ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1110/22 Справа № 180/887/22 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5
підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 06 липня 2022 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 06 липня 2022 року в задоволенні клопотання слідчого ВП №1 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 відмовлено. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на 60 діб, строком до 04 вересня 2022 року.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 процесуальні обов`язки: прибувати до службової особи за першим викликом; цілодобово не залишати постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_6 небезпідставно підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та під час досудового розслідування встановлено наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду. Враховано дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, неповнолітнього сина, який перебуває на його утриманні, взято до уваги, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до відповідальності не притягувався, у зв`язку з чим слідчий суддя прийшов до висновку про те, що застосування менш обтяжливого запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку цього підозрюваного.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування своїх доводів посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, доведеність заявлених ризиків і неможливість запобігти ним шляхом застосування альтернативного запобіжного заходу. Вважає, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчинення тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, а тому, усвідомлюючи суворість покарання, яке йому загрожує, останній може переховуватись від слідства та суду.
Також, перебуваючи на свободі, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідків по справі, оскільки йому відоме місце їх проживання - ОСОБА_6 особисто знайомий з потерпілим та проживає разом зі свідком ОСОБА_8 , у зв`язку із чим може здійснювати незаконний вплив на них з метою схилення до надання тих чи інших показань.
Вважає, що з урахуванням тяжкості скоєного злочину, даних про особу підозрюваного та встановлених ризиків лише застосування виняткового запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; підозрюваного ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримані, а доводи прокурора, щодо незаконності ухвали слідчого судді, викладені в апеляційній скарзі та у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, є необґрунтованими.
Так, клопотанням слідчого та доданими до нього доказами підтверджується, що ВП №1 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР за № 0000243 від 04 липня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що є тяжким злочином, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.
04 липня 2022 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення з огляду на те, що вона достатньою мірою підтверджується доказами, доданими до клопотання слідчого, та не оспорюється ані прокурором в апеляційній скарзі, ані самим підозрюваним, який вину визнає.
Що стосується висновку слідчого судді про наявність щодо підозрюваного ОСОБА_6 ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, то його колегія суддів вважає обгрунтованим, оскільки останній небезпідставно підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів і за нього передбачене покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.
Аналізуючи фактичні обставини справи та відомості про особу підозрюваного, колегія суддів приходить до висновку про те, що даний ризик хоча і існує, оскільки його наявність може випливати вже з самого факту кримінального переслідування особи та ймовірного призначення покарання, втім у даному випадку він є мінімальним.
При цьому приймається до уваги, що згідно поясненням прокурора і підозрюваного у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_6 вину у скоєному визнає, зі слідством співпрацює, що одночасно значною мірою знижує вагомість заявлених в апеляційній скарзі ризиків незаконного випливу на потерпілого та свідка.
ЕСПЛ у справі Авраімов проти України № 71818/17 у п. 57 вказав, що існування обґрунтованої підозри, що ув`язнений вчинив злочин, є умовою для законності тривалого тримання його чи її під вартою. Але коли національні судові органи вперше «негайно» після затримання розглядають питання про необхідність застосування до затриманого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, цієї підозри вже буде недостатньо, й органи державної влади повинні також навести інші відповідні та достатні підстави для обґрунтування тримання під вартою. Ризики мають бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними. Аналогічні правові позиції містяться у справі «Мерабішвілі проти Грузії» [ВП] (Merabishvili v. Georgia) [GC], заява № 72508/13, пункт 222, від 28 листопада 2017 року).
Доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_6 виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.
Одночасно колегія суддів оцінює як такий, що відповідає встановленим фактичним обставинам і відомостям про особу підозрюваного, висновок слідчого судді про можливість усунення встановлених ризиків достатньою мірою шляхом застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього відповідних обов`язків.
При цьому враховується, що відносно ОСОБА_6 вбачається наявність лише двох ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, які обумовлені головною мірою суворістю покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим, втім ця обставина сама по собі не є достатньою підставою для застосування до останнього найбільш суворого запобіжного заходу. Підозрюваний раніше не судимий, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, утримує неповнолітнього сина 2005 року народження, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.
Також приймається до уваги, що на час апеляційного розгляду ОСОБА_6 фактично перебуває під домашнім арештом 27 днів, і стороною обвинувачення не надані відомості про вчинення ним у цей період будь-яких дій на шкоду досудовому розслідуванню з числа передбачених ст. 177 КПК України, неявки за викликом тощо, або про те, що з будь-яких інших міркувань застосований до нього запобіжний захід виявися недостатньо дієвим.

З урахуванням наведеного колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 06 липня 2022 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3