Справа №127/1549/21
Провадження №1-в/127/663/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

заявника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 12 заяву ОСОБА_4 про повернення застави,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло заява ОСОБА_4 про повернення застави.
Заява мотивована тим, що за результатом розгляду кримінального провадження за обвинуваченням, зокрема ОСОБА_5 , не було вирішене питання щодо сплаченої нею застави.
Заявник ОСОБА_4 в судовому засіданні свою заяву підтримала з підстав, викладених у ній.
Прокурор проти задоволення заяви не заперечував.
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 539 КПК клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених зокрема, пунктом 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Частиною першою статті 176 КПК визначено види запобіжних заходів, якими є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. При цьому частиною другою статті 176 КПК визначено, що тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.
Суд вважає за доцільне зауважити, що мета застосування запобіжного заходу визначена частиною першою статті 177 КПК, а саме забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з частиною першою статті 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Слід зауважити, що реченням другим частини першої статті 182 КПК регламентовано, що можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.
Правові підстави для звернення застави у дохід держави визначені частиною восьмою статті 182 КПК, а саме у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Відповідно до частини одинадцятої статті 182 КПК застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. Слід зауважити, що реченням другим частини одинадцятої статті 182 КПК визначено, що застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.
Суд також вважає за доцільне зауважити, що загальні засади застосування запобіжного заходу регламентовані статтею 194 КПК. Зокрема, частинами п`ятою та шостою статті 194 КПК визначені обов`язки, які слідчий суддя, суд вправі покласти на підозрюваного, обвинуваченого при застосуванні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. При цьому частиною сьомою статті 194 КПК визначено, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. Відповідно до речення другого частини сьомої статті 194 КПК у разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Зі змісту ж речення третього частини сьомої статті 194 КПК випливає, що після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Слід також зазначити, що частиною другою статті 196 КПК визначено, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.
Згідно з приписами частини четвертої статті 196 КПК слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.
З матеріалів кримінального провадження випливає, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.05.2021 суд закрив кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого статтею 293 Кримінального кодексу України (далі КК), звільнивши обвинувачених від кримінальної відповідальності на підставі пункту 1 частини першої статті 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

Зазначена ухвала набрала законної сили 08.12.2021.
Згідно з наданою копією ухвали Вінницького апеляційного суду від 30.05.2019 під час досудового розслідування до ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 57630 грн.
Заявник надала суду копію квитанції від 31.05.2019 № 0.0., зі змісту якої убачається, що ОСОБА_4 сплатила зазначену суму застави на рахунок Вінницького апеляційного суду, після чого ОСОБА_5 був звільнений з-під варти. При цьому, після звільнення ОСОБА_5 з-під варти на останнього були покладені обов`язки, передбачені статтею 194 КПК, строк дії яких закінчився.
Отже, враховуючи те, що покладені на ОСОБА_5 обов`язки застосованим запобіжним заходом, не пов`язаним з триманням під вартою, сплинули, кримінальне провадження за результатом розгляду судом закрито, суд вважає, що заяву ОСОБА_4 необхідно задовольнити та повернути останній, як заставодавцю, внесену нею заставу в розмірі 57630 грн.
Керуючись статтями 182, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Заставу в розмірі 57630 (п`ятдесят сім тисяч шістсот тридцять) гривень, внесену 31.05.2019 на депозитний рахунок Вінницького апеляційного суду на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 30.05.2019 повернути ОСОБА_4 .

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: