Справа №591/3256/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/51/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

09 січня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження 591/3256/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19.09.2022, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої

обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник підозрюваної ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язку цілодобово носити електронний засіб контролю, оскільки судом не було виконано вимоги ст. 194, 197 КПК, підозрювана до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася, співпрацює зі слідством, вину визнає в повному обсязі, є громадянкою України, наявне постійне місце проживання, має на утриманні сина 2006 року народження, якого виховує сама, а також батьків пенсійного віку, перебуває на диспансерному обліку з приводу тяжкого захворювання.

19.09.2022 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим із прокурором Сумської обласної прокуратури, звернувся слідчий СУ ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_12 вчинила ряд кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним придбанням та зберіганням психотропної речовини «амфетамін» з метою збуту за попередньою змовою групою осіб.

До ЄРДР за № 0000066 внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК, 17.09.2022 ОСОБА_10 затримана в порядку ст. 208 КПК та 18.09.2022 їй вручене повідомлення про підозру у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК.

Зважаючи на те, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, існують ризики того, що вона може переховуватися від органів досудового розслідування і суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, то слідчий просив обрати відносно неї запобіжний захід у виді тримання під вартою без права внесення застави.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19.09.2022 відносно ОСОБА_10 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.11.2022 включно із визначенням застави в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 260000 грн, а також покладені обов`язки на підставі ч. 5 ст. 194 КПК. Своє рішення слідчий суддя умотивував тим, що повідомлена ОСОБА_10 підозра є обґрунтованою, існують ризики того, що вона може переховуватися від органів досудового розслідування і суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи захисника ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу і просила скасувати ухвалу слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, здійснивши розгляд клопотання слідчого, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_10 обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих правопорушень, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам. При цьому ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, існують реальні ризики того, що остання може переховуватися від органів досудового розслідування і суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування до неї більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчого судді ризиків.

При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». «Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» («Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88). Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення кримінальних правопорушень є завданням подальшого досудового розслідування.

Незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення.

Мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_10 через тяжкість покарання, що їй загрожує в разі визнання її винуватою у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вона підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування і суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому врахування тяжкості кримінального правопорушення у даному випадку всупереч тверджень захисника ОСОБА_9 має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що ОСОБА_10 може іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, так як небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Ризик вчинення ОСОБА_10 нового кримінального правопорушення також є цілком виправданим беручи до уваги особистість підозрюваної, яка не маючи джерела прибутку, перебуваючи на свободі, може продовжити злочинну діяльність з метою заробітку грошових коштів для проживання.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_10 , колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При розгляді клопотання заявленого відносно підозрюваної ОСОБА_10 , прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують її тримання під вартою, і встановлена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, тому твердження захисника про необхідність застосування до її підзахисної запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, а рішення слідчого судді суду першої інстанції належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними і продовжують існувати.

Те, що ОСОБА_10 до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася, співпрацює зі слідством, вину визнає в повному обсязі, є громадянкою України, у неї наявне постійне місце проживання, має на утриманні сина 2006 року народження, якого виховує сама, батьків пенсійного віку та перебуває на диспансерному обліку, хоча і мають місце, але повинні враховуватись у сукупності з іншими наведеними вище обставинами кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою на теперішній час не може забезпечити повною мірою покладені на цей захід кримінальним процесуальним законом функції та запобігти установленим слідчим суддею ризикам, які у свою чергу є виправданими та необхідними елементами, що визначають потребу в триманні підозрюваної під вартою.

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, -

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19.09.2022 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4