Справа № 545/5632/22
Провадження № 1-кп/545/145/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2023 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000201 від 27.03.2022 року, що надійшов з Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил стосовно обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

в с т а н о в и в:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (по особовому складу) від 27.09.2019 №188-РС військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_5 призначено на посаду - старшого стрільця 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (по стройовій частині) від 27.09.2019 №212 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.02.2022 №22 старшого солдата ОСОБА_5 призначено на посаду - водія 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, старший солдат ОСОБА_5 , вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язують старшого солдата ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548- XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-ХІУ, старший солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.04.2022, строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 годин 30 хвилин 25 травня 2022 року, строком на 90 діб.

Однак, старший солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби, в порушення вище зазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, старший солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді - водія 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону, реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно, тимчасово ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 25.02.2022 року самовільно залишив місце служби, а саме дислокацію підрозділу військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України в АДРЕСА_2 , та до 04.03.2022 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби) ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

Під час досудового розслідування між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_6 , обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_7 28.10.2022 року укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою ОСОБА_5 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а також зобов`язався співпрацювати з прокурором у викритті кримінального правопорушення.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 із застосуванням ст.. 69 КК України, буде призначене покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді службового обмеження строком 1 рік, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в доход держави десяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в ході підготовчого судового засідання, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за обставин викладених в обвинувальному акті.

Захисник обвинуваченого також прохала затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання.

Таким чином, суд вважає, що обставини вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, знайшли своє підтвердження.

Злочин, передбачений ч.5 ст.407 КК України, згідно із ст.12 КК України є тяжким злочином.

Суд, шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст.ст.50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, даних про його особу, обставин, що пом`якшують покарання у виді щирого каяття у вчиненні злочину та активному сприянню розкриттю злочину.

Враховуючи викладене, та те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її затвердження.

Одночасно суд при затвердженні угоди враховує наступні обставини те, що ОСОБА_5 на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебував та не перебуває, характеризується позитивно за місцем проживання та проходження служби, раніше не судимий, наявність двох пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих обставин, а отже з огляду на встановлені обставини, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_5 основне покарання у виді службового обмеження із відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в доход держави десяти відсотків.

Речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлено. Арешт на майно не накладався.

Судові витрати відсутні.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу щодо обвинуваченого не обирати.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Угоду від 28 жовтня 2022 року в кримінальному провадженні № 0000201 від 28.10.2022 року про визнання винуватості укладену між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_6 , обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_7 затвердити.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому узгоджене покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді службового обмеження строком на 1 (один) рік, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в доход держави десяти відсотків.

Під час відбування цього покарання засуджений ОСОБА_5 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу стосовно ОСОБА_5 не обирати.

Речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлено. Арешт на майно не накладався.

Судові витрати відсутні.

Відповідно вимогам ч. 6 ст. 376 КПК України учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1