Справа № 1-275/11
Провадження по справі № 1/129/3/2023
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 року Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючої ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підсудної ОСОБА_4 ,

її захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, -

установив:

18.07.2011 р. Головою Верховного Суду України ОСОБА_6 визначено підсудність Гайсинському районному суду Вінницької області кримінальної справи № про обвинувачення ОСОБА_4 в скоєнні злочинів, передбачених ч.1,2 ст. 364, ч.1,2 ст. 375 КК України, 27.07.2011 справа надійшла до Гайсинського районного суду і передана для розгляду судді ОСОБА_7 .

Постановою Гайсинського районного суду від 12.05.2014 р. (головуючий суддя ОСОБА_7 ), кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 в скоєнні злочинів, передбачених ч.ч.1,2 ст. 364, ч.ч.1,2 ст. 375 КК України, повернуто прокурору Черкаської області для організації додаткового досудового слідства, цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 2.07.2014 р. зазначену постанову скасовано, кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд.

15.07.2014 р. справа надійшла до Гайсинського районного суду з Апеляційного суду Вінницької області і передана судді ОСОБА_9 , на розгляді якого перебувала до 14.12.2015 р.; розпорядженням № 143 від 14.12.2015 р. призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи через закінчення повноважень судді ОСОБА_9 .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи № 1-275/11 між суддями від 14.12.2015 р. головуючим визначено суддю ОСОБА_10 .

Розпорядженням керівника апарату Гайсинського районного суду № 223 від 30.09.2016 р. призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи через припинення повноважень судді ОСОБА_10 згідно з постановою Верховної Ради України № 5157від 19.11.2010 р.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу справи № 1-275/11 між суддями від 3.10.2016 р. справу передано судді ОСОБА_1 .

Постановою Гайсинського районного суду від 26.01.2022 р. кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1,2 ст. 375 КК України - закрито на підставі п. 2 ст.6 КПК України 1960 р. у зв`язку із набранням чинності рішенням Конституційного Суду України № 7-р/2020 від 11.06.2020 р., яким вказану статтю визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

Постановою Гайсинського районного суду від 20.09.2022 р. звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, - у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальну справу в цій частині - закрито.

Згідно із обвинувальним висновком, 23 травня 2006 року до Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_11 із позовом до ОСОБА_12 та Піківецької сільської ради «Про стягнення боргу» та визнання права власності на недобудований будинок АДРЕСА_1 в рахунок боргу, який йому винен ОСОБА_12 , посилаючись на те, що відповідач позичив у нього в 1998 році 2500 доларів США, які на цей час не повернув, надавши в підтвердження копію боргової розписки. При цьому позовна заява не відповідала вимогам ст. 119 ЦПК, так як в ній не була зазначена ціна позову та не додані документи, що підтверджують сплату судового збору та оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Незважаючи на це, суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_4 , маючи відповідну фахову підготовку та досвід роботи на посаді судді, діючи умисно, в інтересах третіх осіб ОСОБА_11 , зловживаючи наданою їй владою та службовим становищем всупереч інтересам служби, з метою визнання права власності на недобудований будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_11 , всупереч ст.121 ЦПК України, не вирішивши питання про усунення недоліків позовної заяви, винесла ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначила попереднє засідання. При цьому в попереднє засідання відповідачі не з`явились, про причини своєї неявки суду не повідомили.

В подальшому, призначаючи нові судові засідання, на які відповідачі не з`являлись, в порушення ст.ст.74-76 ЦПК України суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_4 не перевірила факт повідомлення відповідачів належним чином про час і місце судових засідань та безпідставно, всупереч вимог ст.224 ЦПК, провела заочний розгляд справи, за результатами якого, достеменно знаючи, що правовідносини, які виникають з договору позики регулюються статями 1046-1052 ЦК України, за умовами якого одна сторона - позичкодавець передає іншій стороні - позичкодавцю речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується їх повернути, тобто ОСОБА_13 повинен був повернути ОСОБА_11 2500 доларів США, при тому, що альтернативної норми цивільного кодексу України, яка б передбачала інше виконання зобов`язання, за відсутності згоди на це як позикодавця так і позичальника, відсутня, що витікає із змісту розписки, прийняла рішення не про стягнення боргу, а про передачу в рахунок боргу ОСОБА_13 його майна, і таким чином незаконно, усвідомлюючи, що судовий акт, який нею приймається, є неправосудним, 26 червня 2006 року постановила завідомо неправосудне рішення по справі №2-1261-06, яким безпідставно визнала за ОСОБА_11 право власності на незакінчений будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_14 , після чого цей будинок 29 грудня 2006 року був проданий від імені ОСОБА_11 за 142 800 грн. ОСОБА_15 , що у 816 разів перевищує встановлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадян, чим було заподіяно матеріальної шкоди ОСОБА_13 у вказаному розмірі, що спричинило тяжкі наслідки та шкоду державним інтересам у вигляді підриву авторитету і престижу судових органів.

Дії ОСОБА_4 відповідно до обвинувального висновку кваліфікуються за ч. 2 ст. 364 КК України, як зловживання владою та службовим становищем, тобто умисне, в інтересах третіх осіб використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян і державним інтересам.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вини за поставленим їй за вину кримінальним правопорушенням (злочином) не визнала, давати показання суду відмовилася, скориставшись передбаченим ст. 63 Конституції України правом не давати показання відносно себе особисто, заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 364 КК України у зв`язку із закінченням строків давності через сплив десятирічного строку для притягнення її до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення (злочину) 26 червня 2016 року, прокурором в передбачений законом строк її вину доведено не було, вона не ухилялася від слідства і суду та не вчинила нового кримінального правопорушення, оскільки вона на території України станом на 8 лютого 2023 р. незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває відповідно до витягу із інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості».

Захисник ОСОБА_5 клопотання підсудної підтримав, крім того, вважав, що обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст. 364 КК України є незаконним з огляду на формулювання обвинувачення її слово в слово за ч.2 ст. 364 КК України, як і за ч.2 ст. 375 КК України.

Потерпілі та цивільні позивачі ОСОБА_13 та ОСОБА_16 в судове засідання вкотре не з`явилися, судом протягом тривалого часу відкладалися судові засідання для забезпечення права потерпілих на участь проживають за межами України в Республіці Білорусь, судові повістки на зазначену потерпілими адресу судом направлялися невідкладно, про що свідчать квитанції в матеріалах справи, однак були неодноразово повернуті «Укрпоштою» через відсутність поштового обміну між Україною і Республікою Білорусь у зв`язку із військовою агресією; тому клопотання підсудної суд розглядає за відсутності потерпілих.

Прокурор заперечила проти задоволення клопотання, оскільки на розгляді в суді знаходиться кримінальне провадження №0001269 від 14.11.2014 р. про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.4 ст. 368 КК України, тобто підсудна в період з 26.06.2006 р. по 26.06.2016 р. вчинила новий злочин, строк давності перервався і на час розгляду клопотання не сплив десятирічний строк давності.

З`ясувавши позиції учасників кримінальної справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо конституційності положень ст. 69 Кримінального кодексу України (КК) (справа про призначення судом більш м`якого покарання) наголосив: «верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільств».

Відповідно до ст. 62 Конституції України, частини другої статті 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

У ст. 6 Конвенції гарантується право людини і громадянина на справедливий суд. У цьому аспекті найбільш розповсюдженим порушенням у справах проти України ЄСПЛ встановлює порушення права кожного на розгляд судом справи протягом розумного строку.

З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства»).

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження.

У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа «Екле проти ФРН»). У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18 січня 2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»)».

Обов`язковість урахування цілої низки конкретних обставин справи при визначенні розумності строку зумовила також необхідність вироблення ЄСПЛ переліку взаємопов`язаних критеріїв. У п. 116 рішення ЄСПЛ від 12 березня 2009 року у справі «Вергельський проти України» зазначено: «розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів (див., серед багатьох інших, п. 67 рішення у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції»). Далі йдеться про те, що обвинувачений у кримінальній справі повинен мати право розраховувати на здійснення провадження в його справі з особливою ретельністю і що положення ст. 6 покликані не допускати в кримінальних справах надто тривалого перебування обвинувачуваної особи в стані невизначеності щодо своєї долі (див. п. 89 рішення ЄСПЛ від 02 березня 2006 року у справі «Нахманович проти Росії» та п. 71 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Іванов проти України»).

Згідно з ч.2 ст. 364 КК України ( в редакції станом на час скоєння кримінального правопорушення) зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб, використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років із позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

За правилами ч.5 ст. 12 КК України (в редакції станом на 14.03.2023 р. - день розгляду клопотання) тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Згідно ч.2,3 ст. 4, ч.1 ст. 5 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння; часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності; закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Згідно п.8 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого, - звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 7-1 КПК України (в ред.1960 р.) провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.

За правилами ст. 11-1 цього ж Кодексу суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Згідно зі ст. 248 КПК України (в ред.1960 р.) при наявності обставин, передбачених статтею 7-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом; копія постанови протягом трьох діб після її винесення надсилається сторонам; на постанову протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до апеляційного суду.

Відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист, прав людини і основоположних свобод, частини другої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні, права, частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки ного вину не буде доведено в законному порядку.

Обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст. 364 КК України пред`явлено 28.04.2011 р. (а.с. 326 т.6), відповідно до обвинувального висновку поставлений їй за вину злочин вчинено 26 червня 2006 р., тобто строк давності закінчився 26.06.2016 р., в зазначений період відповідно до Витягу із інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» №ВР-000631425 підсудна не вчинила злочин, за який визнана винуватою за вироком суду, який набрав законної сили, станом на 8.02.2023 р. ОСОБА_4 не має незнятої чи непогашеної судимості, в розшуку не перебуває, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, з дня його вчинення минув десятирічний строк давності, підсудна не ухилилася від досудового розслідування або суду та не вчинила нового злочину тяжкого чи особливо тяжкого, то за таких обставин необхідно звільнити її від кримінальної відповідальності за передбачене ч.2 ст. 364 КК України кримінальне правопорушення, кримінальну справу № закрити.

Заперечення прокурора суд до уваги не бере з огляду на викладені вище мотиви суду, а наявність на розгляді в суді кримінального провадження №0001269 від 14.11.2014 р. про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.4 ст. 368 КК України не свідчить про те, що підсудна в період з 26.06.2006 р. по 26.06.2016 р. вчинила новий злочин і строк давності перервався, оскільки вироком суду, що набрав законної сили, ОСОБА_4 не визнана такою що вчинила злочин, ні в передбачений законом десятирічний строк давності з дня вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, що ставиться їй за вину в цій кримінальній справі, ні станом на день розгляду клопотання про закриття справи, - відповідно до ст.62 Конституції України, частини другої статті 2 КК України, частини другої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини другої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні, права, частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини, відповідно до яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У зв`язку із закриттям справи цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_4 , ОСОБА_15 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, витребування майна з чужого незаконного володіння, а також цивільний позов ОСОБА_16 до ОСОБА_4 , ОСОБА_15 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без розгляду, роз`яснити потерпілим кожному право на звернення до суду з таким позовом в порядку цивільного судочинства.

Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст. 81 КПК України (в ред.1960 р.).

Процесуальні витрати на проведення двох судових компютерно-технічних експертиз в розмірі 7707,31 грн., п`яти судових почеркознавчих експертиз в розмірі 3201,36 грн. - віднести на рахунок держави.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого від 26.07.2010 р. на належну ОСОБА_4 на праві приватної власності 1/2 частку житлової квартири АДРЕСА_2 .

На підставі ч.2,3 ст.4, ч.1 ст. 5, ст. 12, п.4 ч.1 ст. 49 КК України, п.8 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, керуючись п.5 ч.1 ст. 7-1, ч.2 ст. 11-1, ст.248 КПК України (в ред.1960 р.), суд, -

ухвалив:

Клопотання підсудної задовільнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.364 КК України, - у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальну справу № закрити.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_4 , ОСОБА_15 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без розгляду, роз`яснити потерпілому право на звернення до суду з таким позовом в порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов ОСОБА_16 до ОСОБА_4 , ОСОБА_15 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без розгляду, роз`яснити потерпілому право на звернення до суду з таким позовом в порядку цивільного судочинства.

Речові докази: адресний листок прибуття (форма №19) ОСОБА_11 від 02.08.1999 р., три заяви про переказх готівки №К 1/111, №К 1/110, №К 1/113 від 03.07.2006 р. платник ОСОБА_11 , дві заяви ОСОБА_11 до Піківецької сільської ради від 20.07.2006 р., від 28.09.2006 р., лист Уманського міськрайонного суду № 6714 від 29.03.2006 р., лист Піківецької сільської ради № 41/02-8 від 29.03.2006 р., рішення виконкому Піківецької сільської ради від 29.09.2006 р., висновок № 259 відділу містобудування та архітектури Уманської РДА від 28.09.2006 р., рішення № 2-12/У сесії Піківецької сільської ради від 26.07.2006 р., протокол № 9 засідання виконкому Піківецької сільської ради від 29.09.2006 р., лист Піківецької сільської ради №47/02-17 від 18.02.2009 р., заява ОСОБА_15 до сесії Піківецької сільської ради від 18.01.2007 р., рішення № 8-18/У сесії Піківецької сільської ради від 19.01.2007 р., протокол ІІ сесії Піківецької сільської ради від 26.07.2006 р., лист прокуратури м.Умані №06/2-13пр09 від 13.02.2009 р., тринадцять заяв ОСОБА_17 про отримання субсидії від 19.02.19997 р., 30.05.1995 р., 28.11.1995 р., 13.05.1996 р., 12.08.1996 р., 18.11.1996 р., 18.08.1997 р., 10.02.1998 р., 23.02.1999 р., 14.02.2000 р., від 28.08.2001 р., 18.02.2002 р., 07.08.2002 р., заяв на прописку (Ф№15) ОСОБА_11 від 03.08.1999 р., два адресних листа вибуття (додаток №6, форма№19) ОСОБА_11 , довіреність ОСОБА_11 ОСОБА_18 від 25.12.2006 р., довіреність ОСОБА_11 ОСОБА_19 та ОСОБА_18 від 14.06.2007 р., договір купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_11 та ОСОБА_15 від 29.12.2006 р., договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом будинку між ОСОБА_11 та ОСОБА_15 від 29.12.2006 р., договір про наміри № 69 від 20.11.2006 р., заяву на видачу паспорта Ф1 ОСОБА_11 , договір дарування від 06.03.2002 р., три оптичних диски СD-R - залишити в матеріалах справи;

- Журнал реєстрації вхідної кореспонденції Піківецької сільської ради, погосподарську книгу Гереженівської сільської ради 1983-1984, 1985 р. село Піківець №2 на 48 листах, погосподарську книгу Гереженівської сільської ради 1986-1990, на 196 листах, погосподарську книгу Піківецької сільської ради за 1991-1995 р., погосподарську книгу Піківецької сільської ради за 1996-2000 р., погосподарську книгу № 1 02-14 за 2001-2005 р., залишити Піківецькій сільській раді; належний ОСОБА_19 системний блок ПЕОМ повернути власнику;

- цивільні справи Уманського міськрайонного суду № 2-1281-16; № 1-159/16; № 2-1238-06; № 2-1280-06; № 2-121-06; №2-1234-06; №2-1279-06; №2-47-06; №2-1273-06; №2-1264-06; №2-1259-06; №2-1274-06; №2-1247-06; №2-1252-06; №2-1272-06; № 2-1261-06; № 2-531-08; №2-453-06; №8-03-06;№2-897-08; наряд 1-6 Уманського міськрайонного суду 2006 р.; чотири адміністративних справи Уманського міськрайонного суду № 3-5308-06; №3-5310-06; № 3-5309-06; № 3-5004-06; Журнал реєстрації вхідної кореспонденції з №13583 по №21550, Журнал судових засідань судді ОСОБА_4 на 2005-2006 р.р., системний блок ПЕОМ з службового кабінету судді ОСОБА_4 повернути до Уманського міськрайонного суду; інвентаризаційну справу №293 на будинок АДРЕСА_1 повернути до Черкаського обласного БТІ; кадастрову справу на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_11 , кадастрову справу на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_20 - повернути власнику.

Процесуальні витрати на проведення двох судових компютерно-технічних експертиз в розмірі 7707,31 грн., п`яти судових почеркознавчих експертиз в розмірі 3201,36 грн. віднести на рахунок держави.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого від 26.07.2010 р. на належну ОСОБА_4 на праві приватної власності 1/2 частку житлової квартири АДРЕСА_2 .

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення; постанова набирає чинності через сім днів з дня її проголошення, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: