ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3199/22 Справа № 211/3184/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської від 26 вересня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що його звинувачують у вчиненні злочину до якого він не має відношення.

Оскаржуваною ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської від 26 вересня 2022 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 на шістдесят днів, а саме до 24 листопада 2022 року.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що раніше встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання цьому обвинуваченому виключного запобіжного заходу, продовжують своє існування, а саме вбачаються ризики переховування від органів слідства та суду, незаконного впливу на свідків, які не допитані судом, а також вчинення іншого злочину. Також враховано тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, та його вчинення в період іспитового строку.

Крім того, прийнято до уваги і дані стосовно особи обвинуваченого, а саме те, що він офіційно не працевлаштований, утриманців не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Одночасно зазначено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за який у разі визнання його винуватим передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а отже з метою уникнення покарання він може переховуватись від суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть спростувати або підтвердити його існування, і підлягає оцінці у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Аналізуючи фактичні обставини справи, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та суворість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, а також відомості про особу цього обвинуваченого, зокрема те, що він раніше судимий за вчинення однотипного злочину і небезпідставно обвинувачується у вчиненні нового злочину в період іспитового строку, колегія суддів приходить до висновку, що ризик переховування останнього від суду існує і є вагомим.
Також щодо останнього існує ризик впливу на свідків та потерпілих з метою надання ними показань певного змісту з огляду на те, що вказані особи на даний час у межах судового розгляду кримінального провадження не допитані.
Крім того вбачається ризик вчинення ОСОБА_6 іншого злочину, оскільки він не працює і легального джерела доходу не має, а також будучи раніше засудженим за вчинення корисливого злочину, небезпідставно обвинувачується у вчиненні нового однотипного злочину у період іспитового строку, що у свою чергу свідчить про стійкість його протиправної поведінки і високу вірогідність нових її проявів.
Колегія суддів звертає увагу на відомості про особу ОСОБА_6 , який не працевлаштований, офіційно не одружений, а отже не обтяжений вагомими соціальними зв`язками, які б могли вплинути на його процесуальну поведінку, та вважає, що вказані обставини у сукупності свідчать про неможливість забезпечення його належної процесуальної поведінки в інший спосіб.
Щодо доводів апелянта про необгрунтованість висунутого йому обвинувачення колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень, оцінювати правильність кваліфікації дій обвинуваченого.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.
З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 вони продовжують існувати і не зменшилися, суд першої інстанції прийшов до грунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього обвинуваченого запобіжного заходу.

Колегія суддів оцінює вищенаведені обставини як виключно вагомі і такі, що поза розумним сумнівом підтверджують продовження існування встановлених ризиків і те, що запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до цього обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Доводи апеляційної скарги у своїй сукупності не спростовують наявність і вагомість існуючих ризиків з переліку встановлених судом, та є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного питання на свою користь, і не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що вказані доводи полягають виключно у запереченні доведеності винуватості ОСОБА_6 , а отже стосуються обставин, які підлягають з`ясуванню судом першої інстанції при розгляді обвинувачення по суті. У той же час обвинувачення у цьому кримінальному провадженні не є вочевидь безпідставним і на даному етапі підтверджується достатньою мірою для продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу.

У зв`язку з викладеним підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської від 26 вересня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4