Номер провадження: 11-сс/813/479/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.03.2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні №0000179 від 16.03.2022 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янське, Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 13.06.2019 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинськ за ч.2 ст.146, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України до позбавлення волі строком п`ять років з іспитовим строком на 3 (три) роки,

підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України,

встановив:

В провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000179 від 16.03.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 263 КК України, в тому числі за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 , ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, за фактом вчинення кримінальних правопорушень за обставин, викладених у клопотанні слідчого.

28.02.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190, ч.4 ст.28 ч.4 ст.190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: участь у злочинній організації, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна; закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, вчинене організованою групою - злочинною організацією, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна; заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинене організованою групою - злочинною організацією, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.08.2022 року продовжено строк досудового розслідування до 6 (шести) місяців, тобто до 09.01.2023 року.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.12.2022 року продовжено строк досудового розслідування до 10 (десяти) місяців, тобто до 07.04.2023 року.

01 березня 2023 року заступник начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді з погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність обґрунтованої підозри, а також ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, суду; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити аналогічне кримінальне правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області та до підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 07 квітня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри висунутої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів, з посиланням на долучені слідчим докази; доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК: може ухилитися від органу досудового розслідування та суду, знищити сховати або спотворити буд-яку із речей чи документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, та може вчинити інше кримінальне правопорушення. Слідчий суддя під час вирішення питання стосовно можливості застосування щодо підозрюваного альтернативного запобіжного заходу у виді застави зазначив у мотивувальній частині ухвали про те, що високий ступінь встановлених ризиків, відсутність достатніх соціальних зв`язків, особу підозрюваного, характер інкримінованих злочинних дій, роль у злочинній організації та їх наслідки, слідчий суддя дійшов до висновку про неможливість визначення розміру застави у цьому кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області.

Захисник вказує, що слідчим суддею не враховано обставини, які вказують на необґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_6 , не доведення існування ризиків у кримінальному провадженні, а також слідчий суддя не обґрунтував та не довів обставини, передбачені п.п.1-3 ч.1 ст.194 КПК України. Слідчим суддею не враховано даних про особу підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, має співмешканку, з якою проживає тривалий час, має місце проживання, бабусю, яка після травми потребує постійного догляду, тривалий час здійснював не офіційно трудову діяльність у сфері ІТ-технологій, в силу ст.89 КК України є раніше не судимим та з вересня 2022 року по 28.02.2023 року добровільно з`являвся за викликом слідчого у м. Одеси та не вчиняв спроби переховуватись. З огляду на наведене, захисник вважає можливим застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Крім того, захисник посилається на те, що слідчий суддя безпідставно не визначив розмір застави ОСОБА_6 як альтернативного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, передбаченого ст.255 КК України, матеріалами провадження не підтверджена.

Захисник, будучи повідомленими про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів, враховуючи небажання захисника прийняти участь в апеляційному розгляді, з метою дотримання вимог КПК України щодо розумного строку розгляду скарги на застосування заходів забезпечення кримінального провадження, вважає за необхідне розглянути справу без участі захисника та підозрюваного, який не просив забезпечити його участь в судовому засіданні, оскільки подальше відкладення розгляду справи не буде відповідати положенням ст.28 КПК України.

Також, апеляційний розгляд проведено без участі прокурора, який звернувся з клопотанням про здійснення розгляду без його участі та одночасно повідомив, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.03.2023 року продовжено строк дії запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

Колегія суддів вважає, що в умовах воєнного стану, відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це становить загрозу для вказаних осіб.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За наведених обставин, враховуючи положення ст.ст. 28, ч.4 ст.107, ч.4 ст.405, 422 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутністю учасників судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування/суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, а також впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Також слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, у якого відсутні достатні соціальні зв`язки, характер та обсяг інкримінованих злочинних дій, роль у злочинній організації та наслідки інкримінованих злочинів.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_6 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та додані до клопотання слідчого, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому дій.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_6 можливо вчинив інкриміновані йому злочини. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Остаточна оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, та оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту, щодо відсутності обґрунтованої підозри.

Апеляційний суд також визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_6 апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки останній на даний час підозрюється у скоєнні низки злочинів, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, може вдатися до спроб перетнути кордон, що не становитиме можливо жодних перепон з огляду на наявність його місця проживання на території Дніпропетровської області, яка межує кордоном країни агресора, та об`єктивно може мати змогу покинути територію України. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні низки особливо тяжких злочинів у складі організованої групи, злочинні дії якої були спрямовані на шахрайське заволодіння грошовими коштами довірливих громадян за рахунок маніпулювання в період воєнного стану потребами забезпечення військовослужбовців, що також вплинуло на авторитет Збройних Сил України в очах громадськості.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Враховуючи обставини інкримінованих підозрюваному ОСОБА_6 умисних особливо тяжких злочинів, що за версію органу досудового розслідування мали не поодинокий характер, а були організовані з розподіленням ролей кожного учасника групи, а також дані про особу підозрюваного, який згідно матеріалів провадження є співорганізатором інкримінованих злочинів, тобто підозрюється у розробленні злочинної схеми та її координації, а самі злочини вчинялись з метою отримання незаконного доходу, особою, яка не має легальних джерел для існування, як і не має постійного місця проживання на території Одеської області, де здійснюється досудове розслідування, колегія суддів погоджується із доводами слідчого та прокурора щодо існування ризику можливого продовження вчинення підозрюваним протиправних незаконних дій, зокрема вчинення іншого кримінального правопорушення, в тому числі аналогічного.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на інших підозрюваних та свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та підозрюваними у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки покази свідків та інших підозрюваних, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування та в подальшому судового розгляду, зважаючи в тому числі, що не всі підозрювані встановлені, ОСОБА_6 як співорганізатору, на відміну від виконавців злочинної схеми, можуть бути відомі всі учасники злочинної організації, та перебуваючи на свободі він зможе вчиняти тиск на останніх з метою уникнення викриття його злочинних дій, в тому числі можливо і в інших епізодах злочинної діяльності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Також, колегія суддів вважає, що знищення, переховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, підтверджується специфікою інкримінованих дій пов`язаних із діяльністю злочинної організації, кількістю та місцем вчинення епізодів злочинної діяльності, використанням електронно-обчислювальної техніки, а також схеми використання як підроблених документів, так і банківських карток інших, незадіяних відповідно до підозри, осіб, враховуючи той факт, що підозрюваний ОСОБА_6 , за твердженнями захисника, неофіційно працював у сфері ІТ-технологій.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначенням розміру застави, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення.

Частиною 5 статті 182 КПК визначено межі розмірів застави в залежності від тяжкості вчинених злочинів, а також передбачено щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину розмір застави у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні зокрема щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 КК України.

За наведених обставин, слідчим суддею на законних підставах не визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Колегія суддів не враховує доводи захисника про те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, проживає зі співмешканкою, має позитивні характеристики, оскільки стороною захисту не надано доказів на підтвердження вказаних обставин. Крім того, можлива наявність таких обставин, на які посилається захисник, не є достатніми підставами для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід вочевидь не зможе гарантувати запобігання встановленим ризикам, враховуючи також воєнний стан на території України.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді, апеляційний суд з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», та вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів зможе не забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

Крім того, колегія суддів враховує, що захисником не наведено та не підтверджено наявності обставин, що могли б гарантувати запобігання встановленим ризикам шляхом застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою перевірена, в порядку ст.199 КПК, а саме ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.03.2023 року, про що також наголошено прокурором у клопотанні, адресованому апеляційному суду.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.03.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000179 від 16.03.2022 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4