УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 523/7565/18

провадження № 51-3445ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_7,

суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калчеве Болградського р-ну Одеської обл. та жителя АДРЕСА_1 ),

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Калчеве Болградського р-ну Одеської обл. та жителя АДРЕСА_2 ),

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Глухів Шосткинського р-ну Сумської обл. та жителя АДРЕСА_3 ),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Суть питання

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2022 року, зокрема ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 186 КК на строк 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК йому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці. Крім того, указано, що строк відбуття покарання ОСОБА_1 рахувати з 15 березня 2018 року, за виключенням періоду з 14 травня 2019 року до 01 січня 2020 року. Також місцевий суд зарахував засудженому в строк відбуття покарання відбуте покарання за попереднім вироком за період з 02 січня 2020 року до 26 квітня 2022 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК суд першої інстанції зарахував ОСОБА_1 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні в період з 15 березня 2018 року до 13 травня 2019 року, а також з 02 січня 2020 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , стосовно яких судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_1 за попередньою змовою із ОСОБА_2 з корисливих мотивів, перебуваючи приблизно о 01 год 40 хв 11 березня 2018 року поряд з буд. №36/4 на вул. Балківській, в м. Одесі, підійшов до раніше незнайомого ОСОБА_4 та застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останнього. Так, ОСОБА_1 завдав удар ліктем в область голови потерпілого, внаслідок чого останній впав на землю. Потім ОСОБА_1 витягнув із кишені куртки потерпілого належний тому мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 4X» із сім-карткою, а ОСОБА_2 підійшов до потерпілого та забрав у останнього пухову куртку. Указаними діями засуджені викрали майно ОСОБА_4 загальною вартістю 7 000 грн.

Крім того, ОСОБА_1 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з корисливих мотивів, перебуваючи близько 01 год 30 хв 15 березня 2018 року на вул. Канатній у м. Одесі, наблизилися до раніше незнайомого ОСОБА_5 обступили його та застосували насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останнього. Так, ОСОБА_1 завдав удару кулаком в обличчя потерпілого внаслідок якого той упав на землю, після чого засуджені витягнули з кишень одягу ОСОБА_5 належний йому мобільний телефон марки «Samsung J3» вартістю 5 000 грн, а також грошові кошти в сумі 400 грн та розпорядилися викраденим на власний розсуд, чим спричинили шкоду на загальну суму 5 400 грн.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 18 серпня 2022 року вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2022 року стосовно ОСОБА_1 залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого ОСОБА_1 та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року в частині застосування до ОСОБА_1 положень ч. 5 ст. 72 КК, зарахувавши його підзахисному строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за періоди: з 15 березня 2018 року до 13 травня 2019 року; з 02 січня до 22 серпня 2020 року; з 29 вересня до 18 серпня 2022 року.

На обґрунтування своїх вимог скаржник звертає увагу Суду на те, що стосовно засудженого ОСОБА_1 було застосоване попереднє ув`язнення з 12 квітня до 26 червня 2017 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням останнього у вчиненні 23 травня 2016 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК. ОСОБА_1 04 січня 2018 року засуджено вироком Апеляційного суду Харківської області за указаний злочин до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Цим же вироком на підставі ч. 5 ст. 72 КК йому було зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 12 квітня 2017 року до 20 червня 2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_1 було затримано Приморським ВП за вчинення 11 та 15 березня 2018 року кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК, та щодо нього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 15 березня 2018 року до його зміни 13 травня 2019 року на домашній арешт.

Також касатор посилається й на те, що вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22 липня 2020 року, який набрав законної сили 22 серпня 2020 року, ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК та ч. 2 ст. 185 КК на підставі ч. 1 ст. 70 КК до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду Харківської області від 04 січня 2018 року йому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

Звертає увагу Суду ОСОБА_6 і на ту обставину, що Суворовський районний суд м. Одеси 29 вересня 2020 року прийняв рішення про конвоювання ОСОБА_1 для розгляду кримінального провадження за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК. Надалі, як указує захисник, ухвалою цього ж суду від 05 травня 2021 року ОСОБА_1 тимчасово залишено у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» до завершення судового розгляду, де він перебував до 18 серпня 2022 року.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, установлених і перевірених місцевим судом, а також правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки захисник не оскаржує законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині.

Водночас твердження ОСОБА_6 щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 72 КК, колегія суддів Верховного Суду вважає безпідставними з огляду на таке.

Частиною 5 ст. 72 КК в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, який набув чинності 21 червня 2017 року, ч. 5 ст. 72 КК викладено у редакції, яка передбачає, зокрема, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Таким чином, не будь-який час перебування особи у слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано відповідно до ч. 5 ст. 72 КК. Такий строк тримання може бути зараховано у строк покарання лише в межах того самого кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення.

Водночас, як установили суди попередніх інстанцій та не заперечується захисником у касаційній скарзі, у кримінальному провадженні, яке переглядається судом касаційної інстанції, стосовно ОСОБА_1 застосоване попереднє ув`язнення після 21 червня 2017 року, а саме з 15 березня 2018 року до 13 травня 2019 року, тобто в період дії положень ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону України № 2046-VIII, у зв`язку з чим суди дійшли аргументованого висновку про відсутність підстав для зарахування обвинуваченому строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З рішеннями судів попередніх інстанцій погоджується і колегія суддів, а твердження захисника про те, що указані ним у касаційній скарзі періоди попереднього ув`язнення, які на його думку, підлягають зарахуванню з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі не узгоджуються з положеннями закону, оскільки попереднє ув`язнення у ці періоди застосовувалося в іншому кримінальному провадженні.

Отже, викладені в касаційній скарзі захисника твердження не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій і не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою судів доводів сторони захисту чи неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9