У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000792 за апеляційною скаргою прокурора Очаківського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 березня 2022 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка Очаківського району Миколаївської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України та призначити покарання: за ч.1 ст.307 КК України у виді 6 років позбавлення волі, за ч.2 ст.307 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь Миколаївського НДЕКЦ МВС України витрати на проведення експертизи у розмірі 3827,18грн.

У ході апеляційного розгляду повторно дослідити обставини та докази, встановлені під час кримінального провадження.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України, та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Витрати на проведення судових експертиз в сумі 3827 (три тисячі вісімсот двадцять сім) гривень 18 коп. - віднесено на рахунок держави. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор вважає зазначений вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло безпідставне виправдання обвинуваченого.

Зауважує, що суд не взяв до уваги і необґрунтовано відкинув показання свідків, які є логічними, послідовними та підтверджують обставини, що підлягають доказуванню. Крім того, стороні обвинувачення не зрозуміла позиція суду, який не визначився з показами свідка ОСОБА_8 , зазначивши абсолютно різні покази однієї особи, які суперечать між собою.

Не погоджується й апелянт, із позицією суду, щодо визнання неналежного доказу протоколу про результати контролю за вчиненням злочину, оскільки згідно дослідження вказаного протоколу 18.12.2018р. ОСОБА_9 саме за вказівкою ОСОБА_6 збув ОСОБА_8 наркотичну речовину (амфетамін).

Вважає хибними доводи суду, щодо наявності провокації з боку органу досудового розслідування та пояснює, що відсутні жодні зв`язки кримінального минулого ОСОБА_8 та Очаківського ВП ГУ НП в Миколаївській області і ОСОБА_8 під час свого допиту в судовому засіданні підтвердив добровільність та відсутність жодного тиску збоку працівників поліції.

Зазначає, що в основу виправдувального вироку суд поклав недоведеність факту того, що покупець не мав при собі наркотичних засобів до проведення оперативної закупки, а також того, що саме видані покупцем згортки були упаковані до сейф-пакетів, які були передані на експертне дослідження, та не погоджується з такою позицією суду, пояснює, що в кожному протоколі огляду покупця до проведення оперативної закупки, фіксувалися дані про наявність в останнього певних речей та відсутність при цьому інших предметів, обіг яких заборонено чинним законодавством. Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив позицію сторони обвинувачення та вказав про відсутність в нього наркотичних речовин до проведення оперативної закупки.

На думку прокурора, вина ОСОБА_6 повністю доведена сукупністю досліджених під час судового засідання доказів.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 18 грудня 2018 року в період часу з 16 год. 10 хв. по 17 год. 40 хв. він, маючи умисел на незаконний збут психотропної речовини, з корисливих мотивів, знаходячись на перехресті вулиць Левадійської та Рибацької в м. Очакові Миколаївської області, за гроші в сумі 500 грн незаконно збув ОСОБА_8 психотропну речовину амфетамін, загальною масою 0,0779г.
Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 06 квітня 2019 року в період часу з 12 год. 05 хв. по 13 год. 45 хв. він, маючи умисел на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля буд. АДРЕСА_3 , за гроші в сумі 500 грн незаконно збув ОСОБА_8 психотропну речовину PVP (1-феніл-2піролідін-1-іл-пентан-1-он), загальною масою 0,0725г.
Також, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 16 травня 2019 року в період часу з 16 год. 10 хв. по 17 год. 50 хв. він, маючи умисел на незаконний збут психотропної речовини, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля буд. АДРЕСА_3 , за гроші в сумі 500 грн незаконно збув ОСОБА_8 психотропну речовину амфетамін, загальною масою 0,0832г.
Окрім того, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 12 липня 2019 року в період часу з 15 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. він, маючи умисел на незаконний збут психотропної речовини, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись по вул. Рибацькій в м. Очакові Миколаївської області, за гроші в сумі 500 грн незаконно збув ОСОБА_8 психотропну речовину амфетамін, загальною масою 0,0791г.

Зазначені вище дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 307 КК України по першому епізоду, як незаконний збут психотропної речовини, а по іншим епізодам - за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконний збут психотропних речовин, вчинений повторно.

Приймаючи рішення про виправдання обвинуваченого суд першої інстанції прийшов до висновку, що під час розгляду даного кримінального провадження державним обвинуваченням не надано доказів, які б достовірно вказували на те, що в діях ОСОБА_6 є склад злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України за обставин, які викладені в обвинувальному акті. За такого суд прийшов до переконання, що не доведено пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення, а тому виправдав його за ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінальних правопорушень.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку вимог апеляційної скарги, доводи обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, відповідно до положень ч.3 ст. 404 КПК України, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України та згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинуватість виправданого, не допускається.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано врахував вимоги ч.3 ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Аналогічна вимога міститься і в ч.3 ст. 373 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 18 грудня 2018 року в період часу з 16 год. 10 хв. по 17 год. 40 хв. він, маючи умисел на незаконний збут психотропної речовини, з корисливих мотивів, знаходячись на перехресті вулиць Левадійської та Рибацької в м. Очакові Миколаївської області, за гроші в сумі 500 грн незаконно збув ОСОБА_8 психотропну речовину амфетамін, загальною масою 0,0779г.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 06 квітня 2019 року в період часу з 12 год. 05 хв. по 13 год. 45 хв. він, маючи умисел на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля буд. АДРЕСА_3 , за гроші в сумі 500 грн незаконно збув ОСОБА_8 психотропну речовину PVP (1-феніл-2піролідін-1-іл-пентан-1-он), загальною масою 0,0725г.

Також, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 16 травня 2019 року в період часу з 16 год. 10 хв. по 17 год. 50 хв. він, маючи умисел на незаконний збут психотропної речовини, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля буд. АДРЕСА_3 , за гроші в сумі 500 грн незаконно збув ОСОБА_8 психотропну речовину амфетамін, загальною масою 0,0832г.

Окрім того, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 12 липня 2019 року в період часу з 15 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. він, маючи умисел на незаконний збут психотропної речовини, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись по вул. Рибацькій в м. Очакові Миколаївської області, за гроші в сумі 500 грн незаконно збув ОСОБА_8 психотропну речовину амфетамін, загальною масою 0,0791г.

Зазначені вище дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 307 КК України по першому епізоду, як незаконний збут психотропної речовини, а по іншим епізодам - за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконний збут психотропних речовин, вчинений повторно.

Дослідивши повно, об`єктивно та неупереджено всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307 та ч.2 ст. 307 КК України.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції відповідно до вимог закону обґрунтував вирок на тих доказах, які були розглянуті та перевірені у судовому засіданні, надавши їм належну правову оцінку, зазначивши у вироку, чому він узяв до уваги одні докази й відкинув інші.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 винним себе не визнав та на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від надання пояснень.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що суд не взяв до уваги і необґрунтовано відкинув показання свідків, які на думку прокурора, є логічними, послідовними та підтверджують обставини, що підлягають доказуванню, проте апеляційний суд вважає такі посилання хибними.

Між тим, допитаний 30 червня 2021 року в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 показав, що знає ОСОБА_6 з дитинства, вони є кумами. За яких обставин і як він був допитаний працівниками поліції, не пам`ятає через травму голови.
Свідок ОСОБА_11 під час допиту в судовому засіданні показав, що знає ОСОБА_6 біля 10 років, однак зустрічаються вони випадково і не часто.
ОСОБА_12 під час допиту в судовому засіданні в якості свідка показав, що є другом ОСОБА_6 , користувався його послугами, оскільки останній працював таксистом.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що бачила ОСОБА_6 один раз була у нього у гостях влітку того року, коли ОСОБА_6 затримали. Під час досудового слідства її було допитано, однак жодних відомостей щодо висунутого ОСОБА_6 обвинувачення вона не мала і органу досудового розслідування не надавала.
ОСОБА_14 , яка була допитана в якості свідка, в судовому засіданні показала, що ОСОБА_6 знає як таксиста з 2016 року. Про обіг наркотичних засобів їй невідомо.
Сідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що з ОСОБА_6 він особисто не знайомий. Влітку 2019 року до нього під`їхали працівники поліції та попросили набрати номер телефону, який продиктували. Вказаний номер був відсутній у телефонній книзі, однак був серед набраних номерів. Після цього свідок був запрошений до відділку поліції, де його розпитували, чи знає він чоловіка на прізвище ОСОБА_16 . З останнім він разом проходив службу, давав у користування власний мобільний телефон, оскільки свого у ОСОБА_16 не було.
ОСОБА_17 під час допиту в судовому засіданні в якості свідка показав, що знає ОСОБА_6 як таксиста. У 2019 році був допитаний працівниками поліції по факту збуту ОСОБА_6 наркотичних засобів, однак жодних показів не давав, оскільки йому нічого про це невідомо.

Таким чином, показання зазначених свідків не містять жодної інформації щодо обставин висунутого ОСОБА_6 обвинувачення в незаконному збуті психотропних речовин, вчиненому повторно.

Оцінивши показання вказаних свідків у сукупності з дослідженими у судовому засіданні доказами, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відомості, які містяться в показаннях вище зазначених свідків не відповідають критерію належності доказів, оскільки не містять інформації про факти, що підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні, у зв`язку із чим суд вірно відхилив їх.

Показання свідка ОСОБА_9 суд вірно вважав недопустимим доказом, оскільки він сам був фігурантом у цьому кримінальному провадженні, що підтверджується ініціативним інформуванням старшого оперуповноваженого Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області від 23 жовтня 2018 року про те, що ОСОБА_6 до збуту наркотиків може залучати ОСОБА_9 , який проживає по АДРЕСА_4 (Т.2, а.с. 141), постановою про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення від 07 листопад 2018 року з частини 1 статті 307 КК України на частину 2 статті 307 КК України за кваліфікуючою ознакою вчинення злочину групою осіб (Т.2, а.с. 121, 122), протоколом огляду місця події в АДРЕСА_4 , де мешкає ОСОБА_9 , та в ході якого були вилучені металеве лезо, пластикова картка Київстар, а в приміщенні кухні вилучено саморобний пристрій з нашарування речовини темного кольору, схожої на смоли (Т.2, а.с. 111-112), протоколом про результати контролю за вчиненням злочину у виді оперативної закупки від 18 грудня 2018 року, з якого слідує, що в цей день ОСОБА_8 придбав в у ОСОБА_9 наркотичний засіб (Т.1, а.с. 156, 157).

Разом з тим, не зважаючи на те, що в цьому кримінальному провадженні, органами досудового розслідування проводились слідчі-розшукові дії щодо ОСОБА_9 ( фактично проведено обшук за місцем мешкання останнього, оперативні закупки де фігурантом виступав ОСОБА_9 ) обвинувачення йому висунуто не було, будь які процесуальні рішень слідчим щодо нього не приймалися, в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_9 органом обвинувачення заявлений як свідок, що у сукупності з показаннями самого свідка про чинення на нього тиску з боку працівників поліції, свідчить про порушення органом досудового розслідування порядку отримання доказів.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , провів судовий розгляд згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК України, тобто в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення, суд навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку, та зазначив, з яких підстав взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а окремі докази визнав недопустимими, й обґрунтовано дійшов висновку про ухвалення виправдувального вироку.

Виправдовуючи ОСОБА_6 , суд дійшов висновку, що матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ним інкримінованих злочинів та вказують на можливість провокації злочину з боку працівників поліції, чого стороною обвинувачення в ході судового розгляду в суді апеляційної інстанції спростовано не було.

Згідно практики ЄСПЛ наявність суспільного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих унаслідок підбурювання з боку поліції, не можна виправдати суспільним інтересом, оскільки в такому випадку обвинувачений із самого початку може бути позбавлений права на справедливий судовий розгляд справи. Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» (Teixeira de Castro v. Portugal), від 09.06.1998, зава № 25829/94); «Худобін проти РФ» (Khudobin v. Russia), від 26.10.2006, заява № 59696/00); «Ваньян проти Російської Федерації» (Vanyan v. Russia), від 15.12.2005, заява № 53203/99); «Раманаускас проти Литви» (Ramanauskas v. Lithuania), від 05.02.2008, заява № 74420/01).

У іншому своєму рішенні від 30.10.2014 «Носко і Нефедоров проти РФ» (Nosko and Nefedov v. Russia), заяви №5753/09 і № 11789/10) ЄСПЛ зазначив, що «негласні операції повинні проводитися пасивним шляхом за відсутності тиску на заявника для вчинення ним злочину за рахунок таких засобів, як прийняття на себе ініціативи в контактах із заявником, наполегливе спонукання, обіцянку фінансової вигоди або звернення до почуття жалю заявника».

При цьому, для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів є низка критеріїв. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним критерієм наявність у суду можливостей перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням змагальності та рівності сторін. Іншими словами, будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що може бути перевіреною, та державне обвинувачення (прокурор) повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу.

Аналогічну правову позицію неодноразово висловлював також і Верховний Суд у своїх постановах від 15.11.2018 (№ 51-2617км18), 06.12.2018 (№ 51-4558км18), 03.10.2019 (№ 51-757км19), 10.10.2019 (№ 51-9577км18), 10.09.2019 (№ 51-10556км18).

Разом з цим, прокурор не спростував висновків суду першої інстанції про наявність у цьому провадженні в діях працівників поліції ознак провокації злочину, що відповідно до усталеної правової позиції ЄСПЛ, викладеній у чисельних рішеннях, підлягає ретельній перевірці під час судового розгляду.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду, який критично поставився до показів свідка ОСОБА_8 , оскільки стороною захисту суду надано копію клопотання про тимчасовий доступ до речей, а саме інформацію про вхідні та вихідні з`єднання абонентських номерів оператора мобільного зв`язку Київстар (Т.4, а.с. 84, 85); копію ухвали слідчого судді Очаківського міськрайонного суду від 28 жовтня 2019 року (Т.4, а.с. 132, 133) та копію ухвали слідчого судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 листопада 2019 року, якою виправлено описку у другому абзаці резолютивної частини ухвали від 28 жовтня 2019 року, постановлено надати дозвіл адвокату ОСОБА_7 на тимчасовий доступ до інформації в електронному та письмовому вигляді про вхідні та вихідні з`єднання абонентських номерів оператора мобільного зв`язку Київстар, а саме: НОМЕР_1 (номер телефону, яким користувався ОСОБА_6 ), НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , які здійснювалися в період з 31.05.2018 до 13.07.2019 (Т.4, а.с. 89); інформацію про кількість вхідних та вихідних дзвінків з номера телефону, яким користувалася залегендована особа покупець ОСОБА_8 , на номери співробітників поліції, в тому числі начальник СКП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області підполковник поліції ОСОБА_18 . Так, з номером телефону ОСОБА_18 залегендована особа ОСОБА_8 зв`язувався 169 разів з період з 16 березня по 13 липня 2019 року (Т.4, а.с. 92-107).

За тривалий період проведення досудового розслідування у цьому провадженні, зокрема і здійснення НСРД, було виявлено лише 4 випадки збуту психотропних речовин, а саме 18.12.2018р., 06.04.2019р, 16.05.2019р, 12.07.2019р, одній і тій же особі ОСОБА_8 , на його прохання, за активної участі та під контролем органу досудового розслідування, й не встановлено, що саме ОСОБА_6 здійснював збут психотропних речовин ОСОБА_8 чи іншим особам, а також вчиняв інші неправомірні дії, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів.

В матеріалах провадження відсутні будь-які відомості, які б свідчили про збут вказаних речовин ОСОБА_6 раніше, що не свідчить про систематичний характер таких його дій, й те, що без втручання правоохоронних органів він би займався такою діяльністю.

Не містять матеріали провадження і об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення або готування до вчинення злочину, пов`язаного з обігом наркотичних засобів чи психотропних речовин, ОСОБА_6 до моменту проведення оперативної закупки та встановлення факту ініціювання збуту особою, залученою до проведення оперативних закупок.

Вказане, приводить до висновку про активну участь працівників поліції під час контролю за вчиненням злочину, що носять ознаки провокації.Встановлені факти у сукупності з активними діями поліції на досудовому слідстві, зокрема під час контролю за вчиненням злочину, свідчать про високий ступінь вірогідності залежності залегендованої особи ОСОБА_8 від органів держави та використання останніми вказаної обставини як спосіб тиску та контролю поведінки свідка, а також ставлять під сумнів добровільність співробітництва свідка з органами поліції.
До того ж, не можливо не звернути уваги на той факт, що орган досудового розслідування, провівши 27.11.2018 контроль за вчиненням злочину з використанням аудіо-, відеоконтролю за особою за участю ОСОБА_8 , не здійснив заходів, направлених на припинення злочинної діяльності ОСОБА_6 , а навпаки, продовжив свої провокаційні дії за участі тієї самої особи, тобто не обмежився пасивним розслідуванням.

Показання, допитаних в судовому засіданні свідків, зокрема понятих, лише підтверджують викладені у протоколах обставини проведення слідчих-розшукових дій, проте висновків суду першої інстанції щодо провокації злочину жодним чином не спростовують.

Отже, зважаючи на те, що з грудня 2018 року та під час здійснення досудового розслідування працівниками поліції задокументовано лише 4 факти передачі психотропних речовин одній і тій же залегендованій особі ОСОБА_8 , показаннями якої сторона обвинувачення і обґрунтовує відсутність провокації з боку співробітників правоохоронного органу і які в значній мірі суперечать іншим дослідженим доказам, суд першої інстанції обґрунтовано визнав зібрані під час проведення оперативних закупок докази недопустимими, як такі що отримані в результаті провокації вчинення злочину співробітниками правоохоронних органів, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки, стороною обвинувачення не спростовано такий висновок суду в суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор не наводить доказів та обставин на спростування висновків суду першої інстанції про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення не надано допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили винуватість ОСОБА_6 поза розумним сумнівом, відтак, судом першої інстанції ухвалено вмотивований вирок, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, належним чином надано у вироку оцінку кожного доказу та прийнято обґрунтоване процесуальне рішення про виправдання ОСОБА_6 , а тому доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість та незаконність судового рішення є безпідставними.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам ст.373, 374 КК України, є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги прокурора щодо порушень вимог закону, нібито допущених судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Процесуальних порушень, які б могли бути підставою для скасування виправдувального вироку в ході розгляду апеляційної скарги прокурора, колегією суддів не встановлено. За такого, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Очаківського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 березня 2022 року стосовно ОСОБА_6 - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: