УХВАЛА

Справа № 569/7183/17

1-кс/569/986/23

07 березня 2023 року Рівненський міський суд Рівненської області

у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до суду в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора, яка полягає в незаконному скасуванні постанови слідчого про закриття кримінального провадження.

Свою скаргу аргументує тим, що 27.12.2019 року начальником відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 винесено постанову про закр иття кримінального провадження №0002016 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях службових осіб АТ «Ощадбанку». Вказана постанова, на виконання ч.5 ст.284 КПК України, 27.12.2019 року була надіслана прокурору Рівненської області ОСОБА_7 , АТ «Державний ощадний банк України» та ТОВ «Укренергоресурс». 11.01.2020 року прокурором області ОСОБА_7 було направлено (повернуто) на адресу Начальника відділу СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 матеріали зазначеного закритого кримінального провадження, без будь яких зауважень та вказівок.

Крім того, 17.01.2020 року заступником начальника СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 було складено Висновок про обґрунтованість закриття кримінального провадження №0002016 від 24.12.2016р., який затверджений заступником начальника ГУНП, начальником СУ ОСОБА_9 .

21.03.2020 року заступником прокурора Рівненської області ОСОБА_10 було винесено Постанову про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 27.12.2019 року.

Скаржник вважає, що заступник прокурора вийшов за межі наданих йому повноважень не передбачений КПК України, чим порушив ч.2 ст.19 Конституції України. Крім того вказує, що прокурор незаконно послався на ч. 6 ст. 36 КПК України, а також пропустив 20-ти денний строк з моменту отримання копії постанови про закриття кримінального провадження. При цьому скаржник посилається на Конституцію України, як норму прямої дії, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини щодо доступу до правосуддя та принципу верховенства права

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримав з викладених в ній обставин та просив задовольнити в повному обсязі.

Слідчий у судовому засіданні повідомив, що досудове розслідування триває, у межах кримінального провадження жодній особі не повідомлено про підозру.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, всебічно дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного висновку.

Право на оскарження процесуальних рішень, дії чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника, слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому.

Аналізуючи норму ст. 303 КПК, суд виходить з того, що обмеження права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що зачіпають права та законні інтереси громадян, лише на тій підставі, що ці особи не визнані в належному порядку учасниками провадженні або не віднесені коментованою статтею КПК до осіб, чи обмежені в оскарженні, котрі мають право оскаржувати те чи інше рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, не відповідає основним положенням Конституції України. Адже єдиним критерієм, що дозволяє визначати, які дії чи бездіяльність органу дізнання, слідчого, прокурора, які рішення цих органів та осіб можуть бути оскаржені до суду та хто саме має право на таке оскарження, є обмеженням конституційних прав і свобод громадян, а також перепоною для доступу до правосуддя. В цих випадках необхідно керуватись нормами Конституції України, які є нормами прямої дії.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Як встановлено в ході судового розгляду, на розгляді Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0002016 від 24.12.2016 року за ч.5 ст. 191, ч.1 ст.209 КК України.

27.12.2019 року начальником відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0002016 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях службових осіб АТ «Ощадбанку».

Однак, 21.03.2020 року заступником прокурора Рівненської області ОСОБА_10 було винесено Постанову про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 27.12.2019 року.

Однак суд приходить до переконання, що вищевказана постанова прокурора винесена в порушенні норм КПК України, оскільки постанова начальника відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 від 27.12.2019р. про закриття кримінального провадження №0002016 від 24.12.2016 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, є законною та обґрунтовую, оскільки ухвалена відповідним компетентним органом, згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час досудового слідства та оціненими слідчим відповідно до ст.94 КПК України, що знайшло своє відображення у вказаній постанові.

Згідно ч.1 ст.28 КПК України - під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є необхідно об`єктивними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що постанова про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 21.03.2020, винесена поза межами встановленого ч. 6 ст. 36, ч. 6 ст. 284 КПК України - 20-денного строку, та є незаконною та необґрунтованою, що підтверджується матеріалами скарги.

При цьому слід врахувати, що діюче КПК не надає можливості прокурору за межами цього строку скасовувати постанову про закриття кримінального провадження, а тому такі дії можуть свідчити лише про їх не законність.

Крім того ч. 1 ст. 113 КПК визначає процесуальні строки як встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Оскільки за своєю юридичною природою процесуальні дії або утримання від них виступають засобом реалізації суб`єктивних прав і юридичних обов`язків учасників правовідносин, то й процесуальні строки поділяються на строки реалізації права та строки виконання обов`язку. Їх недотримання спричиняє різні правові наслідки.

Закінчення строків реалізації права призводить до втрати можливості з боку носія цього права ним скористатися. (Правовий висновок Верховного Суду у постанові від 08.04.2020р. по справі №263/15845/2019)

Як вбачається із постанови про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 21.03.2020 року: «перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що у ході його досудового розслідування слідчим не проведено всі необхідні та можливі слідчі дії з метою забезпечення повного та всебічного встановлення усіх обставин вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, у ході досудового розслідування кримінального провадження не встановлено обставини припинення виконання ТОВ «Укренергоресурс» договору мульмивалютної не відновленої кредитної лінії від 17.07.2007, причини виникнення заборгованості перед банком, можливість її погашення за результатами здійснення господарської діяльності товариства, не встановлені інші обставини вчинення відповідних кримінальних правопорушень.

Крім того, у ході досудового розслідування кримінального провадження необхідним є забезпечення проведення судової будівельно-технічної експертизи з метою визначення вартості предмета іпотеки, а саме приміщення по вул. Княгині Ольги, 8 в м. Рівне, яке належить ТОВ «Укренергоресурс».»

З цього приводу варто зазначити, що все вищенаведене не відноситься до предмету даного кримінального провадження, а є предметом цивільних правовідносин.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 284 КПК України, підставами для скасування постанови є її незаконність чи необґрунтованість.

Однак, в постанові від 21.03.2020р. заступник прокурора не навів жодного обґрунтування незаконності або необґрунтованості прийнятої слідчим постанови про закриття кримінального провадження.

Крім того, приймаючи рішення про скасування постанови про закриття кримінального провадження заступником прокурора не враховано те, що по даному провадженні грубо порушено вимоги КПК України та практики Європейського суду з прав людини щодо розумності строків досудового слідства.

Також суд при розгляді вищевказаної скарги виходить з того, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на її основі та повинні їй відповідати. В Основному законі зафіксовано основні засади судочинства, його відповідні положення є складовою частиною кримінального процесуального законодавства України, поряд із міжнародними договорами, що обов`язкові для України, та іншими законами (частина 2 статті 1 КПК).

Для України нормою міжнародного договору є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), де у пункті 1 статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що «Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою, і без укладання спеціальної угоди, юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції».

У статті 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року підтверджено обов`язковість виконання Україною рішення Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) щодо України (ст.46), а ст.13 і 17 передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Конвенція 1950 року містить положення про те, що «Високі Договірні Сторони (якою є і Україна) гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції».

Крім того, статтею 8 КПК передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Положення ст.9 КПК додатково конкретизують зміст ст.8 КПК положенням, що під час кримінального провадження суд, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Обидві норми ст.8 і 9 КПК передбачають застосування норм КПК у кримінальному провадженні з урахуванням практики Суду.

Відповідно до пункту «b» статті 13 Керівних принципів ООН щодо ролі обвинувачів (прийнятих Восьмим Конгресом Організації Об`єднаних Націй з профілактики злочинності і поводження з правопорушниками. Гавана, Куба, 27 серпня - 7 вересня 1990 року) при виконанні своїх обов`язків обвинувачі захищають державні інтереси, діють об`єктивно, належним чином враховують положення підозрюваного та жертви і звертають увагу на всі обставини, що мають відношення до справи, незалежно від того, вигідні або невигідні вони для підозрюваного.

Одним з обов`язків прокурора пунктом «b» статті 24 Рекомендацій Rec (2000) 19 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя передбачено: а) справедливо, неупереджено й об`єктивно виконувати свої функції; б) поважати і намагатися захищати права людини, як це викладено в Конвенції; в) намагатися гарантувати якнайшвидшу дієвість системи кримінального судочинства [пункт 24 Рекомендації Rec (2000) 19 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя (далі - Рекомендація Rec (2000) 19), ухваленій Комітетом Міністрів Ради Європи (далі - Комітет Міністрів) на 724 засіданні заступників міністрів 6 жовтня 2000 року]. (Правовий висновок ВСУ по справі №5-332кс15 від 21.01.2016 року та ВС по справі 9901/153/2851 від 14.03.2018 року)

Такі міжнародні стандарти функціонування прокуратури знайшли своє відображення і в законодавстві України, а саме в Законі України «Про прокуратуру».

Суд також приходить до переконання, що прокурор скасовуючи постанову про закриття кримінального провадження діяв у спосіб не передбачений КПК України та ч.2 ст.19 Конституції України, у якій зазначено: «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.»

З врахування всього вищенаведеного, суд приходить до переконання, що постанова прокурора винесена в порушенні норм КПК України, оскільки постанова начальника відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 від 27.12.2019р. про закриття кримінального провадження №0002016 від 24.12.2016 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, є законною та обґрунтовую, оскільки ухвалена відповідним компетентним органом, згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час досудового слідства та оціненими слідчим відповідно до ст.94 КПК України, що знайшло своє відображення у вказаній постанові.

Разом з тим, постанова заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_10 про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 27.12.2019 року, не відповідає вищевказаним критеріям, а саме законності та обґрунтованості, та строку протягом якого вона може бути винесена, а тому є незаконною та підлягає скасуванню. Суд при розгляді даної скарги враховує і те, що в інший спосіб захисту відновити законність порушеного права особа можливості не мала, оскільки інші способи, в тому числі адміністративні, використані нею та були не ефективними.

При цьому суд враховує положення ст. 55 Конституції України, які кожному гарантують захист прав і свобод в судовому порядку, і норми якої відповідно до ч.2 ст.8 - є нормами прямої дії.

Крім того, за змістом п.1 ст.6 ст.13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У цьому контексті Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (рішення у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 67), «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (п. 45).

Керуючись ст. ст. 2,5,8,9, 28, 36,38,90,94,284,303 КПК України, ст.ст.8,19,55 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11/рп/2012, Практики Європейського суду з прав людини, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Постанову заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_10 від 21 березня 2020 року про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 27.12.2019 року та відомості в ЄРДР про скасування вищевказаної постанови - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_11