Номер провадження: 11-сс/813/685/23
Справа № 947/3482/23 1-кс/947/4000/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000505 від 21.07.2022 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Лисаковськ Кустанайської області Республіки Казахстан, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 03.10.2022 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одна) тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. На підставі ч.4 ст.53 КК України виплата штрафу розстрочена. 16.03.2023 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси замінено покарання у виді штрафу, призначене вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 03.10.2022 року, на покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

встановив:

В провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000505 від 21.07.2022 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, скоєного за наступних обставин.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше січня 2023 року, у ОСОБА_8 з корисливих мотивів виник прямий умисел на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів з метою їх подальшого збуту у місця позбавлення волі у великих розмірах.

З метою реалізації свого прямого умислу, ОСОБА_8 , у невстановлений спосіб та час познайомився із невстановленими особами, що відбувають покарання у Державній установі «Одеська виправна колонія №14», які мають прямий умисел на збут наркотичних засобів на території вищезазначеної виправної колонії серед осіб, що відбувають покарання.

В подальшому, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, у період часу з 22.01.2023 року по 23.01.2023 року, більш точний час не встановлено, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою подальшого збуту наркотичний засобів у місцях позбавлення волі, у невстановленому місці в межах м. Одеси, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року №60/95-ВР із подальшими змінами та доповненнями, Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року №770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», із подальшими змінами та доповненнями, Наказу МОЗ України №188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірах наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», незаконно придбав наркотичний засіб у великих розміром, а саме: метадон масою 7,674 г., а також особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, масою у висушеному стані 38,2 г.

Після чого, ОСОБА_8 придбавши зазначені наркотичні засоби почав незаконно зберігати останні при собі з метою подальшого збуту у місцях позбавлення волі, а саме: Державній установі «Одеська виправна колонія №14».

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на збут наркотичних засобів, ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, з корисливими мотивів, за попередньою змовою з невстановленими особами, що відбувають покарання у Державній установі «Одеська виправна колонія №14», 22.01.2023 року, о 18:34 год., прибув на автомобілі марки «Hyndai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебувала невстановлена особа, до паркану Державної установи «Одеська виправна колонія №14» за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, буд. 2а. Після чого, вийшовши з автомобіля, ОСОБА_8 незаконно здійснив збут, шляхом перекидання через паркан зазначеної державної установи у напрямку 7-ї локальної дільниці, наркотичні засоби, обмотані у згортки з полімерної ізолюючої стрічки.

Здійснивши зазначене, ОСОБА_8 , керуючись єдиним умислом на збут наркотичних засобів, повторив свої незаконні дії 22.01.2022 року, о 19:57 год., прибувши на автомобілі марки «Dacia Sandero», державний номерний знак НОМЕР_2 , за кермом якого перебувала невстановлена особа, до паркану Державної установи «Одеська виправна колонія №14» за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, буд. 2а, та, збувши, шляхом перекидання через паркан зазначеної державної установи у напрямку 7-ї локальної дільниці, наркотичні засоби, обмотані у згортки з полімерної ізолюючої стрічки.

Далі, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого прямого умислу на збут наркотичних засобів, повторив свої незаконні дії 23.01.2023 року, о 16:30 год., прибувши на автомобілі марки «ЗАЗ-Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_3 , за кермом якого перебував ОСОБА_9 , до паркану Державної установи «Одеська виправна колонія №14» за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, буд. 2а, та, збувши, шляхом перекидання через паркан зазначеної державної установи у напрямку 7-ї локальної дільниці, наркотичні засоби, обмотані у згортки з полімерної ізолюючої стрічки.

Таким чином, ОСОБА_8 керуючись єдиним прямим умислом на збут наркотичних засобів, діючи за попередньою змовою групою осіб, у період часу з 22.01.2023 року по 23.01.2023 року збув у місця позбавлення волі наркотичний засіб у великих розмірах метадон масою 7,674 г., а також особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс масою у висушеному стані 38,2 г.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , продовжуючи свою незаконну діяльність, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленими особами, що відбувають покарання у Державній установі «Одеська виправна колонія №14», діючи з прямим умислом 28.03.2023 року, більш точний час не встановлено, з метою подальшого збуту наркотичний засобів у місця позбавлення волі, у невстановленому місці в межах м. Одеси, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року №60/95-ВР із подальшими змінами та доповненнями, Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року №770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», із подальшими змінами та доповненнями, Наказу МОЗ України №188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», незаконно придбав один пакунок обмотаний полімерною ізолюючою стрічкою червоного кольору, в якому знаходилось 59 капсул із порошкоподібною речовиною білого кольору; один пакунок обмотаний полімерною ізолюючою стрічкою червоного кольору із речовиною рослинного походження зеленого кольору; один пакунок обмотаний полімерною ізолюючою стрічкою червоного кольору в якому знаходилось 20 згортків із порошкоподібною речовиною білого кольору.

Після чого, ОСОБА_8 почав незаконно зберігати останні при собі з метою подальшого збуту у місця позбавлення волі, а саме: Державній установі «Одеська виправна колонія №14».

В подальшому, у період часу з 22:13 год. 28.03.2023 року по 00:03 год. 29.03.2023 року слідчим СУ ГУНП в Одеській області проведено огляд місця події за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 2а/к.4, під час якого у ОСОБА_8 слідчим виявлено та вилучено: один пакунок обмотаний полімерною ізолюючою стрічкою червоного кольору в якому знаходилось 59 капсул із порошкоподібною речовиною білого кольору; один пакунок обмотаний полімерною ізолюючою стрічкою червоного кольору із речовиною рослинного походження зеленого кольору; один пакунок обмотаний полімерною ізолюючою стрічкою червоного кольору в якому знаходилось 20 згортків із порошкоподібною речовиною білого кольору, в яких згідно експерс-тесту LOT9033122AT міститься речовина алкалоїдної основи, що вказує, що вона є потенційним наркотиком.

29.03.2023 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

30.03.2023 року старший слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 500 (п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1207800 (один мільйон двісті сім тисяч вісімсот) грн.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; вчинення інших кримінальних правопорушень; а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Оскарженою ухвалою слідчого судді підозрюваному ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою,строком до 26.05.2023 року, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 1073600 (один мільйон сімдесят три тисячі шістсот) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, строком до 28.05.2023 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту або застави, у розмірі, передбаченому п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Захисник вказує, що підозра є необґрунтованою, ризики у кримінальному провадженні слідчим та прокуроромне доведені, не враховані дані про особу підозрюваного, а також визначено непомірний для підозрюваного розмір застави.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя в цілому дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування/суду та вчинити інші кримінальні правопорушення. Також слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, який є непрацюючим, не має легальних джерел доходів, є раніше судимим.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в цілому правильно врахував обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Згідно ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, а також правильність кваліфікації органом досудового розслідування його дій, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра можливої причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому дій.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, колегія суддів дійшла висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо вчинив інкриміновані йому дії. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_8 , апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки він на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а саме: 03.10.2022 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одна) тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. На підставі ч.4 ст.53 КК України виплата штрафу розстрочена.

16.03.2023 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_8 замінено покарання у виді штрафу, призначене вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 03.10.2022 року, на покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному ОСОБА_8 кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який є не працевлаштованим, законних джерел доходу немає, колегія суддів погоджується із доводами слідчого та прокурора стосовно існування ризику того, що підозрюваний може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інші кримінальні правопорушення.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

Посилання захисника на те, що підозрюваний не притягувався до кримінальної відповідальності за ст.307 КК України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки не притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності конкретно за вказаною нормою кримінального закону, не спростовує доведеності існування ризику можливого вчинення ним інших кримінальних правопорушень, з урахуванням наявності судимості за ч.1 ст.309 КК України.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки зазначений запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитися нездатним гарантувати запобігання встановленому ризику.

Твердження захисника про наявність міцних соціальних зв`язків, зокрема перебування підозрюваного у фактичних шлюбних відносинах, вагітність дружини, апеляційний суд оцінює критично, оскільки наведені обставини не доведені доказами та не були стримуючим фактором, щодо не вчинення незаконних дій, які інкримінуються підозрюваному.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи захисника про те, що інкримінований підозрюваному злочин не спрямований проти життя та здоров`я та на відсутність матеріальної шкоди, оскільки вказані обставини не нівелюють наявності встановлених ризиків.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного та сама підозра у вчиненні інкримінованих ОСОБА_8 дій, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують обрання саме такого виду запобіжного заходу.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що оскаржена ухвала слідчого судді не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки в резолютивній частині ухвали фактично відсутнє рішення щодо результатів розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, хоча фактично вбачається про часткове задоволення клопотання слідчого.

Крім того, в клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 500 (п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі 1207800 (один мільйон двісті сім тисяч вісімсот) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.

Натомість слідчим суддею ухвалено рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави у сумі 1073600 (один мільйон сімдесят три тисячі шістсот) грн., що суперечить положенням ст.182 КПК, відповідно до яких розмір застави визначається в прожиткових мінімумах для працездатних осіб, що в даному випадку відповідає 400 розмірам прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Також колегія суддів звертає увагу, що в резолютивній частині слідчий суддя застосував підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 26.05.2023 року, а строк покладення обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК, у разі внесення застави визначено до 28.05.2023 року.

Крім того, колегією суддів встановлено, що при визначені розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, слідчий суддя не дотримався вимог ч.5 ст. 182 КПК.

Так, відповідно до зазначеної норми процесуального закону, розмір застави визначається у таких межах:

-щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

-щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

-щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Таким чином, слід констатувати, що процесуальним законом визначено, що до особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину може бути застосовано розмір застави в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак у виключних випадках застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК.

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_8 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного, який за версією органу досудового розслідування вчинив тяжкий злочин в сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

З урахуванням наведеного, враховуючи вимоги клопотання слідчого щодо визначення розміру застави, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Доводи захисника, що розмір застави має бути визначений в межах розміру, визначеного п.2 ч.5 ст.182 КПК, та не може перевищувати 80 розмірів для працездатних осіб, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки в даному випадку слід погодитися з прокурором щодо наявності виключного випадку, оскільки застава у зазначених межах вочевидь може виявитися не здатною для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи те, що слідчим суддею не в повному обсязі дотримано вимог КПК, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на підозрюваного обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК. Такий розмір застави визначається колегією суддів з урахуванням того, що підозрюваний раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, але висновків для себе не зробив та повторно обґрунтовано підозрюється у вчинені аналогічного злочину, але більш тяжкого, пов`язаного з розповсюдженням наркотичних засобів.

Одночасно, враховуючи доводи підозрюваного ОСОБА_8 про намір останнього вступити до лав Збройних сил України, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 , що Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо порядку скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або його зміни з інших підстав» від 15.03.2022 року №2125-ІХ, що набрав чинності 22.03.2022 року, Кримінальний процесуальний кодекс України доповнено ст.616, що передбачає право підозрюваних, обвинувачених, які під час досудового розслідування або судового розгляду тримаються під вартою, звернутися до прокурора в кримінальному провадженні із клопотанням про скасування/зміну запобіжного заходу для призову на військову службу під час мобілізації, в порядку ст.616 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в кримінальному провадженні №0000505 від 21.07.2022 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0000505 від 21.07.2022 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 26.05.2023 року.

Визначити підозрюваному ОСОБА_8 розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 805200 (вісімсот п`ять тисяч двісті) грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 17.04.2023 року; Заставна сума за підозрюваного ОСОБА_8 (номер провадження суду апеляційної інстанції №11-сс/813/685/23; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Підозрюваний ОСОБА_8 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого (слідчих групи слідчих), прокурора, слідчого судді або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та місця робити, контактних номерів мобільного телефону;

4)утриматися від спілкування із свідками та іншими учасниками кримінального провадження визначеними слідчим, або прокурором;

5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язків становить до 26.05.2023 року.

Копію ухвали невідкладно надіслати до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4