Справа № 199/7046/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2023 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

прокурор - ОСОБА_3

захисник ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в режимі відеоконференції обвинувальний акт за кримінальним провадженням №0000864 за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання, про продовження строку дії раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави, оскільки обвинуваченого повідомлено про підозру у скоєнні умисного тяжкого злочину, тому він може переховуватися від суду, здійснювати примус на потерпілого та свідків які є неповнолітніми.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник заперечували проти задоволення клопотання, звернувшись до суду з власним клопотанням, викладеним у письмовому запереченні, про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт проти чого прокурор заперечував.

Вирішуючи заявлені клопотання суд враховує наступне.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Як зазначено в ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Отже, суд приймає до уваги тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що підвищує ризик зникнення обвинуваченого від правосуддя.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, суд зазначає наступне.

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданнями для тримання під вартою… При цьому треба враховувати характери обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки із державою, які його переслідували за законом, і його міжнародні контакти (справа W v Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

В розумінні Кримінального кодексу України інкримінований ОСОБА_5 злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, є умисним тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, за який у разі доведеності його вини, обвинуваченому може загрожувати покарання від 5 до 8 років позбавлення волі.

Щодо суспільної небезпеки, суд приходить до висновку, що такий злочин має високий ступінь суспільної небезпеки.

На думку суду вже лише ця обставина спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).

При цьому, не будучи самостійною підставою для утримання особи під вартою, тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, що ґрунтується на позиції в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», у відповідності з якою суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Також, суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за яким тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

На думку суду, такими ознаками є тяжкість та велика суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, і за таких обставин суд погоджується з думкою прокурора, що зазначені ознаки дають підстави вважати можливим переховування обвинуваченого, ухилення від суду, перешкоджання встановленню істини по даному провадженню.

Крім того, на теперішній час не допитано одного неповнолітнього свідка ОСОБА_6 , тому ризик впливу на неповнолітнього свідка залишається до моменту отримання судом від свідка показів під час судового розгляду кримінального провадження.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Щодо посилань захисника у письмовому запереченні суд зазначає наступне.

1.Суду не надано стороною захисту медичного висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 за своїм станом здоров`я не може перебувати в під вартою в умовах слідчого ізолятору. Також, такі дані не надходили до суду з слідчого ізолятору.

Разом з цим, суд оголошує, що відповідно до статті 129-1 КПК України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що відсутність належної медичної допомоги під час тримання під вартою, надання медичної допомоги під час тримання під вартою, ненадання належної медичної допомоги особам з ВІЛ та туберкульозом в установах виконання покарань України, може становити поводження, що суперечить статті 3 Конвенціі - справа «Петухов проти України» (Petukhov v. Ukraine, рішення від 21 жовтня 2010 року) , «Сергій Антонов проти України» (Sergey Antonov v. Ukraine, рішення від 22 жовтня 2015 року ), «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, рішення від 18 грудня 2008 року).

За даним кримінальним провадженням суд враховує, що за сторона захисту наполягає, що обвинувачений ОСОБА_5 має захворювання, у зв`язку з цим не може утримуватися під вартою.

Тому, з огляду на викладене суд вважає, що уповноважені особи Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» повинні провести повне медичне обстеження обвинуваченому ОСОБА_5 .

2.Суд погоджується з захисником про наявність позитивних даних які характеризують особу ОСОБА_5 . Разом з тим, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

3).Що стосується посилання захисника про наявність іншого кримінального провадження за обставинами, які викладені в обвинувальному акті, де ОСОБА_5 визнано потерпілим, суд не враховує таке посилання, оскільки на теперішній час будь яка особа не повідомлена про підозру у скоєння кримінального правопорушення, та прокурор на має наміру використати своє дискреційне право на змінення обвинувального акту,складеного відносно ОСОБА_5 .

Також суд враховує, що СУ ГУНП в Харківські області здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000574 від 29.09.2023 за фактом звернення до особи за вчиненням злочинного впливу, за складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-3 КК України.

Крім того суд вважає, що обраний ОСОБА_5 запобіжний захід з урахуванням діючого воєнного стану та пов`язаних з цим виниклих об`єктивних причин, зокрема відсутність зв`язку для проведення судового засідання в режимі відеоконференції, віддаленістю знаходження учасників судового провадження, його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинуваченням та наявної обґрунтованої підозри обвинуваченого у можливому скоєнні умисного тяжкого кримінального правопорушення, на даний час не виходить за межі розумного строку.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд, при постановленні ухвали про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, тому клопотання сторони захисту про визначення розміру застави задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176-179, 183, 193, 194, 331, 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, строк тримання під вартою до 08 квітня 2023 року включно, без визначення застави, у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Відмовити в задоволенні клопотання сторони захисту, щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт.

Зобов`язати уповноважених осіб Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» провести повне медичне обстеження обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, для визначення питання, чи може обвинувачений за станом здоров`я утримуватися під вартою в умовах слідчого ізолятору.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання, - керівнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала суду в чвастині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1