Справа № 308/9785/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання слідчого СВ Ужгородського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2022 за №0000572 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, розлученого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Ужгородського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді із клопотанням у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2022 за №0000572 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У клопотанні вказано на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що у березні 2022 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , без чіткого розподілу ролей, маючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману з використанням електронно-обчислювальної техніки, повторно, а саме за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням технічного пристрою, який був підключений до мережі Інтернет, приєдналися до каналу «Чат взаємодопомоги УВС» в додатку Telegram під нікнеймом « ОСОБА_9 » та запропонували ОСОБА_10 купити кришку ствольної коробки Fabdefense та кнопку РТТ, на загальну суму 6 300 гривень, повідомивши, що обов`язковою умовою є передоплата даного товару, яку ОСОБА_10 має перерахувати на банківську картку № НОМЕР_1 , яка відкрита в АТ КБ «Приватбанк», на ім`я ОСОБА_11 , яка насправді перебувала у фактичному користуванні ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .

В подальшому 20.08.2022 близько 15:20 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , продовжуючи злочинні дії, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи настання цих наслідків, із корисливих мотивів, з метою особистої наживи та збагачення, шляхом обману, замість вказаного товару поставили у відправлення та відправили з товарно-транспортною накладною № 5429 ОСОБА_10 фарби гуашеві в кількості 16 шт., а остання, в свою чергу, 20.08.2022 о 13:53 годині перерахувала на вищевказану банківську картку грошові кошти у розмірі 3150 грн. Однак, зазначену посилку ОСОБА_10 не отримала, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_4 здійснили в електронному кабінеті користувача додатку ТОВ «Нова пошта» повернення відправлення посилки з ТТН № 5429, а також не повернули потерпілій гроші в сумі 3150 грн, якими розпорядилися на власний розсуд, чим завдали потерпілій матеріального збитку на суму 3150 грн.

Крім того, встановлено, що у березні 2022 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , без чіткого визначення ролей, діючи повторно, маючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме за допомогою мобільного телефону марки «Iphone 11» imei1 НОМЕР_2 imei2 НОМЕР_3 , який був підключений до мобільного мережі Інтернет, зареєстрували в мобільному додатку «Telegram» telegram-канал під назвою «Військова барахолка», в якому містилась інформація про продаж військового спорядження, не маючи при цьому у розпорядженні даного спорядження та не маючи реального наміру виконання умов оголошення.

28.03.2022 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знайшов в мобільному додатку менеджері «Telegram», telegram-канал під назвою «Військова барахолка», зареєстрований ОСОБА_8 та ОСОБА_4 зробив оголошення у вище вказаному telegram-каналі про намір придбати шолом марки «FAST».

В подальшому, 30.03.2022 близько 19:04 годині ОСОБА_8 під ім`ям ОСОБА_13 надіслав до ОСОБА_12 смс-повідомлення в мобільному додатку «Telegram» з пропозицію продати вищевказаний шолом останньому. Після чого, вводячи в оману потерпілого, запевнив останнього у наявності у нього даного товару та повідомив, що обов`язковою умовою покупки даного товару є передплата в розмірі 100 % всієї суми, яку ОСОБА_12 має перерахувати на банківську картку № НОМЕР_4 , видану АТ «Альфа-банк» на ім`я ОСОБА_4 , будучи в ході електронного листування запевненим в дійсності отримання покупки. В подальшому о 19:15 годині 30.03.2022 ОСОБА_12 перерахував на вищевказану банківську картку грошові кошти у розмірі 5503,00 грн. В свою чергу, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , отримавши від потерпілого зазначені грошові кошти, будь-яких обов`язків щодо відправки замовлення не виконали та розпорядилися отриманими грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяли ОСОБА_12 матеріального збитку на загальну суму 5503,00 грн.

Крім того, встановлено, що у серпні 2022 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , без чіткого визначення ролей, діючи повторно, маючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману з використанням невстановленої електронно-обчислювальної техніки, яка була підключена до мережі Інтернет, зареєстрували в мобільному додатку «Telegram», telegram-канал під назвою «Тактичний базар військових речей», в якому містилась інформація про продаж військового спорядження, не маючи при цьому у розпорядженні даного спорядження та не маючи реального наміру виконання умов оголошення.

18.08.2022 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 знайшов в мобільному додатку менеджері «Telegram» telegram-канал під назвою «Тактичний базар військових речей», зареєстрований ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , де зробив оголошення про намір придбати кронштейн для військової оптики.

В подальшому, 18.08.2022 близько 15:10 год., ОСОБА_8 і ОСОБА_4 під нік-неймом « ОСОБА_15 » надіслали ОСОБА_14 смс-повідомлення в зазначеному telegram-каналі з пропозицію продати вищевказаний кронштейн останньому. Після чого, ОСОБА_8 і ОСОБА_4 , вводячи в оману потерпілого, запевнив останнього у наявності даного товару та повідомив, що обов`язковою умовою покупки даного товару є передплата в розмірі 100 % всієї суми, яку ОСОБА_14 має перерахувати на банківську картку № НОМЕР_5 , видану АКБ «Конкорд» на ім`я ОСОБА_16 , яка в дійсності перебувала у фактичному користуванні ОСОБА_8 і ОСОБА_4 . У подальшому о 11:59 год. 19.08.2022, ОСОБА_14 , будучи запевненим в дійсності отримання покупки, перерахував на вищевказану банківську картку грошові кошти у розмірі 3300,00 грн.

Далі, отримавши від потерпілого грошові кошти, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 будь-яких обов`язків щодо відправки замовлення не виконали та розпорядилися отриманими від ОСОБА_14 грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяли останньому матеріального збитку на загальну суму 3300,00 грн.

Крім того, встановлено, що у серпні 2022 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , без чіткого визначення ролей, діючи повторно, маючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману з використанням невстановленої електронно-обчислювальної техніки, підключеної до мережі Інтернет, зареєстрували в мобільному додатку «Telegram» telegram-канал під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », в якому містилась інформація про продаж військового спорядження, а саме коліматорного прицілу до автомату «АКС 74», не маючи при цьому у розпорядженні даного спорядження та не маючи реального наміру виконання умов оголошення.

18.08.2022 ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 знайшов в мобільному додатку месенджері «Telegram» telegram-канал під назвою «Військова барахолка», зареєстрований ОСОБА_8 та ОСОБА_4 зробив оголошення на вище вказаному telegram-канал про намір придбати коліматор до автомату «АКС 74».

В подальшому, 18.08.2022 близько 19:11 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_4 в мобільному додатку «Telegram», під ім`ям ОСОБА_15 надіслали смс-повідомлення ОСОБА_17 з пропозицію продати вищевказаний приціл останньому. Після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , вводячи в оману потерпілого запевнили його у наявності даного товару та повідомили, що обов`язковою умовою покупки даного товару є передплата в розмірі 100 % всієї суми, яку ОСОБА_17 має перерахувати на банківську картку № НОМЕР_5 , видану АКБ «Конкорд» на ім`я ОСОБА_16 , яка в дійсності перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 та ОСОБА_4 . У подальшому, 19.08.2022, будучи запевненим в дійсності отримання покупки, ОСОБА_17 перерахував на вищевказану банківську картку грошові кошти у розмірі 4500,00 грн.

Далі, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , отримавши від потерпілого грошові кошти, будь-яких обов`язків щодо відправки замовлення не виконали та розпорядилися отриманими грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяли ОСОБА_17 матеріального збитку на загальну суму 3300,00 грн.

Таким чином, як вказано у клопотанні ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.
У клопотанні вказано про наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України , а саме, що підозрюваний може:переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, зокрема на: на потерпілих, ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , та інших невстановлених потерпілих, свідків, інших підозрюваних, шляхом умовляння, підкупу тощо для зміни ними показань на його користь; вчиняти інші кримінальні правопорушення.

У клопотанні вказано на те, що висновки сторони обвинувачення, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законом є не припущенням, а об`єктивною дійсністю. Враховуючи те, що підоз рюваний ОСОБА_4 , розлучений, дітей на утриманні не має, ніде не працює, не має стійких соціальних зв`язків та позитивної репутації в суспільстві, не має законних джерел існування, в той же час продовжує вчиняти нові кримінальні правопорушення та не бажає ставати на шлях виправлення, тому і далі існує ризик його протиправної поведінки, у зв`язку з чим особисте зобов`язання, особиста порука підозрюваного, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.

Слідчий зазначає, що аналіз особистості ОСОБА_4 вказує на байдуже ставлення ним до дотримання правових норм, ігноруванням громадських інтересів, та не бажання припиняти вчинення кримінальних правопорушень та ставати на шлях виправлення.

На переконання слідчого, вказані обставини свідчать про неможливість застосування особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , так як такі ним дотримані не будуть, та не гарантують що підозрюваний не продовжить вчинення нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей ст.ст.40, 131, 132, 176 178, 183, 184, 194 КПК України, слідчий просить слідчого суддю: застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, українця за національністю, із середньою спеціальною освітою, розлученого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задоволити.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечив проти обрання ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому вказав на те, що підозрюваний не визнає вину у інкримінованому йому злочинах повністю по всіх епізодах вказаних в такій, вважає підозру необгрунтованою. Зазначає що йому відомо лише про один із епізодів про які іде мова в клопотанні. Дійсно він знімав із своєї картки грошові кошти, які перерахував йому ОСОБА_8 , які в подальшому віддав останньому. Окрім того, він зазначає, що ОСОБА_8 також, за його проханням передав свої банківські картки, для перерахування грошових коштів саме ОСОБА_8 . Просив врахувати, що ОСОБА_4 раніше не судимий, не попадав в поле зору правоохоронних органів. Має місце постійного проживання. Вважає, що клопотання є необґрунтоване.
ОСОБА_4 , підтримав позицію захисника, у задоволенні клопотання просив відмовити. Зазначив, що з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення ще у вересні надавав посянення слідчому, як свідок. Співпрацює зі слідством, на всі виклики з`являється.
Заслухавши думку прокурора та слідчого з приводу внесеного клопотання, пояснення підозрюваного, його захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що СВ Ужгородського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2022 за №0000572.

28.11.2022 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, розлученого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. На переконання слідчого судді обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчинені ним кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України підтверджується, наявними у матеріалах клопотання протоколами допитів потерпілих у даному кримінальному провадженні ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , з яких вбачається наявність самої події кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 90 КК України, протоколами тимчасового доступу до речей та документів від 25.100.2022 року про рух коштів у банківських картках зокрема ОСОБА_4 , протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , під час якого вилучались кредитні картки, мобільні телефони та інші речі, протоколом тимчасового доступу до речей та документів, а саме посилок з відповідними ТТН номерами, протоколом огляду вмісту таких посилок на новій пошті від 27.09.2022 року, протоколом огляду відеозапису від 23.09.2022 року згідно якого ОСОБА_4 14.08.2022 року знаходиться на Новій пошті та здійснює відправлення таких посилок.

Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених доказах, є достатньою для висновку про можливу причетність підозрюваного до вищевказаного кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Посилання захисника на відсутність обґрунтованої підозри слідчий суддя не може взяти до уваги, оскільки відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до наявних у матеріалах клопотання доказів слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що до скоєння кримінального правопорушення за ч.3 ст.190 КК України імовірно причетний ОСОБА_4 .
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

При цьому слід зазначити, що на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про обрання запобіжного заходу підозрюваній особі.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у його вчиненні, оскільки, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 190 КК України, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, яке згідно з санкцією вказаної статті карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років.
Слідчий суддя вважає, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України лише 28.11.2022, тобто є підстави вважати, що останній, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене ним діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину.

Слідчий суддя вважає, що на цей час, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 190 КК України, останній перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, тобто існує ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Слідчий суддя погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного.

Разом із тим слідчий суддя вважає, що матеріалами клопотання не доведено наявність ризику щодо можливого вчинення підозрюваним, іншого кримінального правопорушення, впливу на потерпілих, свідків або експертів.

При вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя враховує особу підозрюваного, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, співпрацює з органами досудового розслідування. Як встановлено під час розгляду клопотання, підозрюваний за першим викликом з`являється до слідчого, сприяє досудовому розслідуванню, щодо встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.

Щодо наявності підстав вважати, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих, зокрема, ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , інших невстановлених потерпілих, свідків, інших підозрюваних, шляхом умовляння, підкупу тощо для зміни ними показань на його користь, слід зауважити наступне:

Слідчий суддя вважає, що дійсно підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих, зокрема, ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , шляхом умовляння, підкупу тощо для зміни ними показань на його користь. Разом із тим, слідчим не доведено наявність такого ризику.

Разом із тим, слідчим не доведено наявність ризику щодо впливу на невстановлених свідків, а також впливу на експертів, оскільки матеріали клопотання не містять відомостей про таких.

Щодо твердження сторони обвинувачення про те, що застосування аналіз особистості ОСОБА_4 вказує на байдуже ставлення до дотримання правових норм, ігноруванням громадських інтересів, та не бажання припиняти вчинення кримінальних правопорушень та ставати на шлях виправлення, та про неможливість застосування особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , так як такі ним дотримані не будуть, та не гарантують що підозрюваний не продовжить вчинення нових кримінальних правопорушень, ухилятися від органів досудового розслідування та суду, а також мати можливість незаконно впливати на учасників кримінального провадження як на стадії досудового розслідування так і під час судового розгляду, то слід зазначити наступне:

На переконання слідчого судді, вказані твердження є необґрунтованими. Прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Тому такі висновки слідчого та прокурора є лише припущеннями, не підтвердженими жодними доказами.
При цьому при розгляді клопотання слідчий суддя враховує: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини та відсутність утриманців; зі слів підозрюваного постійного місця роботи не має, однак працює на будівництві неофіційно; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; та що підозрюваний раніше не притягався до кримінальної відповідальності; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, ОСОБА_4 .
Водночас, слідчий суддя вважає, що обрання стосовно ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може ґрунтуватись лише на тому, що кримінальне правопорушення, у вчинення якого інкримінується, відносяться до категорії тяжких.
Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень. Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України»). Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за відсутності достатньо обґрунтованих фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, слідчий суддя вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється громадянин України ОСОБА_4 , наслідків, які настали внаслідок злочину та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, та приходить до висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.
Оскільки прокурор та слідчий не довели обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення ч. 3 ст. 190 КК України, покарання за вчинення якого передбачено у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років, та яке відноситься до категорії тяжких злочинів, тобто є обґрунтовані підстави вважати, що останній, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, тому слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши останньому залишати місце свого проживання цілодобово, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, який зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України та за допомогою нього може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.
З огляду на наведене вище, є обґрунтовані підстави вважати, що застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, буде більш дієвим в межах даного кримінального провадження, забезпечить дотримання підозрюваним його процесуальних обов`язків та не створить неспіврозмірні труднощі у своєчасному, неупередженому, всебічному досудовому розслідуванні тяжкого злочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Окрім цього, застосовуючи, щодо підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту , слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст.194 КПК України покласти на нього обов`язки.
Доводи сторони захисту зазначених висновків слідчого судді не спростовують.

Крім цього, слідчий суддя зауважує, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Ужгородського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2022 за №0000572 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, розлученого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з застосуванням електронних заходів контролю, із забороною залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; заборонити йому покидати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця роботи та/або проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України: працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю . В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців, а саме до 30.12.2022 р.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1