Справа № 357/487/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.11.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002059 від 07 жовтня 2021 року про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Біла Церква, Київська область, студента 3-го курсу ДНЗ «Білоцерківське ПТУ ім.. П.Р.Поповича», неодруженого, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , абонентський номер мобільного зв`язку НОМЕР_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,

У С Т А Н О В И В:

Так, 02.10.2021, близько 21 години 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_3 , перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_3 , втрутився у конфлікт між ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_9 , в ході якого, на ґрунті виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, наніс останній удар кулаком правої руки у ліву частину обличчя, а саме в ділянку носу, та удар правою ногою в ліву частину обличчя, внаслідок чого заподіяв легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя (тривалістю понад шість днів, але не більш як три тижні (21 день)) у вигляді перелому кісток носу, та легкі тілесні ушкодження, які мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів, у вигляді синців та саден на носі.
За таких обставин, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні умисних дій, які виразились у спричиненні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно за обставин, викладених в обвинувальному акті, вчиняв кримінальні правопорушення. Повідомив, що у вчиненому щиро розкаюється, просив суд суворо його не карати.
Потерпіла ОСОБА_9 будучу допитаною безпосередньо в судовому засіданні, підтвердив факт нанесення їй тілесних ушкоджень за обставин, викладених в обвинувальному акті. Зазначила, що претензій матеріального та морального характеру щодо обвинуваченого не має, просила призначити покарання запропоноване прокурором.
Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст.65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_3 а, суд відносить визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.
Обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_3 , суд не вбачає.
Згідно абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький. Виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе, та не становить високої небезпеки для суспільства (утомучислі, окремих осіб).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує те, що останній хоча і вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відносяться до категорії кримінального проступку, не працевлаштований, однак повністю визнав свою винуватість, має постійне місце проживання та реєстрації, де характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває та за допомогою до них не звертався, враховує суд і молодий вік останнього, тому суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді громадських робіт, з урахуванням положень ст. 100 КК України.
Так, згідно з частиною 1 статті 100 Кримінального кодексу України громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час. Тривалість виконання даного виду покарання не може перевищувати двох годин на день.
Підстав для призначення більш м`яких покарання, передбачених санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, обвинуваченому ОСОБА_3 , суд не вбачає.
На думку суду таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України, а арешт майна відповідно до ст.174 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 174, 177, 179, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 120 годин громадських робіт .
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлоно.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні відстуні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду учасниками судового провадження протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1