ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1929/22 Справа № 195/785/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2022 року про продовження строку тримання під вартою
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України, -

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2022 року клопотання прокурора Оріхівського відділу Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 08 серпня 2022 року включно.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд вказав про неможливість запобігання заявленим ризикам у інший спосіб, оскільки обвинувачений небезпідставно обвинувачується у вчиненні низки кримінальних правопорушень, серед яких тяжкі злочини та особливо тяжкий злочин, у зв`язку з чим, усвідомлюючи тяжкість покарання може переховуватись від органів слідства та суду.

Окрім того враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, не працевлаштований. Також взято до уваги, що свідки та потерпілі по справі не допитані, через що обвинувачений, перебуваючи на свободі, з метою примушування для наданні тих чи інших показів може незаконно впливати на останніх.

Визначення менш обтяжливого запобіжного заходу, на думку суду, не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з метою зарахування його до лав ЗСУ.

В обґрунтування своїх вимог вказує, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає про порушення розумних строків розгляду справи та недоведеність обґрунтованості заявлених ризиків.

Учасники апеляційного розгляду до суду не з`явилися, про поважні причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи та/або особисту участь в апеляційному розгляді не подавали, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України розглянути справу без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
3)слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що зазначені обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні строку тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про існування щодо ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України, достатньо обгрунтованої для застосування до нього запобіжного заходу, оскільки даний факт підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах справи.
Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою судом вірно встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання ОСОБА_6 під вартою.
Так, відповідно до наданих матеріалів, ОСОБА_6 небезпідставно підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину, за які передбачено суворе покарання до 15 років позбавлення волі, а отже існує реальний ризик того, що, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, підозрюваний може переховуватися від суду.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, колегія суддів вважає, що ризик переховування обвинуваченого існує і є виключно вагомим. При цьому також приймаються до уваги доводи прокурора щодо порушення обвинуваченим у минулому покладених на нього процесуальних обов`язків при зміні запобіжного заходу на домашній арешт.
Також обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному провадженні, оскільки йому відомі їх повні анкетні дані та місце їх проживання, а беручи до уваги характер та спосіб вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, пов`язаних із застосовуванням фізичного насильства до інших осіб та погрозою застосування такого насильства, цей ризик є вагомим.
Беручи до уваги, що останній раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності та проти життя та здоров`я особи з застосуванням насильства до потерпілих, враховуючи, що 21 січня 2020 року відносно обвинуваченого було скеровано обвинувальний акт до суду, втім ОСОБА_6 продовжував протиправну діяльність та вчинив нові злочини, ризик продовження злочинної діяльності, на думку колегії суддів, також є обґрунтованим.
Крім того колегією суддів враховуються дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, раніше неодноразово судимий, вчинив особливо тяжкий злочин з погрозою застосування насильства до потерпілої.
Також обвинувачений зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , яка на даний час відповідно до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 30 квітня 2022 року, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, перебуває в тимчасовій окупації та районі проведення бойових дій, а отже дієвість альтернативного запобіжного заходу у разі його застосування є маловірогідною.
Доводи обвинуваченого щодо необхідності зміни запобіжного заходу з метою зарахування його до лав територіальної оборони чи Збройних сил України колегія суддів вважає безпідставними.

Так, порядок зміни запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період врегульований положеннями ч. 1 ст. 616 КПК України, відповідно до якої у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися з відповідним клопотанням до прокурора, який у свою чергу має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 616 КПК України звернення до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу із вказаною метою відноситься до повноважень прокурора.
Продовжений запобіжний захід, з урахуванням його тривалості на даний час, не виходить за межі розумного строку і узгоджується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).
Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 від вартою, колегія суддів, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, за час застосування до підозрюваного запобіжного заходу не зменшилися та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.
Колегія суддів звертає увагу на тривалість тримання обвинуваченого під вартою і вважає за необхідне акцентувати на цьому увагу суду першої інстанції, втім вважає, що сама по собі вона, з урахуванням встановлених обставин та відомостей про особу обвинуваченого, не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги та застосування до ОСОБА_6 менш обтяжливого запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4