ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1285/23 Справа № 174/710/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001113 від 26.12.2022 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 січня 2023 року, якою відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_7 від 27.12.2022 року, матеріали кримінального провадження №0001113 від 26.12.2022 року у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, повернуто прокурору для продовження досудового розслідування,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 січня 2023 року відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_7 від 27.12.2022 року, матеріали кримінального провадження № 0001113 від 26.12.2022 року, у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, повернуто прокурору для продовження досудового розслідування.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд вказав, що ч. 4 ст. 190 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 (п`яти) до 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, проте в укладеній угоді між прокурором та обвинуваченою сторонами узгоджено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років із звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, та покладенням відповідних процесуальних обов`язків, втім не було вирішено питання стосовно застосування додаткового покарання передбаченого санкцією статті, а саме конфіскації майна, при цьому не зазначено і про незастосування вказаної міри покарання. Крім того вказує, що в угоді не міститься відомостей стосовно того, що ОСОБА_7 сприяє досудовому розслідуванню, про що було вказано в судовому засіданні, а також не вказано розмір матеріальної шкоди та даних щодо її відшкодування.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувана ухвала суду є необгрунтованою, невмотивованою та такою, що підлягає оскарженню, оскільки в даному випадку, фактично було повернуто обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, і оскарження такого рішення прямо передбачено КПК України.

Одночасно зазначає, що обвинувачена, її захисник підтримали угоду, представник потерпілого не заперечував проти задоволення угоди. Вказує, що доводи суду стосовно відсутності в угоді відомостей про активне сприяння обвинуваченої розкриттю злочину не відповідають дійсності, оскільки в угоді дана обставина відображена, що у свою чергу і стало запорукою її укладання. Крім того вказує, що не віднесено до безумовних вимог угоди, викладених в ст. 472 КПК України, питання стосовно матеріальної шкоди, її відшкодування та наявність цивільного позову.

Одночасно вказує, що відповідно до абз. 3 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду № 7від 24.10.2003 року Про практику призначення судами покарання , якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки ст. 77 КК України передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, які можуть бути призначені у такому випадку, а тому суд дійшов помилкового висновку про необхідність відмовити у затвердженні угоди.

Акцентує увагу на тому, що у судовому засіданні суд не надав можливість прокурору заявити клопотання про розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акту. В даному випадку суд мав продовжити розгляд справи в загальному порядку.

Заслухавши доповідь головуючого судді; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції; обвинувачену, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, при вирішенні питання про відмову у затвердженні угоди, та повернення прокурору матеріалів кримінального провадження, вказані вимоги кримінального процесуального закону, належним чином, судом дотримані не були.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про відмову в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про примирення або визнання винуватості може ініціюватись в будь - який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Положеннями ч. 1 ст. 474 КПК України визначено, що в разі досягнення угоди під час досудового розслідування обвинувальний акт з підписаною угодою невідкладно надсилається до суду. Прокурор має право відкласти направлення до суду обвинувального акта з підписаною угодою до отримання висновку експерта або фіксації доказів, які можуть бути втрачені зі спливом часу, або які неможливо буде провести пізніше без істотної шкоди для їх результату у разі відмови суду в затвердженні угоди.

З огляду на дану норму, законодавцем передбачено право прокурора не направляти обвинувальний акт з угодою до суду, якщо в рамках досудового розслідування не проведено всі процесуальні дії, зокрема не зібрані всі докази, якщо це може вплинути на результати здійснення кримінального провадження у разі відмови суду в затвердженні угоди.

Частиною 7 статті 474 КПК України передбачено обов`язок суду щодо перевірки угоди на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і зазначені підстави, у разі встановлення яких суд відмовляє в затвердженні угоди, а саме якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

З наведеного вбачається, що у разі наявності передбачених вказаною нормою підстав для відмови в затвердженні угоди, досудове розслідування або судове провадження продовжується в загальному порядку.

Як слідує з роз`яснень, що містяться в п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення кримінального провадження на підставі угоди», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

Наявними матеріалами встановлено, що в рамках даного кримінального провадження 27.12.2022 року було складено обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190 КК України, який в цей же день, разом з реєстром матеріалів досудового розслідування було вручено ОСОБА_7 та її захиснику, крім того 27.12.2022 року було укладено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_7 , та вказані матеріали разом з обвинувальним актом було направлено до суду, яким отримано 28.12.2022 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України однією з форм закінчення досудового розслідування є звернення до суду з обвинувальним актом.

З наведеного вбачається, що досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0001113 від 26.12.2022 року у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, було закінчено з моменту отримання обвинувального акту разом з угодою про визнання винуватості судом першої інстанції.

Судом першої інстанції було перевірено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_7 , та з огляду на її невідповідність вимогам кримінального процесуального закону було прийнято рішення про відмову в її затвердженні, та одночасно було прийнято і рішення про повернення матеріалів кримінального провадження прокурору для здійснення досудового розслідування, при цьому не було з`ясовано думки учасників процесу стосовно відповідності обвинувального акту вимогам КПК України та можливості призначення розгляду даного кримінального провадження на підставі обвинувального акту в загальному порядку, як не було обговорене з прокурором питання про наявність або відсутність необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення і не надана прокурору можливість заявити відповідне клопотання.

Більше того, судом першої інстанції не було прийняте передбачене п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України процесуальне рішення про повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування, натомість було прийняте рішення про повернення прокурору матеріалів кримінального провадження, що з урахуванням змісту ст. 317 КПК України не є тотожним.

Таким чином, судом першої інстанції не було враховано того факту, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження було закінчено, фактично обвинувальний акт подано до суду, а тому і рішення стосовно повернення матеріалів кримінального провадження було передчасним, зокрема і з огляду на те, що було залишено без з`ясування в учасників судового розгляду питання стосовно відповідності даного обвинувального акту положенням ст. 291 КПК України і можливості призначення розгляду кримінального провадження в загальному порядку, при цьому не було встановлено невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів проходить до висновку, що, приймаючи рішення про повернення матеріалів кримінального провадження прокурору з підстави невідповідності укладеної угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою, суд першої інстанції порушив вимоги кримінального процесуального закону.

У зв`язку із вищенаведеним, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу у цій частині такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне часткове задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 січня 2023 року, якою відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_7 від 27.12.2022 року, матеріали кримінального провадження №0001113 від 26.12.2022 року у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, повернуто прокурору для продовження досудового розслідування, - скасувати в частині повернення матеріалів кримінального провадження, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4