Справа № 570/973/22
номер провадження 1-кп/570/103/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000709 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Оржів Рівненського району Рівненської області, громадянки України, яка має повну загальну середню освіту, непрацюючої, одруженої, зареєстрованої та фактично проживаючої по АДРЕСА_1 , яка є раніше не судимою,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 05 листопада 2021 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, знаходячись на кухні будинку за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході виниклого конфлікту, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_6 , передбачаючи наслідки у вигляді смерті останнього та бажаючи їх настання, умисно завдала ОСОБА_6 один удар ножем в ділянку передньої поверхні грудей в проекції нижньої третини тіла грудини, в результаті чого спричинила тілесні ушкодження у вигляді проникаючої рани щілиноподібної форми з ушкодженням серця та лівої нирки, що призвело до масивної внутрішньої та зовнішньої кровотечі та масивної крововтрати, від якої ОСОБА_7 помер на місці події.

Потерпіла в судовому засіданні вказала, що вона нічого не може пояснити про обставини події, оскільки не була присутньою під час події. Про те, що її батько помер через ножове поранення, вона дізналася пізніше. Вказала, що обвинувачена не мала права позбавляти життя іншу особу. Також потерпіла подала до суду заяву про здійснення судового розгляду без її участі. Вказала, що цивільний позов нею не подавався. Претензій матеріального і морального характеру не заявила. Щодо призначення покарання поклалася на розсуд суду.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 вину у вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, не визнала. Суду показала, що 05 листопада 2021 року вона разом із чоловіком вживали спиртні напої. Потім трохи поспали. Після чого вона ще випила сама десь пів пляшки горілки. Чоловік вийшов на кухню, де в той час вона перебувала, і в них виник конфлікт. Причини сварки вона не називала. Вказала, що в якийсь момент в руках у чоловіка опинився ніж. Вона лише дві руки чоловіка опустила донизу. Як наносила удар і що це вона нанесла чоловіку удар ножем в груди, вона не пам`ятає. Після того як опустила руки чоловіка з ножем донизу вона пам`ятає, що пішла спати. Пішов спати і чоловік. Коли прокинулася, то він не хропів. Вона до нього доторкнулася, а він холодний. Вийшла на вулицю, зустріла молодого чоловіка, якому сказала, щоб викликав поліцію, бо в неї в хаті мертвий чоловік. У судових дебатах висловила жаль , що "таке сталось" і що вона жалкує, що чоловік помер. Зауважила, що не визнає умислу у своїх діях і не знає як "так" сталось.

Судом під час судового розгляду було досліджено ряд доказів, здійснено допит потерпілої, допит свідків події та вивчено характеризуючі дані обвинуваченої, що в сукупності своїй є належними, допустимими доказами та такими, що не суперечать один одному. Суд критично сприймає показання обвинуваченої, оскільки вона розповідає і підтверджує всі обставини події до моменту заподіяння ножового поранення своєму чоловіку. Щодо обставин нанесення удару ножем зазначає, що нічого не пам`ятає. ОСОБА_4 підтвердила, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Допитані в судовому засіданні свідки вказали, що подружжя часто сварилося, а сварки часто виникали на грунті зловживання спиртними напоями.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (кожен окремо) в судовому засіданні вказали, що спілкувалися з потерпілим ОСОБА_6 по роботі, відносини були нейтральними. Обвинувачену також добре знали. Чули від потерпілого лише про конфлікти з дружиною, які інколи виникали. Про смерть потерпілого дізналися пізніше.

Свідок ОСОБА_11 , який є братом потерпілого розповів, що з братом спілкувалися мало, а з ним та його дружиною разом бачився два рази. Один раз вона йому телефонувала і повідомила, що брат був п`яний. Про стосунки між обвинуваченою та його братом також нічого сказати не може.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 показав, що він є сусідом сім`ї ОСОБА_13 , проживає через стінку від них. У той день 05 листопада 2021 року сусіда ОСОБА_6 в період часу зранку до обіду бачив живим. Коли приїхав з роботи, то лише тоді дізнався про вбивство. Про сім`ю сусідів сказав, що зловживали спиртними напоями, систематично сварилися. Однак зазначив, що в той день сварки та крики з їхнього помешкання не чув.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 06.11.2021 та долучених фототаблиць, який було проведено за адресою: буд. АДРЕСА_1 у будинку виявлено труп ОСОБА_6 . В кухні вказаного будинку у відрі зі сміттям було виявлено кухонний ніж з дерев`яною ручкою, на якому виявлено кров потерпілого. На території вказаного господарства поблизу будинку було виявлено килими із залишками прального порошку.

В ході обшуку було виявлено та вилучено речі та майно, які тим чи іншим чином вказують на обставини вчинення обвинуваченою вказаного злочину, а саме на знаряддя вбивства - ніж, наявність слідів крові в результаті його вчинення, побутові речі відтворюють картину події вчинення вказаного правопорушення.

Також в судовому засіданні оглянуто відео огляду місця події та відео слідчого експерименту з відтворення події з участю самої обвинуваченої. На відеозаписі вона чітко розповідає про всі обставини події, однак не дає показань щодо нанесення нею удару ножем потерпілому.

Згідно із протоколом огляду трупа ОСОБА_6 від 06.11.2021 на його тілі виявленно щілиноподібну рану на передній поверхні грудей. Надріз, який відповідає рані виявлено і на светрі, в який був одягнутий потерпілий. Також на светрі виявлено плями крові. Вказані обставини вказують на те, що потерпілий в момент вбивства був одягнутий у вказаний светр. Іншого одягу на трупі виявлено не було.

Дослідження проведені за допомогою ряду експертиз, призначених під час досудового слідства вказують на причетність в тій чи іншій мірі саме обвинуваченої, а не інших осіб, до вчинення вказаного злочину.

Висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/103-21/9903-БД від 22.03.2022 вказує на те, що фрагменти зрізів нігтьових пластин з правої руки ОСОБА_6 містять генетичні ознаки двох осіб епітелію обвинуваченої ОСОБА_4 та зразків крові потерпілого ОСОБА_6 , що вказує на те, що між обвинуваченою та потерпілим відбулася штовханина.

Висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/103-21/9691-БД від 23.03.2022 вказує на те, що змиви з правого леза ножа збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого, а на змивах з лівої сторони рукоятки ножа містяться генетичні ознаки двох осіб і обвинуваченої, і потерпілого. Дані обставини підтверджують, що знаряддям вбивсва є саме досліджуваний кухонний ніж, який пройшов у тіло потерпілого. А також підтверджуються показання обвинуваченої, що спочатку вказаний ніж був у руках потерпілого, а потім вона його вихватила.

Висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/103-21/9692-БД від 21.03.2022 встановлено генетичні ознаки зразка епітелію обвинуваченої ОСОБА_4 та зразка крові потерпілого ОСОБА_6 , що в подальшому дало змогу виявити наявність чи відсутність слідів вказаних осіб на місці вчинення кримінального правопорушення, а також встановити причетність саме обвинуваченої до вчинення вказаного злочину.

Судовою трасологічною експертизою №СЕ19/118-21/10876-ТР від 14.12.2021 встановлено, що уламок скла та скляна кружка з пошкодженнями, виявлені на місці події були одним цілим, що вказує на конфліктну ситуацію, яка передувала злочину.

Судовою трасологічною експертизою №СЕ19/118-21/10877-ТР від 09.12.2021 встановлено, що сліди папілярних узорів рук, залишені на пляшках зі спиртним відповідають папілярним узорам обвинуваченої та потерпілого, що підтверджує вживання спиртних напоїв в день вчинення злочину.

Відповідно до ряду проведених експертиз кров не виявлено ні на одязі потерпілого (крім светра, в який був одягнутий), ні на одязі обвинуваченої, а виявлено лише на наволочці з подушки, на якій спав потерпілий. Сліди крові потерпілого виявлено на дверях, які повністю були у бризках з плям бурого кольору. Також на підлозі під час огляду місця події було виявлено вогкий від стірки килим, а в грубі виявлено порожню коробку з-під порошку. Проведеною експертизою на вказаному килимі не виявлено слідів крові, що вказує на знищення з килиму слідів крові обвинуваченою.

Висновок експерта №203-мк від 11.11.2021 року підтверджує, що на шкіряному клапті з передньої поверхні грудей наявна одна колото-різана рана, яка виникла внаслідок однієї колюче-ріжучої дії плоским, односторонньо гострим предметом на зразок клинка ножа, яким міг бути клинок ножа, представленого на експертизу, так як він має відповідні конструктивні характеристики. Отже, знайдений у сміттєвому відрі ніж є знаряддям вбивства.

Під час огляду вказаного ножа, як речового доказу, в судовому засіданні було видно, що ніж повністю відповідає ножу, вилученому під час огляду місця події, а також його конструктивні характеристики повністю вказують на те, що цей ніж є знаряддям злочину. Хоча при огляді вказаного речового доказу ОСОБА_4 не підтвердила, що це був ніж, який тримав в руках потерпілий і що це він є знаряддям злочину, разом з тим не заперечила, що це може бути ніж із їхнього господарства.

Висновок експерта №660 від 06 грудня 2021 року вказує на те, що встановлене у ОСОБА_6 проникаюче у грудну та черевну порожнини поранення грудей з ушкодженням серця та лівої нирки відноситься до категорії тяжких тілесних ушкодженьі перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи зазначені вище докази, визнає їх належними і допустимими, такими, що містять у собі фактичні дані, які підтверджують винуватість обвинуваченої.

У судових дебатах захисник зазначив, що прокурором під час судового розгляду не доведено умислу в заподіянні смерті потерпілому, тому просив вчинене обвинуваченою діяння кваліфікувати як вбивство з необережності за ст. 119 КК України. Отже, виходячи з позиції сторони захисту, висловленої в судових дебатах, суд приходить до висновку, що сторона захисту погоджується із обставинами, дослідженими в судовому засіданні, не погоджується лише з наявністю умислу на заподіяння вбивства. Також захисник виклав позицію про можливість кваліфікації дій обвинуваченої за ч.3 ст. 121 КК України.

Тому на вказану викладену у судових дебатах позицію сторони захисту суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченої та спрямованості її умислу, суд враховує, що для відмежування умисного вбивства від суміжних складів злочинів необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Вбивство з необережності на відміну від умисного вбивства, має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (діїчи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (постанова Верховного Суду від 04 червня 2020 року справа № 221/6129/17).

Верховний Суд в постанові від 14.09.2021по справі № 381/1869/18 зазначив, що спричинення одного ножового проникаючого удару у грудну клітку зліва створює безпосередню загрозу настання наслідку у вигляді смерті людини. Такий характер, локалізація тілесного ушкодження, знаряддя, яким воно заподіяне, вказують на наявність у винного умислу на спричинення смерті потерпілій. Тому в даному випадку удар ножем у життєво важливий орган, поведінка винної після вчинення злочину (знищувала сліди злочину, не викликала швидкої медичної допомоги) дають підстави зробити висновок, що обвинувачена діяла з прямим умислом на спричинення смерті потерпілому, а тому її дії за ч. 1 ст. 115 КК кваліфіковано правильно.

Також слід зазначити, що відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 7 лютого 2003 року за частиною 1 статті 115 КК України кваліфікуються вбивства, вчинені під час обопільної сварки чи бійки або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим.

Також в постанові від 21 травня 2020 по справі № 604/546/16-к Верховний суд зробив висновок про те, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь. Так, судом правильно враховано, що особа обрала знаряддям вчинення злочину ніж, а тому була велика ймовірність того, що при його застосуванні можна заподіяти смерть людині. В цій справі Верховним судом також констатовано правильність кваліфікації дій засудженого за ч.1 ст. 115 КК України.

Верховний Суд України неодноразово в своїх рішеннях (зокрема постанова від 3 квітня 2014 року в справі N 5-5кс14, постанова від 24 квітня 2014 року в справі N 5-13кс14) звертав увагу на те, що у випадку, коли обвинувачений об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода, то він діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду.

Тому, зважаючи на досліджені докази у вказаному кримінальному провадженні та на практику Верховного Суду України суд погоджується з кваліфікацією прокурором дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.115 КК України як вчинення умисного вбивства.

У відповідності до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують посередньо особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, доведена повністю.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення вини поза розумним сумнівом (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

При цьому, суд враховує, що однією із засад судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.4 ст.129 Конституції України). Судом, на виконання вимог ч.1 ст.22 КПК України, якою передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом, створено всі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

За положеннями ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, суд зазначає, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчинення злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчинення злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим. Під час судового розгляду та в судових дебатах ОСОБА_4 уникнула прояву щирого каяття, обмежившись фразою "що вона жалкує, що таке сталося". Суду не пояснила, чи дійсно вона вчинила умисне вбивство і чи щиро кається у вчиненні саме вбивства.

Під час судового засідання не встановлено пом`якшуючих покарання обставин, а визнано дві обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо подружжя.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд виходить із вимог ст.50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При призначенні покарання суд враховує відсутність пом`якшуючих покарання обставин, а також наявніть двох обставин, що обтяжують покарання, факт вчинення дій по приховуванню злочину. Конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме спосіб вчинення умисного вбивства за допомогою ножа та відсутність каяття у судових дебатах позбавляють суд призначити обвинуваченій покарання ближче до нижньої межі санкції статті.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинила умисний особливо тяжкий злочин, обраний судом вид покарання, суд вважає за необхідне залишити раніше обраний щодо неї запобіжний захід у виді тримання під вартою без зміни.

Питання про судові витрати, що підтверджені документально, слід вирішити відповідно до ст. 124 КПК України, питання про долю речових доказів - на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років.

В строк відбутого покарання засудженій ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 06 листопада 2021 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженій ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання - з 06 листопада 2021 року.

Продовжити дію раніше обраного щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Зняти арешт з майна, накладений ухвалами Рівненського районного суду Рівненської області 08 листопада 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта за проведення судових експертиз - 72807 (сімдесят дві тисячі вісімсот сім) гривень 40 копійок

Речові докази по справі - штани чорного кольору, тапочки гумові синього кольору, шкарпетки чорного кольору, кофту сірого кольору, куртку темно зеленого кольору - повернути ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «TPLINK» в чохлі сірого кольору із діючою в ньому карткою мобільного оператора «Київстар» повернути потерпілій, решту речових доказів - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1