КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

при секретарі судових засідань ОСОБА_4

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0001107 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15 квітня 2004 року за ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України на сім років позбавлення волі, звільнений 07 травня 2009 року умовно-достроково на один рік вісім місяців вісім днів;

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2011 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України на чотири роки позбавлення волі, звільнений 04 липня 2014 року по амністії;

- вироком Деснянського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України на п`ять років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки;

- вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України на п`ять років три місяці позбавлення волі, звільнений 01 жовтня 2021 року по відбуттю строку покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді семи років шести місяців позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів.

Судом визнано доведеним, що 02 червня 2022 року, приблизно о 13 год. 25 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на вул. Мілютенка, 11-Б в м. Києві, побачив у незнайомої йому ОСОБА_8 сумку, після чого у нього виник умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, повторно, в умовах воєнного стану, підійшов до потерпілої ОСОБА_8 та вихопив пакет, який потерпіла тримала у правій руці, в якому знаходились гаманець із грошовими коштами в сумі 150 грн., жіноча білизна та документи на ім`я потерпілої, тим самим відкрито викрав чуже майно, з яким з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився за власним розсудом, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 150 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна повторно, в умовах воєнного стану.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_7 і його захисник - адвокат ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Разом з тим, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, до початку апеляційного розгляду справи захисник ОСОБА_6 відмовився від своєї апеляційної скарги, вказану позицію захисника підтримав і обвинувачений ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить не приймати до уваги апеляційну скаргу його захисника, змінити призначене йому покарання вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року на більш м`яке покарання, яке апеляційний суд вважає за можливе.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_7 просить врахувати тяжкий стан його здоров`я, зокрема наявність ряду невиліковних захворювань, у зв`язку з чим він потребує постійного медичного нагляду, що в умовах ізоляції від суспільства є неможливим.

Крім того, обвинувачений просить врахувати і ті обставини, що у нього на утриманні перебуває повнолітня дочка, яка не має інших родичів крім нього.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого і захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог закону, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не заперечуються.

За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, а саме, як відкрите викрадення чужого майна повторно, в умовах воєнного стану.

Також, колегією суддів встановлено, що призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів і в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Відповідно до положень ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо загальних засад призначення покарання, зокрема врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, характеризується посередньо.

Також, судом першої інстанції було визнано обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та не встановлено обставин, які його обтяжують.

На підставі наведеного суд першої інстанції прийшов до висновку, що достатнім для виправлення і перевиховання ОСОБА_7 буде покарання у виді семи років шести місяця позбавлення.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Так, ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, в останнє 25 липня 2017 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України на п`ять років три місяці позбавлення волі, звільнений 01 жовтня 2021 року по відбуттю строку покарання, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та менш ніж через рік після відбуття покарання вчинив нове тяжке кримінальне правопорушення проти власності, в умовах воєнного стану.

При цьому, ОСОБА_7 в суді першої інстанції своєї вини не визнавав.

Також, колегія суддів враховує конкретні обставини справи, те, що кримінальне правопорушення було вчинене проти особи похилого віку, що судом першої інстанції було визнано як обставину, яка обтяжує покарання, відсутність обставин, якій його пом`якшують, вік обвинуваченого, його посередню характеристику.

Враховує колегія суддів і стан здоров`я обвинуваченого та наявність у нього повнолітньої доньки, проте вважає, що сукупність вище зазначених обставин вказує, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає даним про особу обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є достатнім для його виправлення і перевиховання.

Крім того, слід зазначити, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді семи років шести місяців позбавлення волі є наближеним до мінімального покарання, визначеного санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року, а відтак апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_7 відмовити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, для засудженого з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3