Справа № 274/633/21
Провадження № 1-кп/0274/323/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2022 р. м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бердичівського міськрайонного суду кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000877 від 06.12.2020 та № 0000050 від 05.03.2021 відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева, громадянина України, неодруженого, не працюючого, який має професійно-технічну освіту, інвалідність 3 групи, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який обвинувачується за ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в :

04.12.2020 приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_9 , знаходячись на відкритому майданчику загального користування багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин з раніше знайомою ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою заподіяння останній тілесних ушкоджень, наніс потерпілій один удар долонею правої руки в ліву сторону нижньої щелепи.

В результаті злочинних дій ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді травматичного відкритого перелому нижньої щелепи в ділянці 48 та 33 зубів, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як такого, що не є небезпечним для життя, але призвело до тривалого розладу здоров`я.

Крім того, 04.03.2021 року близько 08 год. 00 хв. у ОСОБА_9 , який перебував за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел на викрадення у ОСОБА_10 належного їй дивану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на проникнення до квартири без згоди її власника, усвідомлюючи незаконність своїх дій, ОСОБА_9 прийшов до місця проживання ОСОБА_10 , а саме до квартири АДРЕСА_3 , діючи всупереч волі останньої, незаконно, шляхом пошкодження вхідних дверей, проник до вищевказаної квартири, не реагуючи на заперечення власниці квартири ОСОБА_10 , яка з метою припинення кримінального правопорушення повідомляла останньому, щоб він припинив свої злочинні дії, намагався відкрито викрасти диван потерпілої, вартістю 250 грн.

З цією метою ОСОБА_9 почав виносити вказаний диван з квартири потерпілої, однак свій злочинний умисел не довів до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки його злочинні дії були виявленні та припиненні працівниками поліції.

Кримінальна відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_9 визнається винуватим, передбачена ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 на початку судового розгляду не заперечував фактичних обставин, викладених в обвинувальних актах, однак заперечував свою вину у цьому. Пояснив, що вони з потерпілою проживають в одному будинку: він на другому поверсі, а її квартира поверхом нижче, якраз під його квартирою. До потерпілої постійно приходять гості, які розпивають спиртні напої, в нічний час поводять себе голосно, кричать, від чого в нього піднімається тиск і він себе погано почуває, відчуває тривогу та знервованість, конфлікти з цього приводу виникають з потерпілою з вересня 2020. Він неодноразово робив зауваження потерпілій з приводу порушення тиші. В той день, 04.12.2020 знову у потерпілої, за місцем її проживання, було дуже голосно, через що він викликав поліцію. Коли вийшов з квартири, то побачив, що працівники поліції вже були в дворі, їх ще раніше викликала його сестра через те, що співмешканець потерпілої - ОСОБА_11 , вдарив її дверима по нозі. Працівники поліції в той день затримали ОСОБА_12 та склали відносно нього три протоколи про адміністративні правопорушення, після чого забрали його у відділок поліції. Пізніше, через хвилин 15, потерпіла, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, почала його ображати «контуженим», «дурним», погрожувала, що коли її співмешканця відпустять, то він їм усім помститься. Через образи він штовхнув потерпілу долонею в обличчя, від чого вона впала і вдарилась об поріг щелепою чи головою.

По епізоду відкритого викрадення майна пояснив, що один два роки тому він продав потерпілій диван за 250 гривень, оскільки йому було шкода її дітей. Після того, як потерпіла почала влаштовувати конфлікти, в нічний час голосно себе поводити, він вирішив повернути їй гроші та забрати свій диван, щоб ОСОБА_13 не було де спати. З цією метою в березні 2020 він прийшов до квартири потерпілої та неодноразово стукав у двері, але вона не відчиняла, тоді він легенько потягнув за двері, від них відлетів запираючий пристрій і вони відкрилися. Тоді він без запрошення потерпілої, яка була в квартирі та знімала його на телефон, зайшов всередину, віддав ОСОБА_10 250 гривень і намагався забрати диван, але не зміг цього зробити, оскільки приїхали працівники поліції.

В подальшому обвинувачений визнав вину повністю, заявив, що щиро розкаюється, вважав, що в усьому винна потерпіла, яка його провокувала. Цивільний позов не визнав.

Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що приблизно чотири останні роки вона разом з трьома дітьми та співмешканцем ОСОБА_14 проживають в АДРЕСА_4 . Обвинувачений є їхнім сусідом та проживає в квартирі АДРЕСА_5 , що знаходиться на другому поверсі будинку, прямісінько над її квартирою. З обвинуваченим склалися неприязні відносини, він постійно звинувачує її родину, що вони сильно стукають дверима, чим заважають йому.

04.12.2020 у неї з ОСОБА_14 були гості: ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які вживали спиртні напої з її співмешканцем. Вони всі поводилися тихо, оскільки її маленька дитина вже спала. В той час вона алкоголь не пила, бо годувала дитину груддю. Близько 22 години вона вийшла в під`їзд покурити, потім до неї приєднався співмешканець ОСОБА_14 . На першому поверсі будинку проживає сестра обвинуваченого ОСОБА_17 , яка в той вечір також відпочивала, при цьому поводилась голосно, за що вона їй зробила зауваження, бо її діти вже спали. На зауваження ОСОБА_17 вдарила її по обличчю і намагалась вибігти з під`їзду. ОСОБА_14 , в свою чергу, вдарив по дверях під`їзду, не давши таким чином ОСОБА_17 вибігти на вулицю. Після цих подій ОСОБА_17 викликала працівників поліції, які забрали її співмешканця до відділку поліції. Коли працівники поліції поїхали, вона пішла до себе додому та в під`їзді зустріла ОСОБА_9 , який почав її ображати, кричав, що ми образили його сестру, вони почали сваритися. В якийсь час, після того, як вона сказала, що не було сенсу викликати працівників поліції, ОСОБА_9 став агресивним, сказав, що вона його дратує та наніс один удар правою рукою в нижню щелепу зліва. Коли відкрила очі, то вже лежала на підлозі, не може сказати як довго їй довелося лежати, обвинуваченого поряд не було. Потім підвелася та пішла до квартири, де відчула різкий біль і виявила вивихнуту щелепу, розхитаний зуб. Вже зранку вона звернулась до Центральної лікарні, але її направили в районну лікарню на рентген. Потім лікар повідомив, що у неї подвійний перелом нижньої щелепи та направив до лікаря в м. Житомир. В Житомирі їй зробили операцію, після чого вона тиждень лежала в лікарні. Шини з щелепи зняли через місяць. На лікування вона витратила десь 8700-8900 грн.. ОСОБА_18 не вибачався та не допомагав в лікуванні.

По епізоду відкритого викрадення дивану пояснила, що 04.03.2021 близько 08 год. ранку вона була з дітьми за місцем їхнього проживання, що по АДРЕСА_4 . В цей час в двері почав стукати ОСОБА_9 , який хотів дати їй якісь гроші, але вона відмовилась їх отримувати, і відразу увімкнула телефон аби знімати все на відео. ОСОБА_9 вирвав двері, які були зачинені на засов, сказав, що хоче забрати диван, який він продав їй чотири роки тому за 250 гривень (200 за сам диван та 50 за допомогу в складенні дивану), поклав на стіл 250 гривень, скинув з дивану усі речі і намагався винести диван з квартири. Вона відразу викликала працівників поліції. По приїзду правників поліції ОСОБА_9 намагався підняти диван на другий поверх, але він застряг на сходах.

Щодо цивільного позову потерпіла пояснила, що на підтвердження її витрат вона надала чеки, один з яких на придбання ліків, які їй були призначені лікарем, а інший на придбання маленької щітки аби чистити шини, накладені на щелепу, та жіночі прокладки, які розрізали та підкладали під ці шини. Щодо моральних страждань потерпіла пояснила, що їй довелося перестати годувати дитину груддю, оскільки приймала антибіотики, вона не могла нормально їсти цілий місяць, оскільки щелепи були скріплені шиною, її супроводжував постійний фізичний біль, через що вона була змушена постійно приймати знеболююче.

Просила покарати обвинуваченого суворо. Цивільний позов підтримала в повному обсязі.

Окрім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість повністю підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів, а саме:

-показаннями свідка ОСОБА_19 , яка суду повідомила, що обвинувачений ОСОБА_9 її рідний брат. Потерпіла ОСОБА_10 постійно порушувала тишу, через що він постійно скаржився. В грудні 2020 приблизно о 21.30 год. вона йшла до обвинуваченого, несла йому їсти. В під`їзді, де знаходиться квартира обвинуваченого, стояла потерпіла ОСОБА_10 , потім вибіг її чоловік і почав лаятися і ображати її, їжу, яку вона несла брату, вивернув на неї. Після цього, вона відраз пішла додому та викликала поліцію, яка забрала співмешканця потерпілої у відділок поліції. Обвинувачений епілептик, перебуває на обліку в диспансері, йому постійно болить голова, мучать тривоги. З приводу викрадення дивана пояснила, що обвинувачений їй розповідав, що він ривком відчинив двері квартири потерпілої, зайшов всередину, поклав їй гроші та забрав диван.

Крім того, винуватість обвинуваченого підтверджується :

а) по епізоду нанесення потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середньої тяжкості (ч.1 ст. 122 КК України):

-даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.12.2020, з якого видно, що попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину ОСОБА_10 вказала, що 04.12.2020 року близько 22.30 год. ОСОБА_9 в коридорі загального користування в будинку №98 по вул. Європейській наніс один удар долонею правої руки в нижню частину лівої щелепи, внаслідок чого переламав її (т.1 а.п. 142);

-даними висновку судовомедичної експертизи № 517 від 28.12.2020, відповідно до якого у ОСОБА_10 було виявлено лицьову травму у вигляді травматичного відкритого перелому нижньої щелепи в ділянці 48 та 33 зубів, яка утворилась від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею (рука затиснута в кулак, нога у взутті та інші предмети), від удару таким по обличчю та відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як така, що не є небезпечною для життя, але призвела до тривалого розладу здоров`я. Садно в проекції правої ключиці та синець на шиї праворуч, які утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, не менше як від 2-х прикладань травмуючої сили та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження могли утворитися в термін та за обставин, вказаних обстеженою (т.1 а.п.154-155);

-даними протоколу слідчого експерименту від 05.01.2021, з фототаблицею до нього, при проведенні якого потерпіла ОСОБА_10 на місці розповіла та показала про обставини її побиття ОСОБА_9 . Зокрема, показала на місце, де відбулась подія, а саме на відкритий майданчик загального користування в будинку АДРЕСА_2 . Показала , як обвинувачений правою долонею наніс їй удар в ліву нижню щелепу, від чого вона впала на підлогу (т. 1 а.п. 156-159);

-даними висновку експерта №4 від 12.01.2021, відповідно до якого тілесні ушкодження, виявлені у потерпілої ОСОБА_10 , могли утворитися в термін та за обставин, вказаних останньою під час проведення слідчого експерименту за її участю від 05.01.2021. Утворення тілесного ушкодження у вигляд травматичного відкритого перелому нижньої щелепи в ділянці 48 та 33 зубів, при падінні на поверхні з положення стоячи можна виключити. Дана травма утворилась внаслідок удару тупим твердим предметом в ліву сторону нижньої щелепи (т.1 а.п. 160-162);

-даними протоколу слідчого експерименту від 21.01.2021, з фототаблицею до нього, при проведенні якого обвинувачений ОСОБА_9 в присутності захисника на місці розповів та показав про обставини побиття ОСОБА_10 . Зокрема, показав на місце, де відбулась подія, а саме на відкритий майданчик загального користування в будинку АДРЕСА_2 . Показав , яким чином наніс удар своєю правою рукою в ліву частину обличчя потерпілої. Показав, яким чином потерпіла впала після удару (т. 1 а.п. 163-167);

-даними висновку експерта №19 від 27.01.2021, відповідно до якого тілесні ушкодження, виявлені у потерпілої ОСОБА_10 , могли утворитися в термін та за обставин, вказаних обвинуваченим ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту за його участю від 27.01.2021. Утворення тілесного ушкодження у вигляд травматичного відкритого перелому нижньої щелепи в ділянці 48 та 33 зубів, при падінні на поверхні з положення стоячи можна виключити. Дана травма утворилась внаслідок удару тупим твердим предметом в ліву сторону нижньої щелепи (т.1 а.п. 168-169).

б) по епізоду незакінченого замаху на відкрите викрадення дивану, який належав потерпілій ОСОБА_10 (ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 186 КК України):

-даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 04.03.2021, з якого видно, що попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину ОСОБА_10 вказала, що 04.03.2021 близько 08.00 год. ОСОБА_9 шляхом ривка відкрив двері, таким чином пошкодивши їх, після чого зайшов до квартири з своїм братом ОСОБА_20 та поклавши на стіл 250 грн., виніс з квартири диван, який вона придбала в нього три роки тому, мотивуючи, що це його диван (т.1 а.п. 180);

-даними протоколу огляду місця події від 04.03.2021 з фототаблицею до нього, який був проведений на підставі добровільної згоди потерпілої, відповідно до якого було зафіксовано місце вчинення злочину, оглянуто під`їзд та квартиру АДРЕСА_3 . Зокрема, у вказаному під`їзді було оглянуто диван темно-зеленого кольору, який застряг на сходах між першим та другим поверхами. Також зафіксовано сліди зламу дверей квартири АДРЕСА_6 , у вигляді зриву дверної лудки від монтажної піни та деформації лудки у напрямку відкриття дверей. Зафіксовано обстановку в квартирі, розкиданий одяг, місце, де розташовувався викрадений диван. На столі в одній з кімнат гроші в сумі 250 грн., купюрами 200 грн. та 50 грн. (т.1 а.п. 181-188);

-даними протоколу огляду відеозапису від 09.03.2021 з додатком у вигляді DRV-R диску, в ході якого було оглянуто відеозапис наданий потерпілою ОСОБА_10 , відзнятий на власний мобільний телефон (файл 0bda3df8-1ccb-4f89-ab3c-2ec597bb6daf). Зокрема при перегляді відео встановлено, що відеозапис знятий потерпілою, яка на той момент знаходилась всередині власної квартири: потерпіла ОСОБА_21 , ОСОБА_22 : хто там? М.: Я приніс тобі гроші; П.: Які Ви мені гроші принесли? М.: Гроші. П: Ну рішайте це все в суді. Що Ви мені принесли? Мені не треба, давайте рішати це все через суд? ОСОБА_23 : Відкрий двері! П: Ні, відкривати я не буду, я все знімаю на камеру, так що не рвіть мені двері. Стукіт у двері. П: Ну я знімаю все; М: Знімай. Відкрий двері. Стукає у двері. П: Ні давайте «рішим» все через суд і тоді скільки суд скаже, тоді Ви мені виплатите. Без свідків нічого я у Вас брати не буду. М: Я тобі даю гроші, хочу диван забрати. Гроші віддати за диван, бо ОСОБА_24 немає де спати. П: Ну Ви його мені продали, як це Ви можете його забрати? М: Я віддаю гроші хочу забрати його назад. П: Ні, мені нічого сунути не треба. М: Аа? П: Ні, мені нічого сунути не треба. М: Треба віддати диван ОСОБА_25 : « ІНФОРМАЦІЯ_2 »? Ви його мені продали. М: Мені треба його забрати. П: Вже не можна його забрати. М: ОСОБА_24 немає де спати. П: Ну що я зроблю. М: Я хочу його забрати, на гроші. П: Не треба мені Ваших грошей дядь ОСОБА_26 : Триста гривень! П: Мені нічого від Вас не потрібно, будь ласка йдіть йдіть і не мішайте нам. Ви мені розбудили дітей я не хочу зараз з Вами говорити ОСОБА_27 стукіт у двері. Відчиняються двері шляхом ривка, заходить у квартиру чоловік, який за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_9 , саме з яким розмовляла через двері ОСОБА_10 . П: Що Ви робите? М: Йди сюда Вітя! П: Що Ви зробили? Ви мені двері вибили ОСОБА_28 : На гроші 250 гривень. П: Не треба. М.: На гроші 250 гривень, я тобі як людині продав, а ОСОБА_29 немає де спати, на полу спить. Під час розмови починає з дивану все скидати на підлогу. П: Дивіться я все знімаю на відео. Давайте, давайте; М: Я забираю свій диван. Під час дослідження додатку до протоколу у виді DVD-R диску, який містить описаний відеозапис, ОСОБА_9 зізнався, що на відео зображений саме він та підтвердив події, зафіксовані на відео (т.1. а.п. 191-196)

Згідно висновків судово-психіатричних експертів № 21-2021 від 26.01.2021 та №71-2021 від 23.03.2021 ОСОБА_9 на час проведення експертиз та в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, виявляє та виявляв клінічні ознаки легких характерологічних змін особистості та легкого інтелектуально-мнестичного зниження внаслідок епілепсії з рідкими судомними нападами (по анамнезу), стан компенсації. Дані клінічні ознаки відповідають критеріями шифру Р 07.83 міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду. Однак, відмічені зміни з боку психіки не досягають того ступеню, коли б він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період часу, до якого відноситься інкримінований йому протиправний вчинок, в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності (у тому числі в стані дисфорії, сутінковому розладі свідомості), який би позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними - не перебував. Міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними як в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, так і на даний час. Не потребує в застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру. Допитаний в судовому засіданні за клопотанням захисника лікар судовопсихіатричний експерт ОСОБА_30 суду повідомив, що ним в складі комісії лікарів-психіатрів був оглянутий ОСОБА_9 , при цьому він ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження, спілкувався з обвинуваченим та досліджував його карту амбулаторного хворого, яка містила всі епікризи. За результатами експертизи було встановлено, що ОСОБА_9 не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру. В ході експертизи ОСОБА_9 послідовно та продуктивно відповідав, поводив себе спокійно. Скарг з приводу тривожності не висловлював.

За клопотанням захисника та на підставі висновку судово-психіатричної експертизи №103-2022 від 19.04.2022, ухвалою суду від 06.06.2022 ОСОБА_9 було призначено стаціонарну судово-психіатричної експертизу з подальшим вирішенням експертних питань, які були поставлені судом. Згідно висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №294-2022 від 06.09.2022, на теперішній час та на час вчинення інкримінованих дій ОСОБА_9 виявляє та виявляв клінічні ознаки виражених характерологічних змін особистості та легкої деменції внаслідок епілепсії з рідкими абортивними нападами, стан компенсації, що відповідає шифру Р 07.8 міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду. ОСОБА_9 був здатен тоді та зараз усвідомлювати свої дії, проте, не в повній мірі може та міг керувати ними. Потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру, у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування. Під час вчинення інкримінованих йому діянь тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством або іншим хворобливим станом психіки, які б полишали його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними не страждав (т.2 а.п. 105-108).

Суд не покладає в основу вироку матеріали, які були долучені прокурором до матеріалів кримінального провадження та були досліджені судом за його клопотанням, а саме витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань в обох кримінальних провадженнях (т.1 а.п. 140, 175-177), рапорт працівників поліції з повідомлення про подію на лінію 102 (т.1 а.п. 141), довідку про перебування ОСОБА_10 на стаціонарному лікуванні (т.1 а.п. 143), направлення потерпілої на освідування, довідку про те, що потерпіла зверталась до СМЕ та акт судово-медичного обстеження №492 з копією медичної карти стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_10 (т.1. а.п.144-152), оскільки вказані документи не є доказами в розумінні ст. 84, 99 КПК України.

Посилання сторони захисту на порушення процедури отримання медичної документації у справі (історії хвороби потерпілої), а саме отримання її за запитом слідчого, а не через процедуру тимчасового доступу, суд не приймає до уваги, оскільки історія хвороби потерпілої для проведення судово-медичної експертизи була витребувана слідчим з НКП «Житомирське обласне стоматологічне медичне об`єднання» та направлена слідчому на цей запит, що в свою чергу відповідає вимогам ст. 93 КПК України (т.1. а.п.207).

Судом було досліджено усі процесуальні джерела доказів, які були надані учасниками судового провадження. Будь-яких заяв або клопотань про доручення або дослідження інших доказів, учасниками судового провадження подано не було. Учасники висловили одностайну позицію про можливість закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами.

Оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 доведеною та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілої ОСОБА_10 ; за ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у житло.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує характер і ступінь небезпечності вчинених ними злочинів, сукупність всіх обставин їх вчинення, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, відповідно до ст. 12 КК України злочин передбачений ч. 1 ст. 122 КК України відноситься до нетяжких, злочини передбачені ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України до тяжких.

Обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, не має негативних характеристик, є особою з інвалідністю ІІІ групи, не одружений, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра, під час вчинення злочину та на даний час здатен усвідомлювати свої дії, проте, не в повній мірі може та міг керувати ними. Згідно досудової доповіді має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства. Виправлення обвинуваченого може бути досягнуто без позбавлення або обмеження його волі. Також при призначенні покарання суд враховує і причини, що супутньою впливали на виникнення конфлікту 04.12.2020, зокрема на порушення тиші мешканцями квартири АДРЕСА_3 , де проживає потерпіла ОСОБА_10 з родиною, у зв`язку з чим ОСОБА_31 звертався до поліції ще зранку 04.12.2020 (т.1 а.п.122-129).

Суд не визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого його щире каяття, оскільки щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки. Поряд з цим, обвинувачений хоча і заявив, що визнає вину та кається, однак в своїх показаннях у всьому обвинувачує потерпілу, яка його провокувала, а відтак суд не вбачає в його поведінці щирого каяття.

Таким чином, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.

За таких обставин суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, за якою від визнається винуватим.

З урахуванням наведеного, зокрема характеру суспільно небезпечних діянь, вчинених обвинуваченим, приймаючи до уваги його особу та санкції статей, за яким суд визнає його винуватими, позицію потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні, наявність у нього на час вчинення злочинів та на даний час стану обмеженої осудності, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому мінімальні строки покарання у виді позбавлення волі за кожною статтею, за якою ОСОБА_9 визнається винуватим. Остаточне покарання суд призначає за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Разом з тим, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, приймаючи до уваги особу винного, висновки досудової доповіді про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, наявність у нього стану обмеженої осудності, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання, звільнивши його з випробуванням із іспитовим строком. На переконання суду саме такий захід примусу зможе забезпечити досягнення мети покарання і буде відповідати загальним засадам призначення покарання, є необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним так і іншими особами.

Враховуючи, що згідно висновку судово-психіатричного експерта №294-2022 від 06.09.2022 ОСОБА_9 потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, суд вважає за доцільне призначити таке лікування. При цьому відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 03.06.05 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» (п. 15) у ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру.

Потерпілою ОСОБА_10 в межах кримінального провадження заявлено цивільний позов до ОСОБА_9 , відповідно до якого потерпіла просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі 1321,25 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Згідно норми ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій у результаті кримінального правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною п`ятою зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підтверджений копіями документів, що свідчать про те, що потерпілою здійснювалися витрати для лікування тілесного ушкодження, завданого обвинуваченим, та перебування в медичному закладі, у зв`язку з лікуванням цього самого тілесного ушкодження, таким чином позовні вимоги у частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1321,25 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Заслухавши пояснення потерпілої щодо зазнання нею моральних страждань, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості й тим, що потерпілій завдано моральної шкоди, яка полягає в тяжкості перенесених травм, вимушених змін у життєвих стосунках та звичках, зважаючи на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог потерпілої щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 8000 грн.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Даних про інші заходи забезпечення кримінального провадження в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на відсутність клопотань, суд не вбачає підстав для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_9 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

-за ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_9 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням протягом 1 (одного) року іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Застосувати щодо ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_9 - не застосовувати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 в якості відшкодування матеріальної шкоди 1321 (одну тисячу триста двадцять одну) гривню 25 копійок.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 в якості відшкодування моральної шкоди 8000 (вісім тисяч) гривень.

Речові докази у кримінальному провадженні після набрання вироком законної сили:

- дерев`яний диван із тканини зеленого кольору, вилучений під час огляду місця події від 04.03.2021, який повернутий потерпілій - залишити потерпілій ОСОБА_10 ;

- оптичний диск «DVD-R», на якому знаходиться відеозапис, здійснений потерпілою ОСОБА_10 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Медичну картку амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_9 , витребувану на підставі ухвали суду від 02.11.2021, повернути до КНП «Бердичівська міська лікарня» Бердичівської міської ради.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченим та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_32 ОСОБА_33