КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2022 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, і призначено покарання: за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді у виді 6 місяців обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_6 за сукупністю кримінальних проступків, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням - іспитовим строком, тривалістю 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 засуджена за те, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше, ніж 19 серпня 2022 року, при невстановлених обставинах придбала у невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділено у окреме кримінальне провадження, особисту медичну книжку форми первинної облікової документації № 1-ОМК, яка затверджена наказом Міністерством охорони здоров`я № 150 від 21 лютого 2013 року.

ОСОБА_6 , маючи на меті отримання подальшого допуску до роботи, однак не бажаючи проходити попередній профілактичний медичний огляд у медичній установі, який визначений Порядком проведення обов`язкових профілактичних медичних оглядів та видачі особистих медичних книжок, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2001 р. №559, Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації №1-ОМК "Особиста медична книжка", затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України №150 від 21 лютого 2013 року, всупереч положень ст. 21 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року, вирішила підробити і використати завідомо підроблений документ, а саме особисту медичну книжку на своє ім`я.

Реалізуючи свій умисел, спрямований на пособництво в підробленні офіційного документу та подальше його використання, ОСОБА_6 в невстановлений досудовим розслідуванням день та час, перебуваючи у невстановленому місці, домовилась про підроблення особистої медичної книжки, шляхом внесення до неї завідомо неправдивих відомостей про проходження обов`язкового медичного огляду, після чого сприяла вказаній особі у вчиненні кримінального проступку, шляхом надання їй власних анкетних даних, (прізвища, імені та по-батькові), та відомостей про необхідний термін проходження медичного огляду.

В подальшому в невстановлений день та час, невстановлена особа, перебуваючи в невстановленому досудовим розслідуванням місці, відправила логістичною фірмою «Нова пошта» ОСОБА_6 завідомо підроблену особисту медичну книжку форми первинної облікової документації № 1-ОМК; серії НОМЕР_1, тобто завідомо підроблений офіційний документ, який видається установою, яка має право видавати такий документ, а саме закладом охорони здоров`я, де проводився медичний огляд і який надає право допуску до роботи працівникам окремих професій, виробництв та організацій, і діяльність яких пов`язана з обслуговуванням населення і може призвести до поширення інфекційних хвороб, до якої були внесені завідомо неправдиві відомості, щодо проходження медичного огляду у КНП «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району міста Києва на ім`я ОСОБА_6 , з відповідним відтиском печатки, чим порушила встановлений законодавством порядок складання, видачі і використання офіційних документів, визначений Порядком проведення обов`язкових профілактичних медичних оглядів та видачі особистих медичних книжок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2001 року № 559, Інструкцією щодо заповнення форми - первинної облікової документації №1-ОМК «Особиста медична книжка», затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України №150 від 21 лютого 2013 року, ст. 21 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району м. Києва особисту медичну книжку серії НОМЕР_1 на особу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не видавало.

Окрім цього, 19 серпня 2022 приблизно о 15 год. 34 хв., ОСОБА_6 перебуваючи на своєму робочому місці, а саме в кафе «Корчма», що розташоване за адресою: м. Київ, вул. С. Петлюри, 32, пред`явила на вимогу працівників ДОП ВП № 1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві свої підроблені медичну книжку серії НОМЕР_1 та медичну карту на ім`я ОСОБА_6 , виданої Комунальним некомерційним підприємством «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району м. Києва».

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2022 року змінити в частині призначених покарань та призначити ОСОБА_6 покарання: за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, в іншій частині вирок залишити без змін.

Захисник, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинених кримінальних правопорушеннях та правильність кваліфікації її дій, вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є надто суворим та не відповідає тяжкості вчинених правопорушень, і особі обвинуваченої.

В апеляції захисника вказано, що судом не обґрунтовано застосування до обвинуваченої найсуворішого виду покарання - обмеження волі, навіть якщо і мало місце подальше звільнення від його відбування з випробуванням, адже ч. 1 ст. 358 КК України та ч. 4 ст. 358 КК України передбачають альтернативні види покарання, зокрема, у виді штрафу.

При призначенні покарання судом також не враховано того, що дії обвинуваченої за ч. 1 ст. 358 КК України кваліфіковані із застосуванням ч. 5 ст. 27 КК України (пособництво), оскільки ОСОБА_6 безпосередньо жодних медичних довідок самостійно не виготовляла, не підробляла печатку «Консультативного-діагностичного центру» Печерського району міста Києва, а лише надала свої анкетні дані та фотографію для виготовлення такої довідки. Не дивлячись на це, судом за дане кримінальне правопорушення призначено покарання близьке до максимального у виді одного року обмеження волі.

За ч. 4 ст. 358 КК України судом взагалі призначено покарання у розмірі, який не відповідає ч. 2 ст. 61 КК України, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 61 КК України, обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років. Натомість судом першої інстанції дане кримінальне правопорушення визначено покарання у виді 6 місяців обмеження волі.

Та обставина, що ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України не означає, що до неї застосовано м`якше покарання.

Захисник вважає, що з урахуванням особи обвинуваченої, яка вперше притягується до відповідальності за вчинення кримінальних проступків, її ставлення до вчинених правопорушень, а саме: щирого каяття, відсутності завданої шкоди, наявності у неї постійного місця роботи та відсутності осіб на утриманні, справедливим покаранням було б покарання у виді штрафу.

Даний вид покарання, на думку захисника, є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченої, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення частково, виходячи з таких підстав.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглянуто у спрощеному порядку, передбаченому ст. ст. 381, 382 КПК України, та в апеляційній скарзі захисника не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченої і кваліфікація її дій за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Призначаючи ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України покарання у виді обмеження волі, суд послався на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченої, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності, працює, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Водночас, призначаючи ОСОБА_6 найсуворіший вид покарання, передбачений санкціями ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, у виді обмеження волі, суд не вмотивував свого висновку щодо виду покарання, хоча був зобов`язаний зробити це, зважаючи на те, що санкціями вказаних статей окрім покарання у виді обмеження волі передбачені менш суворі покарання у виді штрафу та арешту.

Приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що покарання у виді обмеження волі, призначене ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої та є занадто суворим.

Зокрема, суд першої інстанції послався на фактичні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченої, проте не врахував цих обставин та особі обвинуваченої.

Так, ОСОБА_6 засуджена за вчинення двох кримінальних правопорушень, одне з яких вчинено у співучасті з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, і у цьому провадженні обвинувачена є пособником. Згідно з матеріалами провадження діями ОСОБА_6 не завдано шкоди.

Обвинувачена ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, працює, щиро розкаялась у вчинених нею діях.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_6 не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів, керуючись вимогами ст. 65 КК України, вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді штрафу.

При цьому, визначаючи розмір штрафу, колегія суддів не може задовольнити прохання захисника щодо призначення штрафу у розмірах, відповідно, 100 та 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, та призначення ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, оскільки апелянт не навів в апеляції переконливих доводів щодо розміру штрафу.

З урахуванням наведених вище обставин кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшує покарання, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 розмір штрафу необхідно визначити в межах санкцій ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України, а при визначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних проступків за правилами ч. 1 ст. 70 КК України необхідно застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Отже, вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 підлягає зміні з пом`якшенням покарання до штрафу, яке підлягає реальному виконанню, оскільки вимоги ст. 75 КК України не можуть бути застосовані до такого виду покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_6 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч. 4 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_8 ОСОБА_3

[1]Справа № 761/18438/22-к

Провадження № 11-кп/824/4018/2022 КК: ч. 1 ст. 358

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Доповідач ОСОБА_1