Дата документу Справа № 335/6157/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/6157/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1259 /22 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

захисника ОСОБА_6 ,

розглянула 23 листопада 2022року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, оскільки наразі ризики, передбачені п.п. 1, 3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, а інші більш м`які запобіжні заходи в достатній мірі не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання поставленим ризикам.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 27 листопада 2022 року включно з одночасним визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198 480 грн. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись із оскаржуваним рішення суду вказує, що перебуває під вартою з 3 серпня 2022 р., що перевищує всі допустимі розумні строки. Зазначає, що слідчий та прокурор лякають потерпілого і останній дає не правдиві покази проти нього. Звертає увагу, що він не винен у інкримінованому йому злочині. Просить змінити запобіжний захід на більш м`який, оскільки він має намір і далі працювати волонтером.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 не погоджуючись із оскаржуваним рішення суду вказує, що винесена ухвала є необґрунтованою через неповноту дослідження обставин провадження, а тому підлягає скасуванню у зв`язку з наступним. Так, ризик, що ОСОБА_7 буде переховуватися від суду недоведений, оскільки останній має реєстрацію ПВО у м. Запоріжжі, де мешкає разом із цивільною дружиною та її дітьми, які перебувають на його утриманні. Ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків відсутній, так як ОСОБА_7 провину не визнає та має намір довести свою невинуватість. Відсутній також і ризик вчинення іншого злочину, оскільки доказів не надано. Сторона захисту звертає увагу, що ОСОБА_7 має неофіційну роботу та займається допомогою і підтримкою біженців. Просить ухвалу суду скасувати та обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник підтримала апеляційні скарги і просила їх задовольнити.

Як вбачається із матеріалів провадження, прокурор будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, обвинувачений будучи належним чином сповіщений про апеляційний розгляд, клопотань про особисту участь не заявляв, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора та обвинуваченого, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Положениями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
З огляду на заявлені обвинуваченим доводи щодо не визнання своєї провини та стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_7 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

Відповідаючи на доводи сторони захисту щодо відсутності встановлених місцевим судом ризиків колегія суддів виходить із наступного.
Так, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.
Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали і продовжують існувати.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Так, ОСОБА_7 бвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, суспільно-корисною працею не займався, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.

При цьому, тяжкість обвинувачення та очікуване покарання, хоча і не є самостійними підставами для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Судова колегія відмічає, що високий рівень суспільної небезпечності обвинуваченого дозволяють спрогнозувати з високим ступенем, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним про суворість кримінального покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.
Крім того, беззаперечні відомості щодо неодноразових попередніх притягнень ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та життя і здоров`я людини, відсутність постійного місця робити та джерела доходів свідчать на користь встановленого судом ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Отже, виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на більш м`який.
При цьому, суд врахував тяжкість обвинувачення, необхідність виконання процесуальних дій, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, суд, керуючись наданими йому законом повноваженнями, дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Тому, доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо невиправданості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та встановлена наявність ризиків, визначених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту під час апеляційного розгляду не наведено.
Твердження захисника щодо відсутності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не обґрунтований, оскільки даний ризик не заявлений стороною обвинувачення, а судом не встановлений.

Посилання напозитивні відомості про особу обвинуваченого у вигляді неофіційної роботи з біженцями не здатні спростувати висновок суду стосовно недоцільності застосування альтернативного запобіжного заходу.

Крім того, судова колегія зауважує, що оскаржена ухвала засвідчує застосування відносно ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, розмір якої неможна вважати непомірним, оскільки саме такий розмір застави, з огляду на тяжкість висунутого обвинувачення та репутацію обвинуваченого через негативні дані стосовно його особистості, достатньою мірою гарантуватиме виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, доводи апеляційних скарг щодо скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наведених підстав є неспроможними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч. 5 ст. 28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 вересня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави відносно ОСОБА_7 до 27 листопада 2022 р. включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4