Справа № 447/550/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/276/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16.03.2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:
вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні подання ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що дослідивши документи з особової справи засудженого, прийшов до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнає позитивних змін, однак на даний час підстави стверджувати, що останній дійсно став на шлях виправлення та довів даний факт, відсутні. Окрім того, ОСОБА_7 раніше судимий та вчинив злочин під час іспитового строку, також засуджений має несплачене відшкодування витрат за проведення експертизи, не цікавиться чи проведено сплату таких витрат та обов`язок по сплаті вказаних витрат переклав на сестру.

Не погоджуючись із рішенням суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою подання задоволити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що дана ухвала є необ`єктивною та необґрунтованою. Зазначає, що подання про його умовно-дострокове звільнення підтримано та обґрунтовано представником ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» із долученням документів, які позитивно характеризують засудженого та вказують, що своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці останній довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Звертає увагу, що згідно характеристики та довідки заохочень він характеризується з позитивної сторони, про що свідчать два заохочення у вигляді подяки за зразкову поведінку й сумлінне ставлення до праці та залучення до проведення ремонтних робіт, відсутність порушень режиму утримання та будь-яких дисциплінарних стягнень.

Також вказує, що має двох малолітніх дітей, задля яких виявив бажання працювати, щоб довести своє виправлення. Щодо несплачених судових витрат, зазначає, що в ДУ «Миколаївська ВК №50» не надходило виконавчих листів, проте під час відбування покарання він був працевлаштований, тому в разі умовно-дострокового звільнення зобов`язується виплатити суму судових витрат.

Колегія суддів заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення присутніх учасників процесу, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно ст. 152 Кримінально-виконавчого кодексу України, підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засудженого після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, а також за необережний тяжкий злочин.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутної частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, встановлено, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України. Поряд з цим, у пункті 2 даної постанови визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений 09.07.2019 Калинівським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 309, ч.1 ст.71, п.п. «б» п.1 ч.1 ст.72 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 05.09.2019р. Кінець строку відбування покарання 05.03.2023р.

Відповідно до характеристики адміністрації ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)», за час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 характеризується позитивно, заходи виховного характеру відвідує регулярно, робить для себе належні висновки. За зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці на виробництві установи 2 (два) рази заохочувався. Під час перебування в Миколаївській ВК №50 не допускав порушень режиму утримання, до дисциплінарної відповідальності не притягався. На профілактичному обліку не перебуває. Свою вину у скоєному злочині визнає повністю.

Так, приймаючи рішення, суд першої інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_7 стає на шлях виправлення, поведінка засудженого зазнає позитивних змін, проте судом також враховано, що останній раніше судимий та вчинив злочин під час іспитового строку, крім того має несплачене відшкодування витрат за проведення експертизи та не цікавиться чи проведено сплату таких витрат.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнає позитивних змін, однак на даний час відсутні підстави стверджувати, що такий дійсно став на шлях виправлення та довів даний факт.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , про необґрунтованість судового рішення, оскільки викладені в ухвалі суду висновки зроблені на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності, зокрема щодо наявності двох заохочень та відсутності стягнень.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_7 , як такому, що ще не довів своє виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді подання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Ухвала Миколаївського районного суду Львівської області від 16.03.2022 відносно засудженого ОСОБА_7 у повній мірі відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, ст.81 КК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 березня 2022 року про відмову у задоволенні подання ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4