2022 року не з`являвся в старостинський округ для відбування покарання, підтверджуючі документи про поважні причини неявки не надав;

?довідкою КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня Верховинської селищної ради» від 15.06.2022 року №210/045 (а.с.123), згідно з якою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 25.01.2022 року по 14.06.2022 року не звертався за медичною допомогою до цього лікувального закладу;

?довідкою КНП «Білоберізька амбулаторія загальної практики сімейної медицини Білоберізької сільської ради» від 14.06.2022 року №78 (а.с.124), згідно з якою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 25.01.2022 року по даний час не звертався за медичною допомогою до цього лікувального закладу;

?довідкою КНП «Яблуницька амбулаторія загальної практики сімейної медицини Білоберізької сільської ради» від 14.06.2022 року №19 (а.с.125), згідно з якою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 25.01.2022 року по даний час не звертався за медичною допомогою до цього лікувального закладу;

?довідкою КНП «Путильської багатопрофільної лікарні Путильської селищної ради» від 10.06.2022 року №01-05/883 (а.с.123), відповідно до якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 24.01.2022 року по даний час не звертався за медичною допомогою до цього лікувального закладу;

?довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.06.2022 року №1121 (а.с.127), з якої якої вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на війський облік у ІНФОРМАЦІЯ_3 не ставав.

Також прокурором винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.389 КК України, доводиться протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 27.06.2022 року (а.с.131-133), відповідно до якого здійснено виїмку (вилучено) у Верховинському секторі філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківскій області особову справу №01/2022 на засудженого ОСОБА_4 , в якій містяться оригінали вищезазначених документів.

Вказаний тимчасовий доступ здійснено з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, його здійснено на підставі постанови прокурора Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури від 20.06.2022 року, винесеної відповідно до п.20-7 Перехідних положень КПК України (а.с.128-130).

Суд звертає увагу що Перехідні положення КПК України доповнено п.20-7 Законом України № 2137-ІХ від 15.03.2022 року, відповідно до якого під час воєнного стану на території України тимчасовий доступ до речей і документів, визначених у пунктах 2 (відомості, що можуть становлять лікарську таємницю), 5 (відомості, що можуть становити банківську таємницю), 7 (інформація, що знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій), 8 (персональні дані особи, що знаходяться у її особистому володінні або в базі персональних даних, яка знаходиться у володільця персональних даних) ч.1 ст.162 цього Кодексу, здійснюється на підставі постанови прокурора, погодженої з керівником прокуратури.

У подальшому Законом України №2462-ІХ від 27.07.2022 року внесено доповнення до п.2 ч.1 ст. 615 КПК України, згідно з яким у разі введення воєнного стану та якщо відсутня об`єктивна можливість виконання слідчим суддею повноважень, в тому числі передбачених ст.ст.163,164 КПК України (щодо надання тимчасового доступу до речей і документів) такі повноваження виконує керівник відповідного органу прокуратури за клопотанням прокурора або за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором.

Таким чином, керівник відповідного органу прокуратури, а не прокурор прокуратури, як процесуальний керівник у кримінальному провадженні, має право виконувати повноваження слідчого судді, але тільки за умови відсутності об`єктивної можливості виконання своїх повноважень слідчим суддею. Проте, впродовж періоду з часу внесення відомостей до ЄРДР за №0000002 за фактом ухиленням засудженим ОСОБА_4 від відбування покарання у виді громадських робіт та до часу повідомлення йому про підозру за ч.2 ст.389 КК України, тобто з 07.06.2022 року до 21.06.2022 року до слідчих суддів Верховинського районного суду поступило 6 клопотань, в тому числі 1 клопотання про надання тимчасового доступу до речей і документів, що підтверджує виконання ними своїх повноважень та про обізнаність органів досудового розслідування й прокурорів про наявність об`єктивної можливості у слідчих суддів Верховинського районного суду здійснювати свої повноваження щодо надання тимчасового доступу до речей і документів.

Однак, вказане процесуальне порушення, допущене у ході збирання доказів винуватості ОСОБА_4 не є підставою для визнання протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 27.06.2022 року та особової справи №01/2022 на засудженого ОСОБА_4 недопустимими доказами.

Зокрема, Верховний Суд неодноразово звертає, що підставою для визнання доказів недопустимими є не будь-яке порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини; якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на ч. 1 ст. 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення; крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу в контексті ч. 1 ст. 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим (постанови від 12.11.2019 року в справі N 236/863/17 (провадження N 51-8865км18), від 28.01.2020 року в справі N 359/7742/17 (провадження N 51-2114км19), від 31.03.2021 року в справі № 333/1539/16-к (провадження № 51-5646км20)).

Також Верховний Суд наголошує, що, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання (постанова від 23.01.2023 року №442/2909/15-к ( провадження №51-1512км22)).

Виходячи з наведених вище висновків щодо застосування правил ст.87 КПК України, суд акцентує увагу, що кримінальне провадження №0000002 за фактом ухилення засудженим ОСОБА_4 від відбування покарання у виді громадських робіт за ч. 2 ст.389 КК України внесено до ЄРДР на підставі подання Верховинського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області про притягнення останнього до кримінальної відповідальності, до якого долучено копії документів з його особової справи №01/2022 (а.с.88-91, 92-122), тобто вказаний орган пробації є заявником відповідно до ст.60 КПК України та учасником кримінального провадження відповідно до п.25 ч.1 ст. 3 КПК України.

Копії документів з особової справи №01/2022, долучені органом пробації до свого подання про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, на підставі ч. 4 ст.99 КПК України визнаються судом як оригінал документа.

Таким чином, учасником кримінального провадження органом пробації добровільно надано органу досудового розслідування докази, які перебувають у його володінні, винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.389 КК України, а повторне, хоча і з порушенням процесуального закону долучення до матеріалів справи тих самих доказів, тобто їх «продублювання», не призвело до «зруйнування» або звуження конституційних прав обвинуваченого, а також не обмежили його в можливостях їх ефективного використання.

Оскільки постанова прокурора є процесуальною підставою для отримання доказів, а не самим доказом, а протокол тимчасового доступу до речей і документів від 27.06.2022 року (а.с.131-133) та особова справа №01/2022 на засудженого ОСОБА_4 (а.с.135-198)-доказами у справі, то суд із врахуванням вищевказаного визнає їх допустимими доказами винуватості останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.389 КК України.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковано діяння, вчинене ОСОБА_4 , за ч.2 ст.389 КК України, а не ст.389-1 КК України. Зокрема, кримінальним законом передбачено відповідальність за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт, тобто за ч.2 ст.389 КК України, та за умисне невиконання засудженим угоди про примирення або про визнання винуватості, тобто за ст.389-1 КК України. Хоча вироком Верховинського районного суду від 16.09.2021 року ОСОБА_4 призначено покарання у виді громадських робіт шляхом затвердження угоди про примирення, однак за змістом статей 471, 472, 475 КПК України положення угоди щодо узгодженого сторонами покарання та згоди підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням є такими, що зобов`язують суд призначити узгоджене сторонами покарання, якщо він дійде висновку про можливість затвердження угоди. Разом із тим, ні положення статей 471, 472 КПК України, ні зміст самої угоди про примирення чи визнання винуватості не можуть тлумачитись як такі, що визначають певну особливу матеріально-правову природу призначеного на підставі угоди покарання, що відрізняється від аналогічного покарання, призначеного судом при здійсненні кримінального провадження в загальному порядку (без угоди), або вказують на певний особливий порядок відбування такого покарання, оскільки це суперечитиме положенням кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, які відповідних особливостей не визначають. У зв`язку з цим ухилення від відбування покарання, призначеного судом на підставі угоди, не можна розглядати як умисне невиконання засудженим угоди про примирення або про визнання винуватості в розумінні ч. 5 ст. 476 КПК України та ст. 389-1 КК України. Натомість відповідне діяння підлягає кваліфікації за відповідною частиною ст. 389 або ст. 390 КК України (у залежності від виду покарання). Такий висновок закріплено Верховним Судом у постанові від 20.03.2019 року в справі № 638/15818/14-к, провадження № 51-7593км18.

Також суд акцентує увагу, що відповідно до ч.3 ст.40 Кримінально-виконавчого кодексу України невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин є ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт. ОСОБА_4 двічі попереджено про кримінальну відповідальність у разі невідбуття ним громадських робіт. Також староста Яблуницького старостинського округу Білоберізької сільської ради ОСОБА_5 декілька разів зустрічав ОСОБА_4 в с.Яблуниця, якому роз`яснював необхідність відбуття покарання у виді громадських робіт.

Однак, незважаючи на вищевказане, ОСОБА_4 протягом лютого 2022 року відпрацював тільки 36 годин із запланованих 96 годин громадських робіт, а впродовж березня,квітня,травня 2022 року та навіть після повідомлення йому підозри за фактом ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт впродовж періоду з 21.06.2022 року по час ухвалення судом цього вироку не відпрацював жодної години громадських робіт та не вживав будь-яких заходів для їх відбуття, хоча б частково.

Вивченням особи обвинуваченого та умов його життя і виховання встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.200), раніше судимий вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 16.09.2021.2022 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 160 годин (а.с.201), на обліку в психіатричному танаркологічному кабінетіВерховинської районної поліклініки КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня Верховинської селищної ради» не знаходиться (а.с.202).

При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно зі ст. 50 КК України покараннямає на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Як вбачається з обвинувального акта, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено (а.с.6).

Незважаючи на визнання вини ОСОБА_4 у судовому засіданні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, суд не визнає щире каяття обставиною, що пом`якшує його покарання, оскільки відповідно до роз`яснення Об`єднаної палати касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлених в постанові від 21.02.2021 року в справі № 481/1754/18, провадження № 51-1579 кмо 20, безпідставно визнавати обставиною, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, якщо вона полягає виключно у визнанні вини обвинуваченим, який жалю щодо своєї поведінки не висловив, жодних заходів для виправлення ситуації особисто не вжив, матеріальну шкоду не відшкодував. Обвинувачений ОСОБА_4 , хоча і визнав вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, але жалю щодо своєї поведінки не висловив, жодних заходів для виправлення ситуації особисто не вжив, про що свідчать факт його невідбуття покарання у виді громадських робіт навіть після повідомлення йому підозри та факт неодноразового його неприбуття до суду під час розгляду даного кримінального провадження, що призвело до застосування щодо нього п`ять разів примусового приводу та до оголошення його в розшук і зупинення судового провадження.

У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 2. ст. 389 КК України ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт ( в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення), карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.

Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому проступку та до часу ухвалення судом вироку щодо нього не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за вчинення цього кримінального правопорушення або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку) в межах санкції ч.2 ст. 389 КК України, обравши одне з альтернативних покарань.

Також суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією ч.2 ст.389 КК України, покарання у виді арешту в межах, установлених санкцією даної норми, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 не відноситься до категорій осіб, яким відповідно до ст. 60 КК України, не може призначатися такий вид кримінального покарання, як арешт. Також суд враховує факт його переховування від суду, який свідчить про те, що призначення йому покарання у виді арешту на мінімальний строк не сприятиме досягненню мети покарання, закріпленої в ст. 50 КК України.

Крім того, суд звертає увагу, що виправлення засудженого без відбування покарання неможливе, якщо він не відбув попереднього. Такий висновок закріплено Верховним Судом у постанові від 23.09.2020 року в справі №761/22911/17.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не відбув покарання у виді громадських робіт, призначеного йому вироком Верховинського районного суду від 16.09.2021 року, а саме 104 години громадських робіт, яким відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України відповідають 13 днів арешту, у зв`язку з чим слід застосувати ч. 1 ст. 71 КК України та призначити йому остаточне покарання шляхом приєднання невідбутої частини покарання повністю за попереднім вироком.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 на час ухвалення вироку щодо нього не обирався та не продовжувався.

Хоча ОСОБА_4 переховувався від суду, не з`являючись неодноразово в судові засідання, але суд позбавлений можливості обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з залу суду, бо такий вид запобіжного заходу відповідно до ч.2 ст.183 КПК України не застосовується до осіб, які обвинувачуються у вчиненні проступку, в тому числі за ч. 2 ст.389 КК України.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи, та арешт майна, - відсутні.

Також відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання про долю речових доказів у порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Зокрема, постановою від 27.06.2022 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000002 від 02.11.2022 року особову справу №01/2022 на засудженого ОСОБА_4 (а.с.204).

У п.7 ч. 9 ст.100 КПК України закріплено, що документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374,484 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

На підставі ч.1 ст. 71, п.4 ч.1 ст.72 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання повністю невідбутої частини покарання за вироком Верховинського районного суду від 16.09.2021 року призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці та 13 (тринадцять) днів.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу звернення вироку суду до виконання.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили :

-оригінал особової справи №01/2022 на засудженого ОСОБА_4 зберігати в матеріалах судового кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя Наталія ЧЕКАН