УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_8, при секретарі ОСОБА_9, за участю прокурора ОСОБА_10, захисника-адвоката ОСОБА_11, підозрюваного ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в місті Києві ОСОБА_12, погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лисянка, Лисянського району Черкаської області, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч.1 ст. 14, ч.4 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні № 0002228 від 18.09.2021 -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в місті Києві ОСОБА_12, погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч.1 ст. 14, ч.4 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні № 0002228 від 18.09.2021.

Клопотання та матеріали, які обгрунтовують клопотання, захисник ОСОБА_13 та підозрюваний ОСОБА_1 отримали 28.11.2022 о 08:45 год. та 02.12.2022 року о 12:03 годині, про що свідчать розписки.

У клопотанні зазначено, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002228 від 18.09.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_2 , керуючись прагненням до незаконного збагачення, протягом 2021 року, точну дату та час досудовим слідством не встановлено, перебуваючи у невстановленому місці в межах міста Києва, при невстановлених обставинах, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, вирішив вчинити особливо тяжкий злочин з використанням заздалегідь підроблених офіційних документів, який полягав у заволодінні шляхом обману об`єктом нерухомого майна - земельною ділянкою яка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва та не надана у власність чи користування, шляхом вчинення правочинів з нею.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_2 , діючи як організатор і керівник організованої групи, у невстановлений час та місці, протягом 2021 року, особисто довів до відома ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , попередньо розроблений план вчинення злочинів, який полягав у підшуканні об`єкта протиправних дій - земельної ділянки яка є комунальною власністю територіальної громади міста Києва, виготовленні завідомо підроблених документів, щодо розташування на земельній ділянці якою планувалося заволодіти житлових будинків, забезпеченні державної реєстрації вказаних об`єктів нерухомого майна, виведення земельної ділянки з комунальної власності та реєстрації права власності на неї за підконтрольними членам організованої групи особами.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у складі організованої групи діяв як виконавець під час готування та вчинення злочинів, згідно відведеної йому функції, з метою вчинення особливо тяжкого злочину направленого на заволодіння шляхом обману об`єктом нерухомого майна - земельною ділянкою яка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва та інших супутніх злочинів таких як підроблення офіційних документів та їх використання, здійснював пошук об`єкта протиправних дій, використовував завідомо підроблені документи для державної реєстрації об`єктів нерухомого майна.

Так, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , діючи у складі організованої групи будучи обізнаними, про порядок реєстрації права власності на земельну ділянку у відповідності до статей 125, 126 Земельного Кодексу України ч. 4 ст. 18, п. 3 ч. 4. ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, та про те що відповідно до Пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера, та те що відповідно до вимог пункту 3 цього розділу Закону у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також про те що ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені.

Створена ОСОБА_2 , організована група до складу якої увійшли ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , виконала всі дії, які передбачали створення умов для заволодіння шляхом обману об`єктами нерухомого майна - земельними ділянками які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, проте не змогли довести цей злочин до кінця з причин, що не залежали від волі учасників даної групи, у зв`язку із викриттям їхньої діяльності правоохоронними органами.

Таким чином, ОСОБА_1 , своїми умисними діями, які виразились у готуванні до заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому у великих розмірах, організованою групою, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК України.

Крім того, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 17.05.2021, у ОСОБА_2 , та учасників організованої групи, до складу якої увійшли згідно визначених ролей ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , виник злочинний умисел направлений на використання заздалегідь підроблених офіційних документів з метою заволодіння шляхом обману об`єктом нерухомого майна - земельною ділянкою загальною площею 0,30 гектара яка знаходиться по АДРЕСА_2 , яка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва.

Так, 24.05.2021, ОСОБА_1 , діючи як виконавець у відповідності до розподілу функцій, згідно спеціально розробленого і узгодженого плану, відомого всім учасникам організованої групи, виконуючи вказівки організатора групи ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_6, з метою внесення державним реєстратором на підставі заздалегідь підроблених офіційних документів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність житлових будинків АДРЕСА_5 , загальною площею 35,80 кв.м., 30,7 кв.м., та 38,3 кв.м. та реєстрації права власності вказаних об`єктів нерухомого майна за ним, надав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 разом із заявами про державну реєстрацію права власності від 24.05.2021 №№ 45784071, 45784399, 45784543, завідомо підроблені документи на неіснуючі житлові будинки а саме: довідку про показники об`єкта нерухомого майна житлового будинку садибного типу літ. «А», за адресою: АДРЕСА_3 від 17.05.2021 № 1704, виготовлену на бланку ТОВ «НІКА ЛТД», довідку про показники об`єкта нерухомого майна житлового будинку садибного типу літ. «А», за адресою: АДРЕСА_4 від 17.05.2021 № 1705, виготовлену на бланку ТОВ «НІКА ЛТД», довідку про показники об`єкта нерухомого майна житлового будинку садибного типу літ. «А», за адресою: АДРЕСА_5 від 17.05.2021 № 1706, виготовлену на бланку ТОВ «НІКА ЛТД», технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 від 17.05.2021 виготовлений на бланку ТОВ «НІКА ЛТД», технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_4 від 17.05.2021 виготовлений на бланку ТОВ «НІКА ЛТД», технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Римського-Корсакова, № 25 у Голосіївському районі м. Києва від 17.05.2021 виготовлений на бланку ТОВ «НІКА ЛТД».

На підставі вищевказаних підроблених документів нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 прийняла на користь ОСОБА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.06.2021 №№ 58500174, 58499590, 58497320 на підставі яких відкрито розділи №№ 00, 000, 000 на житлові будинки №№ 21, 23, АДРЕСА_5 , та винесла записи про право власності №№ 42275760, 42275319, 42274639 за ОСОБА_1 .

Так, ОСОБА_3 , діючи як виконавець у відповідності до розподілу функцій, згідно спеціально розробленого і узгодженого плану, відомого всім учасникам організованої групи, виконуючи вказівки організатора групи ОСОБА_2 , у невстановленому досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 09.06.2021, залучив до виконання окремого етапу злочинного плану свою дружину ОСОБА_5 , та свого знайомого ОСОБА_6 , які повинні були виступити в ролі добросовісних набувачів неіснуючих житлових будинків АДРЕСА_5 під час укладання з ОСОБА_1 договорів купівлі продажу, при цьому не повідомив їм про справжні наміри організованої групи, та не довів до їхнього відома злочинний план на шахрайське заволодіння земельною ділянкою.

Таким чином, ОСОБА_1 , своїми умисними діями, які виразились у використанні завідомо підроблених документів, вчиненого організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

На цей час у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого 28.11.2022 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , інкримінованих кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному проваджені доказами.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, орган досудового розслідування приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Наявність ризику переховування від слідства та суду обґрунтовується тим, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Усвідомлюючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, міру покарання, маючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_7 , може в будь-який час залишити територію країни та переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Все вищевикладене вказує на обґрунтованість існування ризику переховування.

Разом з тим, з врахуванням вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, згідно якої слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим кодексом, орган досудового розслідування вважає необхідним визначити підозрюваному ОСОБА_7 , розмір застави в межах, визначених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі від вісімдесяти до трьохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки саме такий її розмір може забезпечити виконання підозрюваним на час досудового слідства покладених на нього обов`язків, та є гарантією реалізації його прав, визначених кримінальним процесуальним законодавством.

Беручи до уваги викладене, а також дані про особу ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, його вік, майновий стан, соціальне становище, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїми рішеннями повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання в повному обсязі і просив його задовольнити.

В судовому засіданні підозрюваний просив відмовити у задоволенні клопотання.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що повідомлення про підозру не грунтується на зібраних під час досудового розслідування доказах, суперечить нормам матеріального та процесуального права. Органом розслідування не встановлено як сам об`єкт злочинного посягання, так і його форму власності, не встановлено кому саме завдано збитки. Відсутні обов`язкові елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, а тому відсутній склад цього злочину в діях ОСОБА_1 .. Відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 та ст. 358 КК України. В матеріалах, доданих до клопотання, відсутні докази, що б підтверджували наявність в діях останнього складу зазначених кримінальних правопорушень. Крім того, на думку сторони захисту, відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК необхідні для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя заслухав учасників процесу, дослідив матеріали клопотання, надані стороною захисту докази, дійшов висновку, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В судовому засіданні встановлено, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002228 від 18.09.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

28.11.2022 ОСОБА_1 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 14, ч.4 ст. 190 КК України, та ч.3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

Щодо обґрунтованої підозри слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи ст.ст.8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаyv.UnitedKingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні обставини в сукупності з доданими матеріалами та факт вручення підозри ОСОБА_1 дають підстави визнати набуття ним статусу підозрюваного та вважати обґрунтованою його підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190, ч.3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.

Разом із цим належить зазначити, що при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри з метою застосування запобіжного заходу, оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження за сутністю.

Підставою застосування запобіжного заходу також є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, які вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності вчинення підозрюваним певних дій.

В клопотанні зазначено про наявність ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній усвідомлюючи можливість реального позбавлення волі за вчинене ним кримінальне правопорушення з метою уникнення відповідальності.

Ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку, це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (рішення у справі «W. проти Швейцарії» (W. v. Switzerland) від 26 січня 1993 року).

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним. Про це зазначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою №12369 від 26 червня 1991 року по справі «Лтальє проти Франції», п. 51, за скаргою №5522/04 від 20 січня 2011 року по справі «Прокопенко проти України», за скаргою №38717/04 від 14 жовтня 2010 року по справі «Хайредінов проти України» п. 29, 41 за скаргою №37466/04 від 20 травня 2010 року по справі «Москаленко проти України». В пункті 36 останнього зазначено, що «…органи судової влади неодноразово посилались на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєні яких він обвинувачується… Однак Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою».

При вирішенні заявленого клопотання слідчий суддя враховує, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, раніше не судимий, не працевлаштований.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

На переконання слідчого судді, загальної інформації про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення недостатньо для того, аби зробити висновок про те, що така особа буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, будь-якими достатніми та належними документами, долученими до клопотання не підтверджено в ході розгляду клопотання.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором не доведено обставин, передбачених ч. 3 ст. 194 КПК України, зокрема того, що у даному конкретному випадку є недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, згідно зі ст.194 ч.4 КПК України, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

-тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

-у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З урахуванням викладеного та оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, враховуючи докази надані стороною обвинувачення та стороною захисту, з метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, доходжу висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про застосовування відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та вважаю за необхідне застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому залишати житло за місцем проживання з 22:00 по 06:00 наступного дня.

Також, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за їх першою вимогою; не відлучатися з с. Мар`янівка без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст 176-179, 181, 184,193,194 196, 205, 309, 395КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в місті Києві ОСОБА_12, погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 14, ч.4 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні № 0002228 від 18.09.2021 - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин наступного дня.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за їх першою вимогою;

- не відлучатися з с. Мар`янівка без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_1 під домашнім арештом визначити в межах терміну досудового розслідування, строком на 56 (пятдесят шість) діб, тобто до 28.01.2023 року включно.

Контроль за виконанням ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на органи Національної поліції за місцем його проживання.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 09.12.2022 р..

Слідчий суддя ОСОБА_8