Справа № 183/931/23
№ 1-кс/183/423/23

У Х В А Л А
27 січня 2023 року м. Новомосковськ
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, військовослужбовця Збройних Сил України за мобілізацією у військовому званні «штаб-сержант», не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402КК України,-
В обґрунтування клопотання прокурор зазначає на встановлення досудовим розслідуванням, що штаб-сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді головного сержанта командира відділення 1 кулеметного взводу стрілецької роти 2 військової частини НОМЕР_1 ,в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 24.01.2023, близько о 09 год. 30 хв., перебуваючи за місцем тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 у населеному пункті АДРЕСА_3 , отримавши законний усний наказ свого прямого начальника заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_6 , виданий на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 № 536/892/дск від 07.12.2022, про здійснення маршу до населеного пункту АДРЕСА_4 (зона очікування) та подальшого зайняття бойових позицій у населеному пункті АДРЕСА_5 , відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони, тобто підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, в умовах воєнного стану.
25.01.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.
25.01.2023 ОСОБА_5 затримано слідчим в порядку ст. 208 КПК України.
В обґрунтування заявленого клопотання стороною обвинувачення зазначено, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності.
Ураховуючи особу підозрюваного, прокурор вважає наявними ризики, визначені п. 1, п. 3, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризики: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.
При цьому звертає увагу на обставини, які в силу ст. 178 КПК України, мають враховуватись судом при обранні запобіжного заходу, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України; тяжкість покарання, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки; вчинення злочину в умовах воєнного стану. Дії, що інкримінуються підозрюваному, мають виняткову суспільну небезпечність в період триваючої збройної агресії російської федерації, особливо, в бойовій обстановці, оскільки спрямовані на підрив основоположної засади функціонування Збройних Сил України єдиноначальності.
Під час судового розгляду прокурор заявлене клопотання підтримав.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання посилаючись на необґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Вказав, що до призову на військову службу працював у правоохоронних органах, Національній Гвардії України. У 2017 році, внаслідок захворювання, медичною комісією встановлено його обмежену придатність до служби та він був змушений звільнитися. З початком вторгнення російських військ він самостійно пішов на військову службу, не вказуючи про обмежену придатність. Понад 9 місяців сумлінно проходив службу у військовій частині не вказуючи про обмежену придатність, отримав подяку від військового командування та нагрудний знак «Сталевий хрест». У кінці липня 2022 року він отримав контузію, у зв`язку з чим перебував під медичним наглядом нетривалий час, після чого знову повернувся до військової служби. Після повернення з чергового завдання до розташування частини став помічати, що погано почувається, у нього болять голова та серце, у зв`язку з чим звернувся до медичної частини для проходження огляду. Однак у проведенні огляду було відмовлено та допомогу не надали. У подальшому, 20.01.2023 року йому надали направлення до ВЛК в м. Харків на 19.01.2023, про яке він не знав та якого не запитував. Отримавши направлення виїхати він не зміг через відсутність транспорту. Наступного дня 21.01.2023 від командування він отримав направлення до ВЛК в м. Добропілля на 20.01.2023 та його повезли на ВЛК. Він пройшов 4 лікаря, скаржився на проблеми зі здоров`ям, однак йому, без належного огляду та проведення належних досліджень поставили діагноз про відсутність проблем зі здоров`ям. При цьому від лікаря терапевта він отримав рецепт на ліки. Повернувшись до місця розташування частини він дізнався, що не рахується у частині та те, що 24.01.2023 до командування військової частини надійшов наказ про переведення його в іншу частину, зняття його з забезпечення та постановку до іншої частини, чим були задоволені його заяви, які він складав та подавав раніше. У той же день, 24.01.2023 його викликали до керівництва та оголосили наказ про необхідність прямувати до визначеного місця на виконання бойового завдання керівництва частини, у якій він служив. Він не відмовлявся виконувати наказ, лише зазначив, що погано почувається. У наступному йому розповіли про отримання наказу на переведення до іншої частини. Після цього його службові особи частини, у якій він проходить службу відвезли його до іншого приміщення, у якому знаходилися співробітники Державного бюро розслідувань, після чого відвезли до розташування частини. Наступного дня його знову привезли до іншого приміщення, у якому знаходилися співробітники правоохоронних органів, у якому йому повідомили про затримання.
Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію підзахисного. Просив відмовити у задоволенні клопотання у повному обсязі через необґрунтованість підозри та ризиків. Вказував на те, що фактично ОСОБА_5 затримано 24.01.2023. Зазначив про те, що підозрюваному не надали час підготуватися до розгляду клопотання та зібрати матеріали на підтвердження його позиції.
Заслухавши позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали клопотання, дослідивши надані докази слідчий суддя виходить з такого.
25.01.2023 о 13:20 год ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України.
Посилання захисника на той факт, що фактичне затримання відбулося 24.01.2023 суд не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_5 є військовослужбовцем та у судовому засіданні підозрюваним повідомлено про те, що за розпорядженням керівництва 24.01.2023 він їздив разом зі службовими та посадовими особами до місцезнаходження підрозділу ДБР та після чого разом зі службовими та посадовими особами його відвезли до місця проходження служби. За таких обставин, відсутні підстави для висновку, що відбулося затримання підозрюваного уповноваженою особою без ухвали слідчого судді.
Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання (п. 1); особиста порука (п. 2); застава (п. 3); домашній арешт (п. 4); тримання під вартою (п. 5).
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХвведено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
14 березня 2022 року Указом Президента України №133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
18 квітня 2022 року Указом Президента України №259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому, 17 травня 2022 року Указом Президента України №341/2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 квітня 2022 року строком на 90 діб.
12 серпня 2022 року Указом Президента України № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
У відповідності до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам визначеним положенням цієї статті.
Статтею 178 КПК України визначено обов`язок суду, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінити в сукупності всі обставини вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та особу підозрюваного.
Ураховуючи зібрані органом досудового слідства та надані суду докази, зокрема: повідомлення про вчинення кримінального правопорушення керівника сил і засобів ВКР СБ України ОТУ «Ліман» від 24.01.2023 № 17/5-380; витяг з бойового розпорядження № 536/892/дск; витяг з наказу командира військової частини від 30.04.2022 № 2; витяг з наказу командира військової частини від 30.08.2022 № 161; витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 29.04.2022 № 105; довідку ВЛК № 740 від 21.01.2023 в їх сукупності, слідчий суддя вважає обґрунтованою повідомлену ОСОБА_5 підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що попередньо кваліфіковане органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 402 КК України.
При розгляді доказів, наданих стороною обвинувачення у підтвердження клопотання, зазначених вище, слідчий суддя вважає на підставі ст. 178 КПК України їх вагомими та обґрунтованими. У відповідності до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Камбел і Харлі проти Сполученого Королівства», вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Тому слідчий суддя вважає, що існують всі підстави вважати підозру обґрунтованою.
При цьому, посилання підозрюваного про те, що підозра не є обґрунтованою, оскільки від виконання наказу начальника він не відмовлявся, а лише просив забезпечити право на медичну допомогу спростовуються дослідженими слідчим суддею доказами, зазначеними вище та відсутністю доказів на підтвердження позиції захисту.
Позицію сторони захисту на відсутність часу підозрюваного для підготовки захисту слідчий суддя не вважає мотивованою, оскільки нормами ст. 186 КПК України визначено строки розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, підозрюваного повідомлено про підозру 25.01.2023 за участю захисника, копію клопотання надано 25.01.2023 та з огляду на це, ОСОБА_5 мав достатній час для підготовки до розгляду клопотання для реалізації права на захист.
Стосовно ризиків, визначених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя погоджується з позицією сторони обвинувачення, щодо імовірності їх виникнення, з огляду на особу правопорушника, те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.
При цьому, з досліджених слідчим суддею доказів убачаються підстави для висновку, що належна процесуальна поведінка обумовлена не правосвідомістю підозрюваного, а відсутністю запобіжного заходу, повідомлення про підозру, що жодним чином не свідчить про відсутність ризику переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу.
Також слідчий суддя погоджується з позицією прокурора щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний, будучи військовослужбовцем, може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. При оцінці ймовірності даного ризику, слідчий суддя враховує його наявність у сукупності із існуванням ризику летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї, як дійсного військовослужбовця та вчинення кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється в умовах воєнного стану.
Водночас, слідчий суддя вважає недоведеними ризики, передбачені п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обставини, покладені в їх обґрунтування фактично враховуються слідчим суддею при висновку про наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, з огляду на відсутність доказів наявності у підозрюваного судимості, спростовуються доводи сторони обвинувачення про можливість підозрюваного спробувати вчинити інше кримінальне правопорушення.
При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя вважає, що прокурором доведено той факт, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним слідчим суддею доведеними, крім того, враховуючи ч. 8 ст. 176 КК України та воєнний стан в Україні, до підозрюваного може застосовуватися виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини 1 ст. 176 КК України.
Так, слідчий суддя враховує відсутність судимостей підозрюваного, участь підозрюваного у бойових діях, стан здоров`я підозрюваного, підтверджений довідкою військово-лікарської комісії.
Водночас, слідчий суддя ураховує також і вагомість наданих в обґрунтування клопотання доказів, відсутність стійких соціальних зв`язків, вік та стан здоров`я підозрюваного, які не вказують на неможливість застосування запобіжного заходу, про який просить сторона обвинувачення. Також ураховує і те, що дії, які інкримінуються підозрюваному, мають виняткову суспільну небезпечність, оскільки відбулися у період триваючої збройної агресії російської федерації. Означене є беззаперечною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Визначаючи строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя ураховує кількість та вагомість наданих в обґрунтування клопотання доказів, дату повідомлення про підозру, внаслідок чого вважає за необхідне визначити строк дії запобіжного заходу 31 днями, які необхідно обраховувати, в силу положень ч. 5 ст. 115 КПК України - з моменту фактичного затримання ОСОБА_5 .
Розглядаючи питання щодо застосування застави, суд виходить з того, що прокурор у клопотанні просив не визначати альтернативний запобіжний захід. Слідчий суддя виходить з того, що під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтею 402 Кримінального кодексу України. За таких обставин, враховуючи обставини, передбачені статтями 177 та 178 КК України, встановлені у судовому засіданні, слідчий суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави підозрюваному.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 194 КПК України,
застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 лютого 2023 року включно в умовах ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Копію ухвали надати підозрюваному ОСОБА_5 та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали проголошено о 08:45 годині 30.01.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1