Справа № 944/5614/22
Провадження №1-кп/944/637/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.04.2023м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яворові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000827 від 13.10.2022 про обвинувачення: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Семирівка Яворівського району Львівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України,

встановив:

судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою до адмінвідповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП щодо колишньої дружини ОСОБА_5 , з якою ОСОБА_4 перебуває у сімейних відносинах, так, згідно з постановою Яворівського районного суду Львівської області від 10.11.2021 згідно у справі №944/5113/21 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП Крім того, 16.05.2022 згідно постанови Яворівського районного суду у справі №944/1430/22 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, вчинив умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 09.10.2022 о 10:30 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме, в АДРЕСА_1 , діючи умисно, систематично, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття на ґрунті неприязних відносин, вчинив психологічне насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , що проявилось у тому, що ОСОБА_4 словесно ображав потерпілу нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, виганяв із спільного місця проживання, що в результаті призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_5 .

Таким чином ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи ОСОБА_5 , тобто кримінальне правпорушення, передбачене ст.126-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правпорушенні визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій за ст.126-1 КК України, всі докази, зібрані на досудовому слідстві, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним. У вчиненому щиро розкаюється, зазначає, що з ОСОБА_5 примирився та більше не конфліктує. Просить суд суворо його не карати та призначати йому покарання у виді громадських робіт.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій, просить суд справу розглядати у її відсутності, просить суд ОСОБА_4 суворо не карати, жодних претензій до нього немає.

Обвинувачений та прокурор в судовому засіданні не заперечували фактичних обставин кримінального провадження і не заперечили проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом встановлено, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і немає сумнівів у добровільності їхніх позиції.

У зв`язку з викладеним, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Також, з врахуванням викладеного, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Крім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 , в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії вірно кваліфіковано за ст.126-1 КК України, оскільки він своїми діями вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, та погіршення якості життя потерпілої особи.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином та враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, також береться до уваги його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він офіційно не працевлаштований, розлучений, позитивно характеризується за місцем свого проживання, також враховується його стан здоров`я, зокрема те, що обвинувачений є працездатним (інвалідності не встановлено), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.66КК України судом визнається його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Також, при призначені покарання суд враховує думку потерпілої ОСОБА_5 , яка у поданій до суду заяві просить ОСОБА_4 суворо не карати.

Таким чином, беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе шляхом застосування до нього покарання в межах санкції ст.126-1 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік, що на думку суду є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Водночас, беручи до уваги наведене вище, а саме ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно ч.1ст.91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів з покладенням відповідних обов`язків.

Враховуючи вищенаведені встановлені судом обставини в сукупності, зокрема дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, суд вважає за недоцільне застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_4 обмежувальні заходи, передбачені ч.1ст. 91-1 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.349,368-371,373-376 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ст.75КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2ст.394 КПК Українине може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1