Справа № 375/1241/22
Провадження № 1-кс/375/6/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року смт Рокитне

Слідчий суддя Рокитнянського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000159, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 26 грудня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2022 року до Рокитнянського районного суду Київської області надійшло клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000159, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 26 грудня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України.

Відповідно до протоколу від 26.12.2022 щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями Рокитнянського районного суду Київської області, призначення складу суду не відбулося через те, що не вистачає потрібної кількості суддів для розгляду справи, що також підтверджується звітом про неможливість розподілу справи між суддями від 26.12.2023, поданням керівника апарату суду від 27.12.2022 №375/1241/22/3437/2022, зазначене клопотання прокурора скеровано до Київського апеляційного суду для вирішення питання про направлення матеріалів справи для розгляду по суті до іншого суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 січня 2023 року у задоволенні подання керівника апарату Рокитнянського районного суду Київської області відмовлено та клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000159, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 26 грудня 2022 року повернено до Рокитнянського районного суду Київської області для розгляду.

Зазначене клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна з ухвалою Київського апеляційного суду від 05 січня 2023 року, надійшло до Рокитнянського районного суду Київської області 29 березня 2023 року.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді, вказане клопотання прокурора передано у провадження слідчого судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Рокитнянського районного суду від 29 березня 2023 року судовий розгляд клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна призначено на 15 годину 29 березня 2023 року.

Клопотання обгрунтовано тим, що 25 грудня 2022 року близько 21 години по вул. Піщаній у смт Рокитне було зупинено автомобіль марки BMW 740 чорного кольору, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , який не надав доступу для перевірки номеру агрегатної частини кузова, що є підставою вважати, що вони нанесені кустарним способом.

За даним фактом 26 грудня 2022 року розпочате кримінальне провадження №0000159, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 26 грудня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України.

До початку розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, на електронну адресу суду надійшов лист прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про залишення без розгляду раніше поданого ним клопотання у кримінальному провадженні №0000159, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 26 грудня 2022 року про арешт автомобіля марки BMW 740 чорного кольору, р.н. НОМЕР_1 . Також прокурор повідомив суд, що зазначений транспортний засіб повернено власнику - ОСОБА_4 28 січня 2023 року.

Однак, захисник особи - власника майна, щодо якого вирішується клопотання про арешт, ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 наполягав на розгляді зазначеного клопотання прокурора, оскільки чинними нормами кримінального процесуального кодексу України не передбачено залишення такого клопотання без розгляду.

З огляду на викладене, розгляд клопотання відкладено до 14 години 30 хвилин 30 березня 2023 року.

В судове засідання, призначене на 30 березня 2023 року прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 не прибув.

ОСОБА_4 , власник майна щодо якого вирішується питання про накладення арешту та його захисник - ОСОБА_5 , у судове засідання, призначене на 30 березня 2023 року не прибули.

Натомість адвокат ОСОБА_5 , через канцелярію суду подав клапотання, відповідно до якого не погоджується з позицією прокурора щодо залишення клопотання про арешт майна без розгляду, оскільки це не передбачено вимогами статтей 170-173 КПК України. Вважає подане прокурором клопотання необгрунтованим та поданим з явним обвинувальним ухилом. Просить провести розгляд клопотання у відсутності прокурора та інших оіб та відмовити у його задоволенні.

Також просить долучити до матеріалів клопотання додаткові матеріали та врахувати їх при розгляді клопотання по суті.

Відповідно до частини першої статті 172 КПК України неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У зв`язку з відсутністю учасників судового провадження та на підставі частини четвертої статті 107 КПК України, фіксування процесуальної дії за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Перевіривши надані матеріали клопотання, витяги з Єдиних реєстрів досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з частиною третьою статті 170 КПК України, у випадку передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини першої та другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слід зазначити, що положенням статті 173 КПК України передбачено повне або часткове задоволення клопотання про арешт майна або відмова у його задоволенні. Таке процесуальне рішення як залишення клопотання без розгляду зазначеною статтею КПК України не передбачено.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, з клопотання прокурора вбачається, що предметом досудового розслідування в даному кримінальному провадженні є саме автомобіль марки BMW 740 чорного кольору, р.н. НОМЕР_1 , власник якого - ОСОБА_4 не надав доступу для перевірки номеру агрегатної частини кузова, що є підставою вважати, що вони нанесені кустарним способом. За даним фактом 26 грудня 2022 року розпочате кримінальне провадження №0000159, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 26 грудня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України.

Однак, слідчим суддею не встановлено, що матеріали, додані до клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна, свідчать про наявність ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України. Такого висновку слідчий суддя дійшла на підставі документів, досліджених у судовому засіданні, у тому числі і наданих адвокатом ОСОБА_5 з яких вбачається, що його підзахисним було надано повний доступ до автомобіля для його огляду, у тому числі для перевірки номеру агрегатної частини кузова.

З огляду на викладене, слідча суддя доходить до висновку, що додані до клопотання прокурора матеріали не свідчать про наявність правових підстав для накладення арешту, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для забезпечення збереження речових доказів та з метою запобігання можливості їх приховування, знищення або перетворення. Прокурором не доведено необхідність накладення арешту на майно, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - прокурора, разом з тим інша сторона, а саме власник майна (користувач) у випадку незгоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати.

Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які подані до матеріалів вказаного клопотання. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 167, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000159, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 26 грудня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 КК України- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення, відповідно до пункту 9 частини першої статті 309, статті 395 КПК України.

Слідчий суддя Олена ЧОРНЕНЬКА