Справа № 135/106/22
Провадження № 1-кп/147/13/23
У Х В А Л А

іменем України

02 травня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

із секретарем ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Вінницьким міським судом Вінницької області в залі суду обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000244 від 16.04.2021, про обвинувачення:

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311 КК України,

ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

в с т а н о в и в:

28 березня 2022 року до Тростянецького районного суду Вінницької області з Вінницького апеляційного суду на підставі ухвали суду від 28 лютого 2022 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000244 від 16.04.2021, про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .

Під час судового розгляду між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_5 , який підтримує публічне обвинувачення у кримінальному провадженні №0000244 від 16.04.2021, з однієї сторони (далі прокурор), та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_10 , з іншої сторони (далі обвинувачений), за участі захисника ОСОБА_11 , на підставі ст. ст. 468 470, 472 КПК України добровільно, за ініціативою обвинуваченого, 08 лютого 2023 року укладено угоду про визнання винуватості. Згідно з угодою обвинувачений ОСОБА_10 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватись в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 КПК України.

Ухвалою суду від 09.02.2023 виділено в окреме провадження матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, у зв`язку з поданням угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_10 за участю захисника - адвоката ОСОБА_11 . Виділені матеріали кримінального провадження передано до канцелярії суду для їх реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду.

Вироком колегії суддів Тростянецького районного суду Вінницької області у складі головуючого ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 17 лютого 2023 року затверджено угоду про визнання винуватості від 08 лютого 2023 року укладену між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_5 , та обвинуваченим ОСОБА_10 в присутності захисника адвоката ОСОБА_11 . Визнано ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без конфіскації майна.

Вказаний вирок суду набрав законної сили 21 березня 2023 року.

У зв`язку з наведеним, у судовому засіданні 02 травня 2023 року колегією суддів Тростянецького районного суду Вінницької області поставлено на обговорення питання, чи за зазначених обставин учасники судового розгляду довіряють даному складу суду.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив що довіряє складу суду.

Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні вказав, що не ознайомлений з текстом угоди про визнання винуватості, якщо в угоді не зазначені прізвища обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тоді підстав для недовіри колегії суддів немає.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 підтримав думку свого колеги - захисника ОСОБА_8 .

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зазначили, що довіряють складу суду.

Зважаючи на позицію учасників та враховуючи наведене, з метою уникнення порушення принципу презумпції невинуватості, колегія суддів вважає за необхідне заявити самовідвід з тих підстав, що затвердження даною колегією суддів угоди про визнання винуватості спільника обвинувачених, виключає можливість продовження здійснення судового розгляду тією самою колегією суддів цього ж кримінального провадження.

Відповідно до ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно із ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

ЄСПЛ у в власній практиці неодноразово досліджував питання щодо підстав відводу суддів, за результатами чого було вироблено два критерії (суб`єктивний і об`єктивний). У пункті 66 рішення ЄСПЛ від 10.12.2009 у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (заява №4785/02) зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Так, за суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді. Відповідно до об`єктивного критерію необхідно визначити, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», рішення від 24 лютого 1993 року «Веттштайн проти Швейцарії»). З практики ЄСПЛ випливає, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи навіть тоді, коли у стороннього спостерігача лише могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року, які схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року №2006/23 передбачають принцип об`єктивності судді як необхідну умову для належного виконання останнім своїх обов`язків. Так, об`єктивність має виявлятися не лише у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя має заявити самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Так, серед вказаних випадків зокрема є: (а) у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається…

У рішенні ЄСПЛ по справі «П`єрсак проти Бельгії» встановивши порушення положень ч.1 ст. 6 Конвенції, суд зробив висновок про те, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 25.11.2021 ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Муча проти Словаччини». В цій справі ЄСПЛ констатував, що суд, який схвалив угоди спільників про визнання провини, які завдають шкоди презумпції невинуватості старшого гангстера, не був неупередженим в судовому розгляді справи останнього.

Так, у п. 48 цього рішення ЄСПЛ зауважує, що конкретні скарги заявника ґрунтуються на тому факті, що його судив і засудив той самий суд першої інстанції, який раніше засуджував його співвиконавців за злочинні дії, вчинені спільно із заявником і що він визначив ці дії таким чином, щоб було зрозуміло, що він також брав у них участь […] Під час розгляду цієї скарги право заявника на презумпцію невинуватості повинно бути враховано. Питання щодо неупередженості судді виникає, коли попереднє рішення вже містить детальну оцінку ролі особи, яка згодом була засуджена у злочині, вчиненому кількома особами, і, зокрема, коли попереднє рішення містить конкретне твердження про причетність заявника або коли враховано, що особа, засуджена згодом відповідала всім критеріям, необхідним для вчинення кримінального правопорушення. Враховуючи обставини конкретної справи, такі елементи можуть розглядатися як ті, що вирішують питання про винуватість особи, яка розглядається в подальшому провадженні, і, таким чином, може призвести до об`єктивно обґрунтованих сумнівів у тому, що національний суд має неупереджену думку щодо суті справи відносно особи, яку судили згодом на початку судового розгляду (абз. 4 п. 49 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).

Не заперечується, що заявника судив і засудив той самий суд першої інстанції, який раніше засуджував його співвиконавців за злочинні дії, вчинені спільно з ним, і що, визначаючи ці діяння, суд першої інстанції також посилався на участь у них заявника (п. 50 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).

Суд зазначає, що рішення про затвердження угод співвиконавців заявника про визнання винуватості містили детальний фактичний опис їхніх злочинів, включаючи роль заявника в них як спільного виконавця, тоді як точний фактичний опис деяких їхніх злочинних дій був ідентичний точному фактичному опису приписуваних йому злочинних дій. Хоча ці рішення не містять жодного окремого висновку про вину щодо заявника як такого (див. також пункти 27 і 28 вище), їх слід розглядати у світлі складових елементів злочинів, про які йдеться, зокрема, створення, задумування та підтримання злочинного підприємства, що передбачає узгоджені злочинні дії з боку спільних виконавців.

Таким чином, засудження співвиконавців заявника у цих злочинах на основі наданого опису їхніх злочинних дій, що включало точне фактичне визначення конкретної ролі заявника в них, в принципі могло викликати сумніви щодо того, чи не призвело це до ситуації, при якій його було визнано таким, що скоїв кримінальні правопорушення, про які йдеться (п. 55 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).

Посилання на заявника та його дії в такий спосіб може в принципі порушити захист його права на презумпцію невинуватості. Суд усвідомлює, що будь-яке можливе втручання в це право мало місце насамперед у провадженні щодо співвиконавців заявника […]. Тим не менш, засудження його співвиконавців було частиною справи проти заявника (п. 56 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).

Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява, зроблене державною посадовою особою щодо особи, обвинуваченої у кримінальному правопорушенні, відображає думку про те, що вона або вона є винною до того, як ця особа була фактично визнана винною згідно з законом.

Крім того, Суд також встановив, що, навіть якщо закон прямо вказує, що не можна зробити жодних висновків про винність особи з кримінального провадження, в якому вона не брала участі, судові рішення мають бути сформульовані таким чином, щоб уникнути будь-яких потенційних попередніх висновків про вину третьої особи, щоб не поставити під загрозу справедливий розгляд обвинувачення в окремому провадженні.

Зазначені посилання жодним чином не були сформульовані таким чином, щоб вказувати на те, що на даний момент заявник є лише обвинуваченим і переслідується в окремому кримінальному провадженні. Разом з тим, жодне таке формулювання чи будь-яке інше пояснення щодо того, що його вину законодавчо не встановлено, не фігурує ні в обґрунтуванні вироків, які засуджують співвиконавців, ні де-небудь ще.

Правда, що у вироках, які засуджують співвиконавців, на заявника посилаються лише під його ініціалами та псевдонімом. Однак, як також зазначено в рішенні, очевидно, що суд першої інстанції чудово знав його особу. Більше того, і що ще важливіше (оскільки точне фактичне визначення власних злочинних дій заявника ідентичне визначенню його співвиконавців), не може бути сумніву, що його участь у їхніх злочинних діях була конкретно та індивідуально визначена у вироках, у яких встановлені такі винні співвиконавці (п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).

Оскільки суд першої інстанції щодо заявника вважав засудження його співвиконавців частиною справи проти нього, принаймні, на перший погляд, він мав очевидний стимул залишатися послідовним зі своїм попереднім набором рішень, оскільки будь-які суперечливі висновки, зроблені вперше, могли підірвати довіру до останнього. Так само враховуючи, що власне засудження заявника значною мірою ґрунтувалося на свідченнях, наданих співвиконавцями, які вже інкримінували йому зізнаннями, які вони дали під час угоди про визнання винуватості у них також був очевидний стимул не суперечити їхнім попереднім заявам (п. 64 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).

З огляду на формулювання вироків проти співвиконавців заявника, вони завдали шкоди його праву заявника вважатися невинним доти, доки його вину не буде доведено. Враховуючи роль, яку вони відіграли у судовому розгляді заявника, який проходив у тому ж суді, його сумніви щодо його неупередженості були об`єктивно виправданими (п. 64 рішення ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини»).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

З урахуванням висновків ЄСПЛ у справі «Муча проти Словаччини» колегія суддів під час судового розгляду, встановила наявність обставин, які можуть викликати в учасників цієї справи сумнівів у неупередженості колегії суддів Тростянецького районного суду Вінницької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , внаслідок ухвалення ними вироку на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_10 .

Щодо доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 про текст угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_10 , суд зазначає, що інформація відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 міститься як в формулюванні обвинувачення, так і в тексті угоди про визнання винуватості. Дані процесуальні документи були досліджені судом та за результатами їх розгляду було ухвалено обвинувальний вирок відносно ОСОБА_10 .

Отже, з метою забезпечення права на справедливий судовий розгляд, суд вважає за необхідне заяву про самовідвід задовольнити та передати матеріали кримінального провадження для здійснення автоматизованого розподілу судової справи.

Керуючись ст.ст. 75, 80, 81, 369 - 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Самовідвід колегії Тростянецького районного суду Вінницької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 та суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити.

Відвести колегію суддів від розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000244 від 16.04.2021, про обвинувачення: ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Матеріали кримінального провадження передати до канцелярії суду для проведення автоматизованого розподілу справи в порядку визначеному ч. 3 ст. 35 КПК України.

Ухвала є остаточною та апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено і оголошено о 16 годині 00 хвилин 02 травня 2023 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3