Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

9 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000080 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Яхни Миронівського району Київської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 14 липня 2022 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 14.07.2022 ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.263 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що відповідно до висунутого обвинувачення, яке суд визнав доведеним, 13 травня 2022 року він добровільно здав працівникам поліції бойові припаси, а тому згідно з ч.3 ст.263 КК України не підлягає кримінальній відповідальності. При цьому суд не встановив, що боєприпаси у нього були вилучені з підстав, які не залежали від його волі, а також, що він не мав можливості і надалі незаконно зберігати боєприпаси, оскільки ці обставини не вказані в обвинувальному акті, тобто не доведено наявність у нього умислу на незаконне зберігання боєприпасів. Його доводи про добровільну здачу боєприпасів ніким не оспорювалися, і клопотань про дослідження доказів, які б спростовували вказані обставини, сторона обвинувачення не заявляла. Отже, під час судового розгляду не було доведено наявність в його діянні складу кримінального правопорушення, адже він добровільно здав органам влади боєприпаси. А тому суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосував ч.3 ст.263 КК України, яка підлягала застосуванню.

Крім того, ОСОБА_6 стверджує, що не оскаржує вирок в частині обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним згідно з ч.3 ст.349 КПК України. Разом з тим, ухваленню незаконного вироку сприяло призначення судового розгляду одразу після проведення підготовчого судового засідання, у зв`язку з чим він, перебуваючи під психологічним впливом прокурора і будучи юридично неосвіченим, фактично, був позбавлений можливості належним чином підготуватись до розгляду справи, у тому числі отримати юридичну консультацію, а у разі необхідності допомогу захисника.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 придбав, зберігав і носив боєприпаси без передбаченого законом дозволу, за наступних обставин.

У травні 2022 року ОСОБА_6 , перебуваючи в лісосмузі, що в с. Олександрівка Обухівського району Київської області, знайшов 13 набоїв калібру 5,45 х 39 мм, які відносяться до боєприпасів до вогнепальної нарізної зброї. Достовірно знаючи про заборону придбання, зберігання та носіння боєприпасів, ОСОБА_6 прийняв рішення про їх подальше зберігання без передбаченого законом дозволу та наміру повідомити органи поліції.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_6 поклав у кишеню сумки набої і направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , чим вчинив їх незаконне носіння. Прибувши до будинку, ОСОБА_6 вказані боєприпаси, які знаходились у сумці, поклав в одній з кімнат та незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу.

13 травня 2022 року о 20 годині 40 хвилин під час проведення поверхневої перевірки ОСОБА_6 за його письмовою згодою працівниками поліції ВП № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області він поклав набої, які придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу, на дорожнє покриття і їх було вилучено.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Записом на технічному носії інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, доведено, що після оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта та встановлення особи обвинуваченого на запитання суду ОСОБА_6 відповів, що суть обвинувачення йому зрозуміла, він визнає себе винним і погодився давати показання. У зв`язку з цим суд за згодою прокурора та обвинуваченого на підставі ч.3 ст.349 КПК України обмежив дослідження доказів допитом ОСОБА_6 та дослідженням даних про його особу.

Суд першої інстанції з`ясував правильне розуміння ОСОБА_6 фактичних обставин кримінального провадження, відсутність сумнівів у добровільності його позицій, а також роз`яснив наслідки застосування положень вказаної норми, після чого обвинувачений дав показання, в яких підтвердив фактичні обставини кримінального правопорушення відповідно до висунутого обвинувачення.

Доводи про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність з огляду на наявність підстави для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності є непереконливими.

Згідно з ч.3 ст.263 КК України не підлягає кримінальній відповідальності за вчинення дій, передбачених частиною першою або другою цієї статті, особа, яка добровільно здала органам влади зброю, бойові припаси, вибухові речовини або вибухові пристрої.

Під добровільною здачею органам влади зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, яка є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, необхідно розуміти такі дії, коли особа, маючи можливість і надалі

зберігати будь-який із зазначених предметів, незалежно від мотивів за власним бажанням передає його відповідному державному органу.

З приводу обставин вилучення набоїв ОСОБА_6 показав, що коли йшов після вживання алкогольних напоїв по вул. Чкалова в м. Миронівка, проїжджав патруль, поліцейські перевірили у нього документи, і на їх запитання, чи має він при собі заборонені предмети, відповів стверджувально, після чого виклав набої і їх у подальшому вилучили. Про намір здати бойові припаси в поліцію або в територіальну оборону відповідно до висловленої ним позиції в суді апеляційної інстанції він не повідомляв.

Всупереч доводам апеляційної скарги у формулюванні пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, визнаного судом доведеним, не вказано, що 13 травня 2022 року він добровільно здав працівниками поліції ВП № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області, яке є органом влади, бойові припаси. Такі обставини є суб`єктивною інтерпретацією ОСОБА_6 встановлених під час досудового розслідування та судового провадження в суді першої інстанції обставин.

Враховуючи обставини, яка склалися безпосередньо перед повідомленням працівникам поліції про наявність при ньому бойових припасів, зокрема, зупинка ОСОБА_6 патрульними поліцейськими, перевірка документів та поверхнева перевірка, що ним, як зазначено раніше, не оспорювалося, поведінка обвинуваченого не була наслідком вільного волевиявлення і виключала добровільність у зв`язку з усвідомленням неминучості викриття злочину.

Отже, підстави для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності відсутні, і за встановлених судом фактичних обставин кваліфікація його дій за ч.1 ст.263 КК України придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу є вірною.

Дійсно, підготовче судове засідання та судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні відбулися одне за одним, що кримінальним процесуальним законом не заборонено. Перед призначенням судового розгляду на підставі обвинувального акта на 09.11.2022, тобто у той же день, головуючий з`ясував у ОСОБА_6 його думку, і обвинувачений жодних заперечень не висловлював. Копію обвинувального акта ОСОБА_6 отримав 04.07.2022, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.16), а тому він мав достатньо часу для того, щоб підготуватися до розгляду справи, і посилання на нібито психологічний вплив прокурора є недоречними. Крім того, перед судовими засіданнями ОСОБА_6 було вручено пам`ятку про права та обов`язки (а.с.21), і ніщо не перешкоджало йому заявити клопотання, пов`язане із забезпеченням права на захист.

А тому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставами для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, який судимостей не має, характеризується посередньо, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що його обтяжують. Правильними є і висновки про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, а тому суд звільнив його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, про що у вироку навів ґрунтовні мотиви.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим й вмотивованим, і підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Миронівського районного суду Київської області від 14 липня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3