Справа № 461/3172/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/717/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 461/3172/22 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Долина Івано-Франківської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 436-2 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 06 липня 2022 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 436-2 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 06 липня 2022 року ОСОБА_5 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України та їй призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі без конфіскації майна. Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_5 визначено рахувати з дня приведення вироку до виконання. Запобіжний захід, обраний обвинуваченій ОСОБА_5 ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.05.2022 у вигляді цілодобового домашнього арешту до вступу вироку в законну силу залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення судово - лінгвістичної (семантико - текстуальної) експертизи мовлення, в розмірі 7550 грн 80 коп. Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винною у тому, що вона, на початку повномасштабного вторгнення збройними силами російської федерації на територію України, а саме з 24.02.2022 у громадянки України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник злочинний умисел на вчинення дій, спрямованих проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку. Так, ОСОБА_5 , будучи зареєстрованою у соціально-орієнтованій мережі «Fасеbоок» під іменем « ОСОБА_5 » (посилання на профіль ІНФОРМАЦІЯ_3 ), знаходячись на території російської федерації (точне місцезнаходження досудовим розслідуванням не встановлено) та будучи громадянкою України, публікувала матеріали, у яких виправдовувала та заперечувала збройну агресію російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, а також глорифікацію осіб, які здійснюють збройну агресію проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань російської федерації. Зокрема, 16.03.2022 ОСОБА_5 поширила пост, який підписала «ІНФОРМАЦІЯ_5». 18.03.2022 ОСОБА_5 поширила допис, який підписала « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». 20.03.2022 ОСОБА_5 поширила допис «ІНФОРМАЦІЯ_6» і підписала «ІНФОРМАЦІЯ_7». 12.03.2022 ОСОБА_5 опублікувала власне фото на фоні російського прапора, яке підписала « ІНФОРМАЦІЯ_8 ». 23.03.2022 вищевказана особа поширила зображення президента Російської Федерації на якому є надпис « ІНФОРМАЦІЯ_9» та допис « ІНФОРМАЦІЯ_10 ». 26.03.2022 ОСОБА_5 поширила наступний текст: «ІНФОРМАЦІЯ_11» і підписала: « ІНФОРМАЦІЯ_12». 30.03.2022 ОСОБА_5 поширила допис іноземною мовою (можливо грецькою) та прокоментувала - «ІНФОРМАЦІЯ_13».

На вирок суду прокурор ОСОБА_7 та обвинувачена ОСОБА_5 подали апеляційні скарги.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить вироку суду щодо ОСОБА_5 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 436-2 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 436-2 КК України вважає, що вказане судове рішення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Звертає увагу, що ОСОБА_5 визнано винною у неодноразовому поширенні дописів. Вчинення кримінального правопорушення носило триваючий характер. Загалом ОСОБА_5 поширено 8 дописів, у яких міститься підтримка збройної агресії російської федерації проти України, підтримка дій збройних сил країни агресора, зневажливе ставлення до України, її мешканців та історичних постатей.

Водночас, за умов швидкого формування і розвитку інформаційного суспільства в Україні та глобального інформаційного простору, широкого використання інформаційно-комунікаційних технологій у всіх сферах життя особливого значення набувають проблеми інформаційної безпеки.

Вагомою складовою такої гібридної інформаційної війни проти України були і залишаються прояви ворожої пропаганди, що негативно впливають на суспільну свідомість в Україні.

Зазначає, що підтримування окремими громадянами України таких елементів пропаганди країни агресора сприяє продовженню агресії, ускладнює боротьбу з гібридною формою війни, яку веде російська федерація.

Стверджує, що поширення ОСОБА_5 як громадянкою та уродженкою України дописів, у яких містилось виправдовування та заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, завдало значної шкоди інформаційній безпеці України та сприяло поширенню наративів російської пропаганди про заперечення існування українського народу та культури.

З огляду на викладене, вважає, що обране ОСОБА_5 покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам, які склались на цей час внаслідок невиправданої збройної агресії російської федерації, а також завданій шкоді інформаційній безпеці України.

Обвинувачена ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо неї змінити, призначити їй покарання у виді 1 року позбавлення волі без конфіскації майна із застосуванням ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачена зазначає, що вирок є таким, що не відповідає вимогам закону та, відповідно, таким, що підлягає скасуванню в силу допущених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, а відтак і в силу невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Стверджує, що злочин вона скоїла внаслідок збігу певних обставин, під впливом погроз та примусу, у скоєному щиро розкаялась, маючи змогу, причому достатньо широку, вчиняти перепони досудовому розслідуванню розслідуванні злочину, не стала цього робити, сама, добровільно та відкрито повідомила усі обставини злочину, абсолютно нічого не приховуючи, чим, вважає, проявила щире каяття та свідомо пішла на сприяння досудовому розслідуванню.

На думку апелянта, судом не взято до уваги положення закону, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вважає, що судом не безпідставно не врахована передбачена законом можливість призначення покарання з випробуванням, передбачене ст.75 КК України.

Стверджує, що інкриміновані діяння вона вчинила під примусом, а саме через погрози застосування насильства щодо її доньки з боку чоловіка, проживаючого в Україні на ім`я « ОСОБА_17 », а також під примусом з боку чоловіка, з яким вона проживала на території рф, вихідцем із Середньої Азії, який мав певні труднощі з проживанням в рф і якому, як він говорив ОСОБА_5 заставляючи робити і публікувати на своїй сторінці антиукраїнські дописи, «не потрібні були проблеми з ФСБ як до особи, яка проживає з українкою».

Звертає увагу суду, що вся ця злочинна діяльність була свідомо нею припинена як тільки вона відправила доньку з мамою на територію Польщі, тобто убезпечила їх від можливого насильства.

Вказує, що судом не враховано, що у неї є мама похилого віку, вагітна донька. Не враховано також те, що вона раніше не судима, повернулася в Україну і, перебуваючи зараз на прифронтовій території, яка періодично обстрілюється, в результаті чого значна частина м. Баштанка є практично зруйнованою, що укріпляє її виключно проукраїнську позицію і неприйняття та несприйняття російської політики, дій і вчинків цієї країни щодо України, українського народу.

Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_5 та заперечили апеляційну скаргу прокурора, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченої та підтримав апеляційну скаргу прокурора з наведених в ній мотивів, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_5 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинувачену, і за згодою усіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 436-2 КК України в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченої також не оспорюється.

Що стосується покарання, з яким не погоджуються апелянти, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, обставинам, за яких його було вчинено, обране з врахуванням особи винної, яка раніше не судима, на обліках у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, не одружена, має одну дорослу дитину, з вищою освітою; обставина, яка пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин які обтяжують покарання; та призначене в межах, санкції ч. 2 ст. 436-2 КК України у виді 1 року позбавлення волі без конфіскації майна, що узгоджується із загальними засадами призначення покарання, відповідає його меті і становить справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

На думку колегії суддів, апеляційна скарга прокурора не містить доводів того що призначене ОСОБА_5 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Апеляційний суд вважає, що підстав для застосування щодо ОСОБА_5 при призначенні їй покарання положень ст. 75 КК України, як про це просить обвинувачена, немає.

Відповідно до п. 2, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що судам висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку, у тому числі щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у разі, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги про можливість призначення обвинуваченій ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, то, з врахуванням характеру протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_5 та її особи, а також того, що вона вчинила злочин проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, неодноразово поширювала матеріали, у яких міститься виправдовування агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань російської федерації, що свідчить про виражені українофобські налаштування, негативне ставлення до української влади та українського населення в цілому, підтримання російської агресії проти України, колегія суддів вважає, що її звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням буде недостатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення як нею, так і іншими особами нових злочинів.

Колегія суддів не погоджується з твердженням обвинуваченої про те, що її дії не спричинили жодних тяжких наслідків ні для кого, у тому числі для країни, адже публікації ОСОБА_5 у «Фейсбуку» слід розцінювати як свідому публічну інформаційну пропаганду, яку проводить росія в умовах військової агресії, і така пропаганда, яка є частиною гібридної війни з Україною, як наслідок, наносить шкоду суспільству і державі.

Гібридний характер агресії, який здійснюється росією в інформаційній сфері, несе загрозу державному суверенітетові та територіальній цілісності України.

А підтримування елементів пропаганди країни агресора сприяє продовженню такої агресії, ускладнює боротьбу з гібридною формою війни, яку веде росія.

Те, що ОСОБА_5 має дочку, яка нещодавно народила дитину, та маму, не спростовує висновків суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченої лише в умовах ізоляції від суспільства при відбуванні покарання у виді позбавлення волі на визначений судом строк.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченій ОСОБА_5 покарання у вигляді 1 року позбавлення волі відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів й підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченій покарання, як і для ухвалення нового вироку, як це просить прокурор, немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Апеляційні скарги обвинуваченої та прокурора не містять правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає їх необґрунтованими.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 06 липня 2022 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4