ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/414/22 Справа № 694/1771/22 Категорія: ст.181 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2
судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5

за участі:
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.10.2022, якою відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого
м. Корсунь-Шевченківське, Черкаської області, проживає по
АДРЕСА_1 , українця,
громадянина України, не одруженого, студента 3-го курсу Державного навчального
закладу «Корсунь-Шевченківський професійний ліцей», раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186 КК України,
обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,
в с т а н о в и в :

ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.10.2022 клопотання старшого слідчого СВ ВП Звенигородського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Лисянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_9 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 задоволено частково та обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ухвала слідчого судді про можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту обґрунтовується тим, що по справі наявні належні та допустимі докази того, що саме такий запобіжний захід зможе запобігти встановленому ризику та дисциплінувати належну процесуальну поведінку підозрюваного. При цьому слідчий суддя посилався на те, що підозрюваний має молодий вік, навчається, має соціальні зв`язки проживає разом з матір`ю, і також прийшов до висновку, що факт перебування підозрюваного під вартою тривалий час змусить його належним чином ставитися до виконання своїх процесуальних обов`язків, з метою уникнення повторного перебування під вартою.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність й необґрунтованість ухвали слідчого судді через невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою межах строку досудового розслідування без права внесення застави.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вказує, що слідчим суддею залишено поза увагою, що потерпілий отримав тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забій м`яких тканин голови, тулуба та кінцівок й наразі проходить лікування та обстеження у медичному закладі; у протоколі впізнання потерпілий вказує саме на ОСОБА_7 як на особу, яка спровокувала конфлікт та першою нанесла йому удар в потиличну частину голови. В подальшому під час боротьби наносив потерпілому удари в голову та витягнув з кишені потерпілого мобільний телефон.
Крім того зазначає, що злочин, вчинений підозрюваним є тяжким, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років; злочин вчинено під час дії воєнного стану в Україні; перебуваючи під домашнім арештом підозрюваний сам або через родичів може впливати на потерпілого шляхом умовлянь, підкупу, залякування, погроз, примусу вимагати дачу неправдивих показів або зміну показів, з метою пом`якшення відповідальності за вчинення інкримінованого йому правопорушення; не враховано, що ОСОБА_7 не навчається, офіційно не працевлаштований, не одружений, відсутня інформація про наявність у нього утриманців.
Також в апеляційній скарзі прокурор наголошує, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти власності, поєднаного з насильством, вчинений групою осіб, що становить особливу небезпеку, тому підозрюваному не слід визначати заставу.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрюваного, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про заміну обраного раніше запобіжного заходу на тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні СВ Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000218 від 07.08.2022 за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
Згідно короткого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення ОСОБА_7 підозрюється у тому, що 06.08.2022, близько 22 години 30 хвилин, в період дії воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в подальшому продовженого Указом Президента України № 341/2022 "Про продовження дії воєнного стану в Україні від 17.5.2022 строком на 90 діб, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , спільно із ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помітили ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким у них виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 діючи умисно, цілеспрямовано, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме наніс декілька ударів руками в область голови та обличчя тулуба ОСОБА_11 , в результаті яких, останній впав на асфальтне покриття, в подальшому ОСОБА_10 діючи спільно з ОСОБА_7 , реалізуючи раптово виниклий умисел на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, відкрито витягнув з кишені штанів ОСОБА_11 належний останньому мобільний телефон марки «Samsung А12» червоного кольору з наявними в ньому двома сім картами абонента мобільного зв`язку, які мають номери: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , гаманець з банківськими картками та грошовими коштами у сумі 55 гривень, які відразу, на місці вчинення злочину, передав ОСОБА_7 , заволодівши якими останній залишив місце вчинення злочину, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальні збитки, а викраденими речами розпорядився на власний розсуд.
ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчинений в умовах воєнного стану.
07.08.2022 о 03 годині 25 хвилин ОСОБА_7 затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
07.08.2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
Причетність ОСОБА_7 до вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, підтверджується зібраними по провадженню доказами, які містяться у протоколах слідчих дій та інших документах.
Так, 09.08.2022 ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області відносно підозрюваного ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 05.10.2022 включно.
Разом з тим, завершити досудове розслідування до вказаного строку неможливо, оскільки на даний час у кримінальному провадженні ще не допитані усі свідки, не проведено судово-медичну експертизу щодо ступеню тяжкості отриманих потерпілім тілесних ушкоджень, не отримано висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів та їх аналогів. ОСОБА_7 не надав покази у даній справі під час досудового слідства, особисто знайомий з потерпілим, що, за доводами клопотання, дає підстави вважати, що ОСОБА_7 без запобіжного заходу може незаконно впливати шляхом підбурювання, вмовляння чи залякування потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.
На даний час у кримінальному провадженні строк досудового розслідування закінчується 07.10.2022.
03.10.2022 керівником Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_12 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000218 від 07.08.2022 року до трьох місяців, тобто до 07.11.2022.
Крім цього встановлено, що заявлені ризики під час обрання підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 09.08.2022 не зменшились.
За таких обставин, на думку слідчого та прокурора у судовому засіданні, є необхідність у продовженні строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування, застосованого до підозрюваного згідно до ухвали слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09.08.2022 строком до 05.10.2022 включно.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 04.10 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 задоволено частково та обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
При винесенні оспорюваної ухвали слідчий суддя виходив з того, що з усіх наведених органом досудового розслідування в клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою ризик можливого переховування підозрюваного від слідства і суду з плином часу не зменшився, враховуючи тяжкість можливого застосування до нього покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, максимум якого сягає десяти років. Однак враховуючи те, що органом досудового розслідування не надано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх доводів про неможливість завершити досудове слідство через незастосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та враховуючи молодий вік підозрюваного, те , що він навчається, має сталі соціальні зв`язки проживає разом з матір`ю, вже досить тривалий час перебував під вартою, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що клопотання має бути задоволено частково і до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід, але не у вигляді тримання під вартою, а у вигляді цілодобового домашнього арешту , що на думку слідчого судді змусить підозрюваного належним чином ставитися до своїх процесуальних обов`язків і в повній мірі нівелює можливість настання негативних ризиків, на які вказував слідчий та прокурор.
Колегія суддів, вивчивши все вищевикладене цілком погоджується з вказаними висновками слідчого судді, вважає їх законними та належним чином обґрунтованими, відповідно підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачає.
Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 не навчається, офіційно не працевлаштований, не одружений, відсутня інформація про наявність у нього утриманців апеляційний суд вважає таким, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи і суперечать місту ухвали слідчого судді, оскільки суддею всі вказані обставини були проаналізовані і враховані при постановленні свого рішення.
При цьому, суд обов`язково враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.
Апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).
Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді, при розгляді питання щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою вимоги кримінального процесуального закону дотримано належним чином. Так, слідчим суддею були заслухані пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, які були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення.
Доводи апеляційної скарги правильності висновків слідчого судді не спростовують.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно п.1 ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржувана ухвала слідчого судді від 04.10.2022 є законною та обґрунтованою, постановленою на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 181, 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.10.2022, якою ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач
Судді