ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Марціянове Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого:
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України,
І. 25 листопада 2021 року, близько 00 год. 30 хв., ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, прибув до під`їзду № 7 будинку АДРЕСА_2 .
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів та мети, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом підбору ключа до гвинтового замка, проник до підвального приміщення № 104, вказаного будинку, яке належить ОСОБА_5 , звідки здійснив крадіжку велосипеду марки "AZIMUT" моделі "EXTREME", вартістю 2633 грн 33 коп.
Після цього ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 2633 грн 33 коп.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням до сховища, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
ІІ. 27 листопада 2021 року близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна прибув до під`їзду № 8 будинку АДРЕСА_2 .
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом підбору ключа до рейкового замка, проник до підвального приміщення № 107, вказаного будинку, яке належить ОСОБА_6 , звідки здійснив крадіжку кутошліфувальної машини марки "Дніпро-М" моделі "GL-115S", вартістю 811 грн. 20 коп.
Після цього ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 811 грн 20 коп.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням до іншого приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
ІІІ. 23 січня 2022 року, близько 17 год. 00 хв., ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна прибув до під`їзду № 2, будинку АДРЕСА_3 , де на першому поверсі вказаного під`їзду виявив велосипед марки «HASA» моделі «СОМР 3.0».
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку велосипеду марки «HASA» моделі «СОМР 3.0», вартістю 5099 грн 75 коп., що належить ОСОБА_7 .
Після цього, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 5099 грн 75 коп.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті.
Будучі належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи потерпілі у судове засідання не прибули, звернувшись із відповідними клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності.
Враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , думку прокурора, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів, тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів, окрім характеризуючих даних обвинуваченого та його показів, суд вирішив за недоцільне.
Вина обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 185 КК України, є доведеною повністю.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за першим та другим епізодами кримінального провадження за ч. 3 ст. 185 КК України,як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням до сховища, за третім епізодом кримінального провадження за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненим повторно.
Згідно довідки Горішньоплавнівської міської лікарні обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться.
Обираючи міру покарання, суд враховує: характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, відсутність офіційного джерела доходу, сімейний стан, зокрема обвинувачений не одружений, не працює, дітей неповнолітніх та будь-яких інших осіб на утриманні не має, не є інвалідом, відсутність обставин, що обтяжують та наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченим вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи, думку потерпілих.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, неодружений, не працює, не військовозобов`язаний, не учасник бойових дій, не має інвалідності, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, має постійне місце проживання.
Обставин, які пом`якшують покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбачені ст. 66 КК України: відсутні.
Обставини, які обтяжують покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбачені ст. 67 КК України: відсутні.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, думку потерпілих, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України 2 (два) роки позбавлення волі, за ч., 3 ст. 185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі. При цьому задля досягнення мети покарання обвинуваченому слід призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 70 КК України, визначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань, у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.
Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 відсутність у нього негативних характеристик та негативних наслідків вчинених кримінальних правопорушень, його молодий вік, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України.
Цивільний позов до обвинуваченого не заявлено. Речові докази по справі відсутні.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у розмірі 686 грн. 48 коп. підлягають стягненню із обвинуваченого згідно із ст.ст.124,126 КПК України, на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за
-ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 2 (два) роки позбавлення волі;
-ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (три) роки позбавлення волі;
Шляхом часткового складання призначених покарань призначити остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від цього покарання, якщо він протягом дворічного строку випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього такі обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Речові докази по справі відсутні.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 686 гривень 48 копійок (шістсот вісімдесят шість гривень сорок вісім копійок).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому, потерпілим роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження, обвинуваченому, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_8