Провадження №: 1-кп/752/189/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження № 0009577, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2017 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, неодруженого, освіта загальна середня, офіційно не працевлаштованого, який не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей та/або недієздатних/непрацездатних осіб, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 11.10.2017 приблизно о 16:20 ОСОБА_5 , реалізуючи раптово виниклий у нього протиправний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у супермаркеті "Мегамаркет", що розташований у Голосіївському районі м. Києва по вул. Антоновича, 50, де господарську діяльність на той час провадило Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабр" (м. Київ, вул Антоновича, 50, ідентифікаційний код 39118745), упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, узяв з торгівельних полиць відділу продажу алкогольних напоїв пляшку рому "Barcelo Gran Anejo" об`ємом 0,7 л, вартістю 412,90 грн, помістив її собі під куртку, в яку був одягнений та пройшов повз касову зону без проведення оплати товару. Проте свій злочинний умисел ОСОБА_5 не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони цього супермаркету та не зміг розпорядитися описаним майном.

Своїми умисними, протиправними діями обвинувачений ОСОБА_5 намагався завдати майнову шкоду потерпілій особі - Товариству з обмеженою відповідальністю "Лабр" у сумі 412,90 грн та визнається винним у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України - закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), що вчинене повторно, не доведеного до кінця з причин, що не залежали від волі особи.

З огляду на те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини та кваліфікацію кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті від 18.12.2017, і повністю визнав свою вину, отримавши згоду сторін, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують його особу, а також інших, які дозволяють встановити наявність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження.

У ході допиту ОСОБА_4 свою вину у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, що вчинене повторно, який не був доведений до з причин, які не залежали від його волі, визнав повністю, надав показання, у яких підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені у установчій частині вироку, зокрема у частині способу, дати, часу і місця вчинення злочину, товар який він намагався викрасти, його вартість. Зокрема обвинувачений повідомив, що 11.10.2017 вдень, будучи нетверезим та потребуючи додаткового вживання алкоголю, прийшов у супермаркет "Мегамаркет", що по вул. Антоновича, 50 у м. Києві, де взяв з прилавку пляшку ром, яку намагався таємно винести, так як не мав достатньо грошей для придбання цієї випивки, але його не випустили охоронці магазину.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні, логічні і не викликають сумніву суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Отже під час розгляду справи та в ході допиту обвинувачений свідомо і добровільно підтвердив, що всі обставини, відображені в обвинувальному акті, відповідають дійсності.

При цьому ОСОБА_5 сказав, що у вчиненому щиро кається, після цього вже злочинів не вчиняв, подібного в майбутньому не повторюватиме.

Скарг на правоохоронців від обвинуваченого не надходило.

Отже, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України за вище встановлених обставин.

Кваліфікуюча ознака кримінального правопорушення - повторність органом досудового розслідування кваліфікована правильно, адже на момент складання обвинувального акта у цьому кримінальному правопорушенні та направленні його до суду відносно ОСОБА_5 вже був постановлений вирок Подільського районного суду міста Києва від 31.10.2017 у справі № 758/2671/16-к, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання та установленням іспитового строку, тривалістю в 1 рік. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 03.10.2022 у справі № 758/2671/16 ОСОБА_5 звільнено від покарання в порядку ч. 1 ст. 78 КК України.

За таких обставин, підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки у ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Майнова шкода описаним кримінальним правопорушенням не заподіяна, товар, що намагався викрасти обвинувачений, повернуто представнику потерпілої особи, і майнові претензії та цивільний позов не мав місця, що доводиться заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабр" від 18.12.2017.

Розгляд кримінального провадження проведено за відсутності представника потерпілої особи, адже як встановлено судом, станом на 2023 рік Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабр" припинено як юридична особа і відомостей про наявність правонаступника до суду не находило.

Під час судових дебатів прокурор оголосила міркування щодо міри необхідного покарання, просила призначити для обвинуваченого 6 місяців арешту, обґрунтовуючи це тим, що ОСОБА_6 до цього вже двічі був засуджений і на шлях виправлення не став, суспільство і держава виявили до нього значний ступінь довіри, адже суди постановлювали відносно нього вироки, встановлюючи іспитовий строк і реальне покарання ОСОБА_5 ніколи не відбував, об`єктом його злочинного посягання став не предмет першої необхідності, на який йому не вистачало грошей для задоволення нагальних потреб, а міцний алкоголь, свої злочинні дії припинив, адже був викритий. При цьому обвинувачений усвідомлював свою злочинну поведінку, є осудним, не має сім`ї, дітей, осіб на утриманні. На переконання прокурора каяття ОСОБА_6 не є щирим, адже він тривалий час переховувався від суду та за цей час отримав рішення про звільнення від відбуття покарання за попередньо постановленим вироком .

ОСОБА_5 у судових дебатах й останньому слові зазначив, що жалкує про вчинене, кається, просить суворо не карати, адже з моменту вчинення злочинів пройшло більше 5-ти років, він змінився, виправився, більше закон не порушував, має постійну зайнятість, адже працює різноробочим у сфері ремонту без офіційного працевлаштування, проживає у центрі Києва квартирі своїх товаришів з жінкою, з якою веде спільне господарство та має намір створити сім`ю.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, мотиви і мету вчинення злочину задля марного проведення часу, відсутність у потерпілої особи вимог майнового характеру до обвинуваченого, особу винного, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває та є осудним, характеризується за місцем мешкання нейтрально, за місцем реєстрації не проживає, має підробітки, власної сім`ї та дітей не має, наявність соціально-позитивного кола спілкування суду не довів, був неодноразово судимий за умисні корисливі злочини проти власності, за які був звільнений від кримінальної відповідальності та від відбування покарання, тривалий час перебував у розшуку з підстав ухилення від суду.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття ОСОБА_5 , яке полягає у жалю з приводу учиненого, осуді своєї поведінки, визнання ним всіх обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України щодо подій кримінальних правопорушень, у тому числі, їх часу, місця, способів учинення, повне визнання своєї винуватості. Заперечення прокурора з цього приводу судом відхиляються.

Обставин, які обтяжують покарання за ст. 67 КК України в обвинувальному акті не зазначено.

Підстав для застосування при призначенні покарання приписів ст. 69, 74 КК України у цьому провадженні не віднайдено.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій того кримінального закону, за яким він визнається винуватим, а саме: у виді арешту на строк 3 місяці за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, адже виправлення обвинуваченого не вбачається за можливе без його ізоляції від суспільства.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні не обирався та зважаючи на те, що на стадії судового розгляду обвинувачений належним чином виконував свої процесуальні обов`язки та кожного разі в установлений час прибував до суду, виявляв виважену процесуальну поведінку, повідомив місце свого фактичного мешкання, номер телефону для зв`язку, ризиків, які б свідчили про доцільність застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу до моменту набрання цим вироком законної сили, судом не установлено.

Речові докази суду не подавалися.

Процесуальні витрати для здійснення їх розподілу судом у кримінальному провадженні не заявлені.

Керуючись ст. 349, 368, 370, 374, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення за винятком підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України (щодо обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційноїскарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1