Ухвала

19 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 691/968/20

провадження № 51 - 3118 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого Ємця О.П.,

суддів Білик Н.В., Щепоткіної В.В.,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Черкаського апеляційного суду від 13 серпня 2021 року щодо нього,

встановив:

За вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 10 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим: за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час ухвалення вироку складає 17000 грн; за ч. 1 ст. 310 КК призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час ухвалення вироку складає 1700 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час ухвалення вироку складає 17000 грн.

Ухвалено цей вирок виконувати окремо від вироку Городищенського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2017 року щодо ОСОБА_1 ..

Прийнято рішення щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Вироком Черкаського апеляційного суду від 13 серпня 2021 року вирок місцевого суду скасовано та постановлено новий вирок.

ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 КК та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі; за ч. 1 ст. 310 КК - у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

Згідно ст. 71 КК за сукупністю вироків частково приєднано невідбуте покарання за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2017 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями засуджений ОСОБА_1 поза межами строку на касаційне оскарження (23 вересня 2022 року) звернувся із касаційною скаргою, у якій просить поновити йому пропущений строк на касаційне оскарження вищевказаного судового рішення.

Перевіривши касаційну скаргу, Суд вважає, що вона не може бути предметом касаційного розгляду, оскільки подана після закінчення строку касаційного оскарження, встановленого у ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а підстави для його поновлення відсутні.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційну скаргу на судові рішення може бути подано протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк із дня вручення йому копії судового рішення.

Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб, зокрема потерпілих, перебувати у стані невизначеності. Це правило надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Отже, у контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо причина пропуску строку є поважною, об`єктивно незалежна від волі та поведінки скаржника.

Проте, клопотання засудженого ОСОБА_1 не містить обґрунтованих підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки він взагалі не вказує на обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, що перешкодили йому подати касаційну скаргу в передбачений законом строк. Посилання засудженого на те, що лише в серпні 2022 року Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги йому було призначено захисника для складання касаційної скарги, не заслуговує на увагу, так як доказів звернення за наданням правової допомоги на протязі трьох місяців з дня вручення йому копії рішення апеляційного суду, він не наводить та не долучає.

Відповідно до положень КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і суд касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, не знайшов підстав для його поновлення.

Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_1 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Черкаського апеляційного суду від 13 серпня 2021 року щодо нього.

Повернути касаційну скаргу засудженому ОСОБА_1 разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Ємець Н.В. Білик В.В. Щепоткіна