Дата документу 16.03.2023 Справа№ 331/933/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 331/933/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/559/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

розглянула 16 березня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_11 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2022 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянки України, яка не має освіти, не заміжньої, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованої, яка не має місця реєстрації, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимої 05.01.2022 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який не має освіти, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштованого, який не має місця реєстрації, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого 01.08.2018 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік; інформація про зняття з обліку у зв`язку із закінченням випробувального терміну відсутня;

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

28 грудня 2021 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, маючи умисел на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, поєднаний з проникненням у житло, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, шляхом обману, під приводом працівників пошти, незаконно проникли до приміщення квартири АДРЕСА_2 , перебуваючи в якій, ОСОБА_8 підійшов до потерпілої ОСОБА_12 , яка є інвалідом І групи та, утримуючи останню в інвалідному візку, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, погрожуючи застосуванням предмету, ззовні схожого на газовий балончик, який потерпіла сприйняла як реальну загрозу для життя та здоров`я, подавивши тим самим волю потерпілої до супротиву, взяв з кухонного столу мобільний телефон «Huawei Mate 20 lite (SNE-LXI)» в корпусі синього кольору IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/108-22/845-ТВ від 21.01.2022 року складає 1600 гривень, який поклав до кишені своєї куртки.

В цей час ОСОБА_7 разом з невстановленою в ході досудового розслідування особою, незаконно проникли до кімнати потерпілої ОСОБА_12 з метою заволодіння майном останньої.

ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів з метою особистого збагачення за попередньою змовою з ОСОБА_8 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, знаходячись на кухні, де ОСОБА_8 утримував потерпілу, яка продовжувала чинити опір та кликати на допомогу, взяла зі столу ганчірку та затулила нею рот потерпілій, а в цей час ОСОБА_8 з середнього пальця правої руки ОСОБА_13 зняв кільце з металу жовтого кольору (перстень), який має декор у вигляді трьох прозорих вставок сферичної форми безбарвного кольору та накладки з металу білого кольору, виготовлений зі сплаву на основі золота, міді та срібла, масою 2,079 г, вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/108-22/8315-ТВ від 13.09.2022 року становить 3369 гривень 86 копійок.

Після цього, ОСОБА_7 , скориставшись безпорадним станом потерпілої ОСОБА_12 , зняла з безіменного пальця лівої руки останньої кільце з металу жовтого кольору (перстень), який має декор у вигляді шести прозорих вставок сферичної форми безбарвного кольору, виготовлений зі сплаву на основі золота, міді та срібла, масою 1,443 г, вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/108-22/8315-ТВ від 13.09.2022 року становить 2139 гривень 84 копійки та передала його ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_7 , не зупиняючись на досягнутому, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, зняли з вух потерпілої ОСОБА_12 сережки з металу жовтого кольору 585 проби, вартістю 3000 гривень та разом з викраденим майном втекли з місця вчинення злочину.

Таким чином, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, відкрито заволоділи майном потерпілої ОСОБА_12 , чим спричинили останній матеріальну шкоду на загальну суму 10109 гривень 70 копійок.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2022 року:

ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, і їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією належного їй на праві власності майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 5 січня 2022 року більш суворим, призначеним за даним вироком, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією належного їй на праві власності майна.

Запобіжний захід застосований відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили ухвалено залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 28 грудня 2021 року згідно з протоколом затримання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Запобіжний захід застосований відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили ухвалено залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 28 грудня 2021 року згідно з протоколом затримання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України прийнято відмову потерпілої ОСОБА_12 від цивільного позову про стягнення з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на її користь матеріальної шкоди в розмірі 3000 гривень.

Скасовано арешти, накладені ухвалами слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2022 року, від 06.01.2022 року та від 12.01.2022 року.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 не погоджується з оскаржуваним вироком у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Просить скасувати вирок суду в частині визнання винуватою ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України та постановити в цій частині новий вирок, яким провадження закрити у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді і вичерпані можливості їх отримати.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що провина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення фактично встановлена на підставі допиту потерпілої ОСОБА_12 та протоколу пред`явлення ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_12 за фотознімками від 28.12.2021 року, які ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті фактичних обставин однією особою потерпілою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка через свій вік, психічний стан від раптових протиправних дій відносно неї та викликаний страх, могла не спеціально помилитися у впізнанні ОСОБА_7 серед 2 затриманих жінок ромської національності. Звертає увагу, що згідно рапорту працівника Відділу поліції № 2 від 28.12.2021 року про повідомлення зі служби «102» та протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.12.2021 року потерпіла ОСОБА_12 характеризувала нападників як «троє невідомих осіб ромської національності, а жінок: одна в чорному пальто, інша в сірому», тобто виключно за національністю та верхнім одягом; натомість в райвідділі поліції на досудовому слідстві за фотознімками впізнала ОСОБА_7 та в суді під час судового розгляду вже за зовнішніми ознаками, формою обличчя очей, тощо.

Вважає, що суд прийшов до помилкового необґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 , оскільки фактично не взяв до уваги не лише покази обвинуваченої ОСОБА_7 , а й покази іншого обвинуваченого ОСОБА_8 , який повністю визнав свою вину та надав покази.

Також опосередковано на невинуватість ОСОБА_7 вказують дослідженні в судовому засіданні письмові докази, а саме: протокол затримання ОСОБА_7 від 28.12.2021 року, під час затримання в порядку ст. 208 КПК України у ОСОБА_7 не виявлено та не вилученого жодної речі потерпілої ОСОБА_12 ; протоколом огляду предмету (каблучки) від 29.12.2021 року та протоколом огляду предмету (телефону потерпілої) від 29.12.2021 року, які вилучені під час затримання в порядку ст. 208 КПК України у іншого обвинуваченого ОСОБА_8 .

На думку сторони захисту, під час судового розгляду справи сторона обвинувачення не спростувала версію обвинуваченої ОСОБА_7 та версію обвинуваченого ОСОБА_8 про вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , винуватість ОСОБА_7 не доведена поза розумним сумнівом, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні нападу на ОСОБА_12 28.12.2021 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 не погоджуються з оскаржуваним вироком відносно ОСОБА_8 , оскільки вважає, що вирок є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Просить змінити вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та призначити йому більш м`яке покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 не має судимості за вчинення кримінального правопорушення, інформація про зняття з обліку у зв`язку із закінченням випробувального терміну відсутня та не знята у встановленому законом порядку, вчинив тяжкий злочин, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей, на обліку в мед закладах не перебуває. Обставин, що пом`якшує або обтяжує покарання ОСОБА_8 судом не визнано, хоча він співпрацював зі слідством, визнав вину у скоєнні злочину за ч. 3 ст. 187 КК України, щиро кається, завдану матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_12 , заявлену в цивільному позові у сумі 3000 грн. відшкодував потерпілій в повному обсязі, вибачився перед потерпілою, покаявся та просив призначити покарання, не пов`язане з реальним відбуванням покарання з застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.

Зазначає, що за час проведення досудового та судового слідства ОСОБА_8 вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, проявив щиросердне розкаяння. Щодо характеризуючих особистість обставин: ОСОБА_8 не судимий за корисливі злочини, характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання.

Вважає, що суд мав можливість та законні підстави відповідно до ст. 69 КК України призначити ОСОБА_8 з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, менш суворе покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 187 КК України без тривалої ізоляції від суспільства, що було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: кара, виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини злочину, доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та кваліфікацію їх дій за ч. 3 ст. 187 КК України, не погоджується з оскаржуваним вироком та вважає його незаконним в частині призначеного ОСОБА_8 покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Просить вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при призначенні фактично мінімального покарання обвинуваченому ОСОБА_16 судом першої інстанції не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, який раніше судимий вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2018 року за ч. 2 ст. 309 КК України та відносно якого на розгляді в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя перебуває обвинувальний акт за вчинення корисливого злочину проти власності, а саме за ч. 1 ст. 186 КК України. Відповідно до ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.01.2020 року у задоволенні подання органу пробації про звільнення від подальшого відбування покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 01.08.2018 року у зв`язку із закінченням іспитового строку відносно засудженого ОСОБА_8 відмовлено.

Суд при призначенні покарання взяв до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_8 своїми правдивими показаннями активно сприяв розкриттю злочину, що не відповідає встановленим судом обставинам справи, оскільки під час досудового розслідування останній відмовлявся від дачі пояснень в порядку ст. 63 Конституції України, а також під час допиту в судовому засіданні останній надав суду пояснення, відповідно до яких дії інкриміновані в обвинувальному акті ОСОБА_7 були вчинені іншою особою, що спростовано в ході судового розгляду.

Разом з тим, судом правильно визначено характер суспільної небезпеки, а саме те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здійснили розбійний напад на потерпілу, яка значно поступалась їм у фізичній силі, погрожували їй застосуванням предмету, ззовні схожого на газовий балончик, який потерпіла сприйняла як реальну загрозу для життя та здоров`я, затинали ганчіркою її рот, щоб вона не чинила опір та не кликала на допомогу, яка, будучи прикутою до інвалідного візку, не створювала для них ніякої небезпеки та не становила ніякої загрози. Обставини вчинення злочину, зокрема його спосіб, зухвалість та цинізм поведінки відносно потерпілої, яка є літньою жінкою та інвалідом, свідчать про наявність вкрай жорстоких рис характеру обвинувачених, серед яких привалює цинізм та про свідоме нехтування обвинуваченими цінностями людського життя і співіснування, відсутність у них будь-якої поваги до людей, а відтак про високу суспільну небезпеку.

Зазначені обставини у їх сукупності у даному випадку свідчать про невідповідність призначеного ОСОБА_8 судом першої інстанції основного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років тяжкості вчиненого ним злочину та його особі через м`якість. Вважає, що у суду першої інстанції було достатньо підстав для призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання за ч. 3 ст. 187 КК України аніж 7 років позбавлення волі, що є фактично мінімальним покаранням за санкцією вказаного злочину.

Позиції учасників судового провадження

Захисник адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримала власну апеляційну скаргу, вказавши, що вина ОСОБА_7 не доведена, просила закрити кримінальне провадження щодо неї. Інші апеляційні скарги просила вирішити на розсуд суду.

Обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу свого захисника. Зазначила, що вона схожа з ОСОБА_15 , тому потерпіла помилилася, вказавши на неї. Зауважила на наявності у неї чотирьох дітей.

Захисник адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу, просив зменшити обвинуваченому ОСОБА_8 розмір покарання. Також підтримав апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника. Зазначив, що він визнав свою провину, відшкодував шкоду потерпілій. Він зняв з потерпілої одну каблучку та забрав мобільний телефон. Вказав, що має на утриманні стареньку мати.

Прокурор у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та висловила заперечення вимогам апеляційних скарг сторони захисту. Просила постановити відносно ОСОБА_8 вирок, яким призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією належного обвинуваченому майна, посилаючись на наявність обтяжуючої покарання обставини, а саме вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, яка перебувала у безпорадному стані.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце апеляційного розгляду, потерпіла ОСОБА_12 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила. Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі потерпілої ОСОБА_12 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальних засад змагальності і диспозитивності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судова колегія, перевіряючи доводи сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Зокрема, незважаючи на апеляційні доводи сторони захисту, які є аналогічними та були також предметом оцінки в суді першої інстанції, щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, місцевий суд обґрунтовано з посиланням на сукупність досліджених доказів, відхилив позицію сторони захисту.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав власних висновків.

Так, у суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 , надаючи пояснення стосовно висунутого обвинувачення, вказала про невизнання провини з посиланням на те, що 28 грудня 2021 року в післяобідній час доби вона зустріла своїх знайомих ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , яка повідомила, що вони направляються до її знайомої, у якої необхідно взяти обіцяні потерпілою предмети одягу. Зайшовши у під`їзд будинку, вони піднялись сходами до квартири та подзвонили у двері. Коли власниця квартири запитала, хто дзвонить у двері, вони повідомили, що це працівники пошти. Після того, як потерпіла ОСОБА_12 впустила їх у квартиру, ОСОБА_18 та ОСОБА_8 направились разом із потерпілою на кухню, а вона за вказівкою ОСОБА_19 пішла до кімнати, де на тумбочці повинен був знаходитись одяг. Не знайшовши одягу, вона зайшла до кухні, де перебувала потерпіла, ОСОБА_18 та ОСОБА_8 , та повідомила про те, що ніякого одягу у кімнаті немає, тому вона не має наміру залишатись у квартирі і буде чекати на них у дворі будинку, після чого покинула приміщення квартири. Через деякий час з під`їзду будинку вибігли ОСОБА_18 та ОСОБА_8 , які повідомили, що викрали у потерпілої речі, тому вона, злякавшись, побігла разом із ними. Дорогою їх затримали працівники поліції.

Наполягала на тому, що їй нічого не було відомо про наміри ОСОБА_19 та ОСОБА_8 , в розбійному нападі на потерпілу ОСОБА_12 вона участі не приймала.

Аналогічна позиція знайшла відображення у поясненнях обвинуваченої ОСОБА_7 і при апеляційному розгляді.

Допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що 28 грудня 2021 року він зустрівся із ОСОБА_15 , яка повідомила йому про жінку-інваліда, у якої можна викрасти речі. Дорогою до потерпілої вони зустріли ОСОБА_7 , яка пішла разом з ними. Коли вони подзвонили в двері потерпілої, то представились працівниками пошти. Після того, як потерпіла, яка знаходилась в інвалідному візку, відчинила двері, вони втрьох увійшли в квартиру. Він покатив потерпілу ОСОБА_12 на інвалідному візку на кухню, а ОСОБА_7 та ОСОБА_18 пішли до кімнати. Потерпіла почала чинити опір та кричати, тому він дістав газовий балончик, який тримав у руці, щоб залякати її та змусити замовчати. На кухонному столі він побачив два мобільних телефони, один з яких забрав собі. Через деякий час ОСОБА_18 та ОСОБА_7 повернулись з кімнати на кухню, ОСОБА_7 покинула приміщення квартири, а ОСОБА_18 взяла ганчірку та заткнула нею рот потерпілій, щоб вона не кричала голосно. Після цього, вони з ОСОБА_15 зняли з вух потерпілої сережки. ОСОБА_18 з пальця потерпілої зняла одне золоте кільце, а він, утримуючи руки потерпілої, зняв інше золоте кільце. Сережки потерпілої ОСОБА_18 залишила у себе, у нього було два золотих кільця та мобільний телефон потерпілої. Коли вони покинули приміщення квартири потерпілої, у дворі будинку побачили ОСОБА_7 , якій розповіли про викрадені у потерпілої речі. Через деякий час вони втрьох були затримані працівниками поліції, які вилучили у нього два золотих кільця та мобільний телефон потерпілої.

Разом з тим, версія обвинувачених щодо непричетності ОСОБА_7 до скоєного злочину, спростовується безпосередньо дослідженими судом першої інстанції та проаналізованими доказами.

Зокрема, з показань потерпілої ОСОБА_12 вбачається, що вона проживає в однокімнатній квартирі, з 1974 року пересувається в інвалідному візку та має І групу інвалідності. 28 грудня 2021 року вона очікувала на працівника пошти, який повинен був доставити посилку. Приблизно о 15 годині 30 хвилин подзвонили у двері та особи представились працівниками пошти. Після того як вона відчинила двері, у квартиру увірвались обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ще одна жінка ромської національності. Обвинувачений ОСОБА_8 одразу штовхнув її в інвалідному візку на кухню, а обвинувачена ОСОБА_7 та інша жінка пішли до кімнати та щось там шукали, припускаючи, що шукали вони гроші, оскільки перевернули все, що було на ліжку, порозкривали всі шафи, шухляди та тумби, розкидали всі речі. В цей час обвинувачений ОСОБА_8 утримував її на кухні у візку, тримаючи її за руки, викручуючи їх, та виламуючи пальці, щоб вона не мала змоги чинити супротив, після чого дістав газовий балончик та, тримаючи його у руках і погрожуючи його застосуванням, наказав їй замовчати та перестати чинити опір, після чого забрав з кухонного столу її мобільний телефон «Huawei». Від таких дій обвинуваченого ОСОБА_8 вона дуже злякалась та, розцінюючи їх як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, перестала чинити опір, проте продовжувала кричати. Весь цей час обвинувачений ОСОБА_8 криком підганяв ОСОБА_7 та іншу жінку, щоб вони скоріше все робили. Коли вони нічого не знайшли, він дуже розлютився. Потім на кухню прийшла обвинувачена ОСОБА_7 , взяла зі столу ганчірку та затулила нею її рот, щоб вона не кричала. Інша жінка ромської національності була у кімнаті, на кухню не заходила, ніяких дій відносно неї не вчиняла, тому детально описати її зовнішність вона не має змоги, пояснюючи, що вона була повніша за статурою та нижча за зростом, ніж обвинувачена ОСОБА_7 . Обвинувачена ОСОБА_7 зняла з безіменного пальця її лівої руки золоту каблучку, обвинувачений ОСОБА_8 зняв з середнього пальця її правої руки іншу золоту каблучку, потім обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зняли з її вух золоті сережки, схожі на мушлі, після чого втекли з її квартири.

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками 28.12.2021 року потерпіла ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_7 за зовнішніми ознаками, за формою обличчя та очей, як особу, яка 28.12.2021 року вчинила відносно неї розбійний напад (т. 1 а.п. 138-139).

За показаннями свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 28.12.2021 року під час несення служби приблизно о 16-00 годині ними було отримано інформацію про скоєння кримінального правопорушення трьома особами ромської національності, а саме двома жінками та одним хлопцем, які під виглядом працівників пошти, погрожуючи газовим балончиком та, зв`язавши руки потерпілій, яка перебуває в інвалідному візку, заволоділи її золотими каблучками, сережками та мобільним телефоном. Отримавши орієнтування на хлопця та двох жінок, під час патрулювання по вул. Покровській, вони звернули увагу на трьох осіб ромської національності, схожих за прикметами, які, побачивши працівників поліції, почали тікати. В районі вулиці Святого Миколая свідок ОСОБА_20 наздогнав обвинувачену ОСОБА_7 та іншу жінку ромської національності, а ОСОБА_21 зупинив обвинуваченого ОСОБА_8 . Після того як вони передали по рації, що зупинили осіб, схожих за описом з отриманого ними орієнтування, під`їхали ще декілька екіпажів, після чого прибула слідчо-оперативна група та захисники. У обвинуваченого ОСОБА_8 були виявлені та вилучені дві золоті каблучки, телефон та газовий балончик. Обвинувачений ОСОБА_8 поводив себе спокійно, обвинувачена ОСОБА_7 дуже нервувала. Сережки потерпілої, які були зазначені в орієнтуванні, знайдені не були.

Будь-яких підстав ставити під сумнів достовірність показань потерпілої та свідків чи підстав вважати, що потерпіла чи свідки обмовили обвинувачену районний суд не встановив. Підстав для протилежного висновку за доводами сторони захисту не встановлено і в ході апеляційного розгляду.

Крім показань потерпілої та свідків провина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується й письмовими доказами, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду.

Згідно рапорту працівника Відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області вбачається, що 28.12.2021 року о 15 годині 53 хвилини зі служби «102» надійшло повідомлення про те, що 28.12.2021 року о 15 годині 52 хвилини заявниця ОСОБА_12 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , повідомила про те, що троє невідомих осіб ромської національності, а саме хлопець, приблизно 20 років, в чорній шапці з жовтою емблемою, в шкіряній куртці та дві дівчини, одна одягнута в чорне пальто, інша в сіре, представившись працівниками пошти, увірвались в її квартиру, скрутили їй руки, закрили рот, щоб не кричала, погрожуючи застосуванням балончика, викрали її золоті прикраси та мобільний телефон марки Хуавей (т. 1 а.п. 96).

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, встановлено, що 28.12.2021 року о 16 годині 00 хвилин гр. ОСОБА_12 звернулась до Відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області з повідомленням про те, що 28.12.2021 року о 15 годині 30 хвилин за адресою: АДРЕСА_3 , три невідомі особи ромської національності (дві дівчини та хлопець) проникли до її квартири, чинили фізичний вплив, погрожували фізичною розправою та застосуванням газового балончика, в результаті чого заволоділи її мобільним телефоном марки Хуавей та золотими виробами (сережки та обручки) (т. 1 а.п. 97).

Протоколом огляду місця події від 28.12.2021 року з фототаблицею та планом-схемою до нього, який проводився в приміщенні однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає потерпіла ОСОБА_12 , зафіксовано порушення обстановки в кімнаті (дверцята шаф та тумб відчинені, речі розкидані). В ході огляду місця події виявлено та вилучено змиви, дві ганчірки, сліди папілярних узорів та слід фрагменту долоні (т. 1 а.п. 99-110).

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/108-22/871-Д від 20.01.2022 року слід папілярного узору руки з розмірами по вісях 16х26 мм, вилучений 28.12.2021 року при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_3 , залишений вказівним пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; слід папілярного узору руки з розмірами по вісях 15х30 мм, вилучений там же, залишений вказівним пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; слід папілярного узору руки з розмірами по вісях 11х12 мм, вилучений там же, залишений іншою особою (т. 1 а.п. 140-152).

Отже, показання потерпілої щодо перебування у її квартирі обвинувачених підтверджується і вилученою під час огляду місця події слідовою інформацією у вигляді слідів папілярних узорів, які були вилучені з других вхідних дверей квартири, з дверцят серванту, розташованого у кімнаті № 1 (т.1 а.п. 99-110).

Згідно протоколів огляду предмету від 29.12.2021 року, проведених за участю потерпілої ОСОБА_12 , остання впізнала каблучку з металу жовтого кольору, яка має декор у вигляді трьох прозорих вставок сферичної форми та накладки з металу білого кольору 585 проби, вагою приблизно 2 грами та каблучку з металу жовтого кольору, яка має декор у вигляді шести прозорих вставок сферичної форми 585 проби, вагою приблизно 1,5 грами, якими заволоділи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 28.12.2021 року під час вчинення відносно неї розбійного нападу та, які були вилучені у ОСОБА_8 в ході його затримання в порядку ст. 208 КПК України за адресою: м. Запоріжжя, вул. Покровська, буд. 9-б, та впізнала мобільний телефон «Huaweі» в корпусі синього кольору IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , яким заволодів ОСОБА_8 28.12.2021 року під час вчинення відносно неї розбійного нападу та, який був вилучений у ОСОБА_8 в ході його затримання в порядку ст. 208 КПК України за адресою: м. Запоріжжя, вул. Покровська, буд. 9-б (т. 1 а.п. 129, 130).

Висновками експертів № СЕ-19/108-22/845-ТВ від 21.01.2022 року, № СЕ-19/108-22/807-ФХД від 27.01.2022 року та № СЕ-19/108-22/8315-ТВ від 13.09.2022 року, якими встановлено ринкову вартість викраденого майна та масу золотих виробів (т. 1 а.п. 162-168, 188-191, т. 2 а.п. 96-102);

За висновком експерта № КСЕ-19/108-22/872-ФХД від 24.01.2022 року речовина, яка знаходиться в балончику з написом: «PEPPER KO JET…», який був вилучений у ОСОБА_8 в ході його затримання в порядку ст. 208 КПК України за адресою: м. Запоріжжя, вул. Покровська, буд. 9-б, містить діючу речовину капсаїцин, яка відноситься до спеціальних хімічних речовин (отруйних речовин подразнюючої дії) (т. 1 а.п. 170-174).

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28.12.2021 року, з якого слідує, що в районі буд. 9-б по вул. Покровській в м. Запоріжжі о 16-00 годині уповноваженою особою була затримана ОСОБА_7 як особа, яка вчинила злочин, на яку вказала потерпіла (т. 1 а.п. 114-116).

Наведені докази у своєму логічному зв`язку вказують на доведення провини ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України при обставинах, встановлених судом першої інстанції.

Фактично в апеляційній скарзі адвокат висловлює незгоду із оцінкою досліджених доказів.

Між тим, апеляційним судом встановлено, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими і достовірними. Системна оцінка досліджених доказів вказує на їх відповідність критерію достатності для обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 та наявності в діях обвинуваченої складу інкримінованого їй злочину.

При аналізі досліджених доказів, суд не допустив порушень ст. 94 КПК України з приводу їх оцінки для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Суд у вироку навів переконливі мотиви, з яких підстав він відхилив показання обвинуваченої про її непричетність до інкримінованого їй злочину. З огляду на спростування позиції обвинуваченої послідовними та детальними показаннями потерпілої, свідків і письмовими доказами, які узгоджуються між собою, судова колегія не вбачає підстав для критичної оцінки висновків місцевого суду щодо доведеності провини ОСОБА_7 .

Доводи адвоката ОСОБА_9 про те, що провина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення фактично встановлена на підставі допиту потерпілої ОСОБА_12 та протоколу пред`явлення ОСОБА_7 потерпілій для впізнання, які ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті фактичних обставин потерпілою, яка могла помилитися у впізнанні ОСОБА_7 серед двох затриманих жінок ромської національності, колегія суддів вважає безґрунтовними, оскільки потерпіла під час судового розгляду з впевненістю вказала на ОСОБА_7 , як на особу, яка разом з обвинуваченим ОСОБА_8 та іншою жінкою здійснила відносно неї розбійний напад.

При цьому, слід відмітити, що потерпіла вказувала, що інша жінка, опис якої за повідомленням потерпілої є відмінним від ОСОБА_7 за статурою, за зростом, до кухні не заходила, а весь час перебувала в іншій кімнаті та жодних дій щодо неї не вчиняла, а тому вона не має змоги детально описати зовнішність цієї жінки, між тим зазначила, що вона була повніша за статурою та нижча за зростом, ніж обвинувачена ОСОБА_7 .

Також судова колегія зауважує, що потерпіла чітко зазначала дії кожних з осіб, зокрема і ОСОБА_7 , поведінка якої відносно потерпілої вочевидь не була пасивною, оскільки ОСОБА_7 затуляла потерпілій рота ганчіркою, знімала з руки ОСОБА_12 каблучку та разом із ОСОБА_8 приймала участь у знятті з вух потерпілої сережок.

З приводу доводів сторони захисту обвинуваченої ОСОБА_7 щодо її необізнаності про наміри ОСОБА_8 та іншої особи на вчинення злочину та її непричетності до його скоєння, судова колегія бере до уваги послідовні показання потерпілої ОСОБА_12 відносно дій обвинувачених, які своєю поведінкою демонстрували їх узгодженість та очевидну спрямованість на вчинення інкримінованого злочину.

Такі дії обвинувачених полягали у повідомленні неправдивої інформації щодо їх особистостей, представившись працівниками пошти та вигаданого приводу з метою проникнення до житла. Проникнувши до квартири, обвинувачені діяли сумісно, зокрема ОСОБА_8 утримував потерпілу у інвалідному візку на кухні, обидві жінки, зокрема і ОСОБА_7 , одразу пішли до житлової кімнати, де відкриваючи шафи, тумби та шухляди, відшукували речі, ОСОБА_8 керував діями жінок, заставляв їх поквапитись. При цьому, ОСОБА_7 , повернувшись до кухні, разом із ОСОБА_8 знімала з рук та вух потерпілої ювелірні вироби.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачена ОСОБА_7 , візуально з`ясувавши відсутність обіцяного одягу, одразу покинула житло, судова колегія відхиляє.

Так, за відомостями протоколу огляду місця події у житловій кімнаті з серванту із посудом, зі скляної двері було вилучено один із фрагментів папілярного узору, позначений під № 9.

За даними дактилоскопічного дослідження (висновок експерта від 20.01.2022 року, т. 1 а.п. 140-152) вилучений з місця злочину слід під № 9 розміром 15х30 належить ОСОБА_7 та залишений вказівним пальцем правої руки.

Отже, місце у вигляді серванту із посудом, з якого було вилучено слід пальця руки ОСОБА_7 підтверджує показання потерпілої та засвідчує здійснення, зокрема ОСОБА_7 , дій, скерованих на відшукання майна у квартирі потерпілої.

Посилання захисника, що згідно рапорту працівника Відділу поліції № 2 від 28.12.2021 року про повідомлення зі служби «102» та протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.12.2021 року потерпіла ОСОБА_12 характеризувала нападників виключно за національністю та верхнім одягом, натомість під час впізнання та в суді під час судового розгляду впізнала ОСОБА_7 вже за зовнішніми ознаками, формою обличчя та очей, є безпідставними, оскільки вказані документи містять лише короткий виклад обставин щодо події злочину, тоді як під час впізнання та судового розгляду потерпіла детально описала обвинувачену ОСОБА_7 , як особу, яка здійснила відносно неї розбійний напад.

Твердження апелянта про те, що суд не взяв до уваги показання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , судова колегія відхиляє, оскільки місцевий суд обґрунтовано проаналізував їх показання у порівнянні із іншими доказами та вказав на те, що покази обвинувачених спростовуються показаннями потерпілої, свідків та письмовими доказами, які у своїй сукупності об`єктивно узгоджуються між собою та вказують на доведеність провини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого їй злочину.

Доводи захисника про те, що під час затримання обвинувачених у ОСОБА_7 не було виявлено жодної речі потерпілої не свідчить про непричетність останньої до скоєння злочину з огляду на встановлені під час судового розгляду фактичні обставини.

Частка викрадених речей була вилучена у ОСОБА_8 , між тим це не впливає на висновок про доведеність інкримінованих злочинних дій ОСОБА_7 , які були спільними та узгодженими, зокрема із ОСОБА_8 .

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, є закінченим з моменту нападу, тобто з моменту застосування насильства, незалежно від того, чи вдалося винному заволодіти майном.

Отже, з урахуванням доведених фактів, які характеризують здійснений обвинуваченими на потерпілу розбійний напад, подальше зберігання іншим спільником майна, яким заволоділи, не спростовує провини ОСОБА_7 та не впливає на кваліфікацію її дій.

Перелічені у вироку докази переконують колегію суддів в правильності висновку районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за встановлених місцевим судом обставин.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, колегією суддів не виявлено.

Районний суд, аналізуючи допустимість вказаних доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх збирання, досліджені докази обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть за собою скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування вироку, що обумовлює відхилення апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 .

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора стосовно невмотивованості рішення місцевого суду про можливість призначення обвинуваченому мінімального покарання є слушними.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючі та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових злочинів засудженими та іншими особами.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 не виконав вимоги ст. 65 КК України та призначивши покарання у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 3 ст. 187 КК України, в достатній мірі не врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, здійснив злочин проти жінки, яка, будучи прикутою до інвалідного візку, не створювала для обвинуваченого жодної небезпеки та не становила ніякої загрози.

Обставини вчинення злочину, зокрема його спосіб, зухвалість та цинізм поведінки відносно потерпілої, яка є особою з інвалідністю, на переконання колегії суддів, свідчать про наявність вкрай жорстоких рис характеру обвинуваченого, серед яких превалює цинізм та свідоме нехтування обвинуваченим цінностями людського життя та співіснування, відсутність будь-якої поваги до людей, а відтак про високу суспільну небезпеку.

Враховуючи зазначене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, призначив ОСОБА_8 таке покарання, яке хоча і не виходить за межі, встановлені законом, але за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, оскільки у кримінальному провадженні має місце невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості покарання, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 407, ст. 420 КПК України скасовує оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання з постановленням свого вироку.

Виходячи з мети покарання, принципів його справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При вирішенні питання стосовно розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує наявність пом`якшуючої покарання обставини: визнання провини, щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування потерпілій завданих збитків у добровільному порядку.

Одночасно апеляційна інстанція зауважує на ступені тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, за своєю класифікацією є особливо тяжким та наявності обставини, що обтяжує покарання у вигляді вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.

Крім того, колегія суддів якості характеризуючих особу обвинуваченого даних бере до уваги наявність у ОСОБА_8 судимості, відсутність постійного місця реєстрації, офіційного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків.

Враховує судова колегія й фактичні обставини провадження та роль обвинуваченого ОСОБА_8 .

Зокрема, обвинувачений під час скоєння злочину фактично керував діями ОСОБА_7 та іншої особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, одночасно ОСОБА_8 безпосередньо утримував потерпілу в інвалідному візку, обмежуючи її дії та рухи, застосовуючи погрози насилля та заволодіваючи майном потерпілої.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений свідомо нехтує правилами встановленими в суспільстві та схильний до протиправних дій? а тому призначення покарання ОСОБА_8 у мінімальній межі санкції ч. 3 ст. 187 КК України не відповідає меті призначення покарання.

Наведені обставини, які слід визнати суттєвими, дають суду підстави для призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання, яке, за думкою апеляційного суду, є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Доводи прокурора про необґрунтоване врахування судом активного сприяння розкриттю злочину обвинуваченим ОСОБА_8 є непереконливими, оскільки обвинувачений під час судового розгляду надав зізнавальні та послідовні показання стосовно скоєного ним злочину та власних дій, добровільно відшкодував потерпілій матеріальну шкоду, що свідчить про його сприяння у розкритті злочину.

З урахуванням викладеного, вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 про необхідність призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, не підлягають до задоволення.

Ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, як такі, що, на його думку, дають підстави для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, зокрема, що останній визнав вину у скоєнні злочину в повному обсязі, відшкодував матеріальну шкоду, активно сприяв слідству у розкритті злочину, за час проведення досудового та судового слідства вже багаторазово пожалкував про скоєні ним кримінальні правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, проявив щиросердне розкаяння, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для пом`якшення покарання, оскільки жодним чином не зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпечність його особи, враховуючи його негативну репутацію та схильність до вчинення злочинів.

До того ж вказані дані враховані при призначенні ОСОБА_8 покарання у сукупності із іншими наведеними вище обставинами, які є вагомими та такими, що переважають позитивну інформацію відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , і схиляють судову колегію до необхідності збільшення останньому розміру покарання.

Отже, підстави для пом`якшення покарання та задоволення апеляційної скарги захисника про зміну вироку в частині призначення покарання ОСОБА_8 відсутні.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні належить задовольнити в повному обсязі, а апеляційні скарги сторони захисту слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2022 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України в частині призначеного ОСОБА_8 покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_22 ОСОБА_4