Справа № 405/5813/16-к
Номер провадження 1-кп/404/47/18
25 серпня 2022 року м. Кропивницький
Судді Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 по справа 405/5813/16-к, номер провадження 1-кп/404/77/17 про обвинувачення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого
п.п. 12,13 ч.2 ст. 115 КК України як вчинення умисного вбивства, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб, особою яка раніше вчинила умисне вбивство, визначено покарання - довічне позбавлення волі.
За своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, переконаний , що визнаючи винними у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п.п. 12,13 ч.2 ст. 115 КК України як вчинення умисного вбивства, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб, особою яка раніше вчинила умисне вбивство, не знаходить своє підтвердження зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Як пояснив обвинувачених ОСОБА_3 у нього не було наміру спричиняти смерть потерпілого. Наносячи удари усвідомлював, що завдає потерпілому тілесні ушкодження, але так він хотів лише заспокоїти останнього, який поводився агресивно, та першим розпочав бійку в приміщенні нічного закладі.
Що до пояснень обвинуваченого ОСОБА_2 , який заперечив спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 суд розцінює як спосіб уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин т.я. його пояснення спростовуються показами обвинуваченого ОСОБА_3 який зазначив при яких обставинах ОСОБА_2 спричиняв тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_4 , які узгоджуються з матеріалами кримінального провадження в тому числі слідчим експериментом проведеним з ОСОБА_3 за наслідками якого проведено СМЕ. Висновком судово-медичної експертизи від 22.07.2014 № 214, за якою на фотозображенні правої лобно-скроневої ділянки голови трупа ОСОБА_4 виявлений слід, у вигляді крововиливу. Слід є позитивним відбитком рельєфного малюнку, яким міг бути рельєфний малюнок задньозовнішньої поверхні підошви каблука правої спортивної туфлі, наданої для проведення експертизи, кросівок вилучений у ОСОБА_2 при затриманні.
Характер та локалізація поранень також не свідчить про умисел на вбивство. Хоча обвинуваченим і було нанесено численні, не менше 8-ми, ударів потерпілому, але більшість з них нанесена не в життєво важливі органи, вони наносились по різних частинах тіла хаотично, без чіткої спрямованості на спричинення смерті, більшість відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться.
Про відсутність умислу на позбавлення потерпілого життя свідчить і поведінка обвинувачених після вчинення злочину. Припинивши наносити удари, коли потерпілий впав на землю та перестав чинити активні дії і був живий, перемістили потерпілого з проїжджої частини дороги на тротуар. Наявність очевидців на місці пригоди, які в послідуючому викликали швидку медичну допомогу та повідомили правоохоронні органи про осіб які скоїли злочин.
У своїй правовій позиції (Постанова від 05 червня 2018 року у справі №405/3991/16-к) Верховний Суд вказав, що дії особи, яка завдає удару іншій особі, з невизначеним умислом на заподіяння тілесних ушкоджень мають кваліфікуватися за наслідками таких дій.
Отже, судом встановлено достатність та взаємозв`язок беззаперечних доказів, які вказують на наявність причинно-наслідкового зв`язку між умисними протиправними діями обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які в ході сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, нанесли руками та ногами численні удари в область голови, тулубу та кінцівок, та наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя потерпілого ОСОБА_4 під час їх спричинення, внаслідок чого від закритої черепно-мозкової травми настала смерть ОСОБА_4 .
Той факт, що після побиття ОСОБА_4 був ще живим, обвинувачені розуміючи це намагались перемістити потерпілого з проїжджої частини дороги на тротуар, щоб транспортні засоби які рухаються по проїжджій частині догори не травмували потерпілого ОСОБА_4 , крім того бачачи, що біля місця події перебування очевидці пригоди, а саме працівників нічного закладу «Джунглі», які в послідуючому викликали швидку медичну допомогу, вказує на те, що останні не мали наміру позбавляти ОСОБА_4 життя, а їх протиправні дії були направлені саме на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 без умислу на спричинення йому смерті.
Тобто, обвинувачені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , наносячи ОСОБА_4 удари ногами та руками в область голови, тулубу та кінцівок, діяли з прямим умислом на спричинення останньому тілесних ушкоджень, не передбачаючи при цьому можливості настання суспільно-небезпечних наслідків від закритої черепно мозкової травми у вигляді смерті ОСОБА_4 , хоча повинні були і могли їх передбачити, оскільки удари наносились, як в різні частини тіла так і в область життєво важливого органу останнього - голову.
Відповідно до положень ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадку можливості зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
За таких обставин вважаю, що дії ОСОБА_5 та ОСОБА_3 слід перекваліфікувати з п.п. 12,13 ч.2 ст. 115 КК України як вчинення умисного вбивства, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб, особою яка раніше вчинила умисне вбивство, на ч.2 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.
Окрім того, призначаючи покарання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та встановлюючи ступінь їх вини у вказаному злочині, необхідно давати оцінку не окремому вчинку обвинувачених, а і їх особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки вони мають нахили до скоєння правопорушень.
Даючи оцінку особистості обвинуваченого, встановлено, що ОСОБА_2 раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Відомостей про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, під час судового розгляду прокурором не надано. Має середню освіту. Офіційно не працевлаштований. Перебуває в цивільному шлюбі. Інвалід 2-ї групи Дітей не має, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
Даючи оцінку особистості обвинуваченого ОСОБА_3 , встановлено, що раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Відомостей про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, під час судового розгляду прокурором не надано. Має середню освіту. Офіційно не працевлаштований. Перебуває в цивільному шлюбі. Має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває,
Також необхідно оцінити поведінку обвинувачених під час судового розгляду, які вели себе належним чином, розуміючи як свій статус так і свої обов`язки. За вказаний час, ними не вчинено нових правопорушень, відповідно не притягувалися до жодного виду відповідальності. На першу вимогу з`являлися до суду. Ніколи не дозволяли собі не етичне ставлення до учасників судового провадження. Не порушували порядок судового розгляду.
Вважаю, що обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 привело до скоєння вказаного правопорушення - невихованість. У вказане поняття вкладаю окрім загальної думки про освіту, ставлення особи до власної особистості, яке виражається у формуванні світогляду, внутрішньої духовної культури, розстановки життєвих пріоритетів, ціннісні орієнтації і безумовне виховання. Відсутність адекватної поведінки у суспільстві, у ставленні до інших людей вочевидь у обвинувачених розвинуто у певній мірі у формі інстинктів. Повага до оточуючих у повсякденному житті зазвичай вимагає від кожної людини певних розумних зусиль, а це вимагає від особистості постійного вдосконалення себе на шляху до моральних першооснов та духовних людських якостей.
Разом з тим, я далекий від думки, що обвинувачені схильний до вчинення злочинів та не бажають змінити своє ставлення до життя.
Для того, щоб покарання було справедливим воно не повинно перевищувати міру суворості, яка є достатньою для утримання людей від злочинів. Мета покарання полягає не в катуванні і муках людини і не в тому, щоб зробити неіснуючим вже скоєний злочин. Покарання не може бути марною жорстокістю і знаряддям злоби. Однією з головних складових мети покарання є прагнення перешкодити винному знову завдати шкоду суспільству й утримати інших від вчинення тих самих дій. Тому на мою думку слід застосовувати тільки такі покарання, які при збереженні пропорційності зі злочинами залишали б найбільш сильне і найбільш тривале враження на душу людей і були б найменш болісними для тіла злочинця.
Таким чином, давши оцінку всім обставинам даного кримінального провадження при призначенні покарання, враховуючи фактичні обставини справи, суспільну небезпеку скоєння особливо тяжкого кримінального правопорушення, характер та тяжкість вчиненого злочину, спосіб його вчинення, дані про особу обвинувачених, їх віку та стану здоров`я, позицію потерпілих, які клопотали суворо покарати обвинувачених , також, при призначенні покарання необхідно враховувати і неправомірну поведінку потерпілого, про яку, крім обвинуваченого, стверджували свідки, яка і спровокувала обвинувачених на вчинення злочину, беручи до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», проаналізувавши докази кримінального провадження, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважаю, що виправлення та перевиховання обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, будуть досягнуті лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі на певний строк, а не виключна міра покарання.
Суддя Кіровського
районного суду
м.Кіровограда ОСОБА_1