Справа №592/5433/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/193/22 Суддя-доповідач - Філонова
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2022 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.02.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освіто, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 17.03.2020 року вироком Тростянецького районного суду Сумської області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі яке не відбув,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 в якій вона просила вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.02.2021 року, скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок за яким ОСОБА_8 призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_8 засуджується цим вироком та засуджений вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 17.03.2020 року до 1 року обмеження волі, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

- за ч. 2 ст. 186 КК України призначити покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 17.03.2020 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його затримання з 06.05.2020 року.

Також прокурор просила, на підставі п.6 ч. 1 ст. 67 КК України, визнати наявною у діях ОСОБА_8 обтяжуючу вину обставину вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано виним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 190, ч.3 185 та ч. 2 186 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 190 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_10 призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів за які ОСОБА_8 засуджується за цим вироком (за ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 185 КК України) та засуджений за злочин передбачений ч.3 ст. 185, ст. 69 КК України вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 17.03.2020 року до 1 року обмеження волі) шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Також, цим же вироком ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за вироком за ч.2 ст. 186 КК України частково приєднано покарання призначене за вироком, ухваленим за правилами ч.4 ст. 70 КК України, а саме - 3 місяці позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту затримання - з 06.05.2020 року.

Провадження по цивільним позовам ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до ОСОБА_8 , про відшкодування завданих збитків, закрито у зв`язку з добровільним відшкодуванням збитків і задоволенням позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 2 288,3 грн процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог прокурор стверджувала, що обвинувальних актах відносно ОСОБА_8 зазначено, що відповідно до с. 67 КК України обставинами, що обтяжують вину ОСОБА_8 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Разом з тим, суд у вироку обставин, обтяжуючих покарання ОСОБА_8 , не встановив, що на переконання прокурора, порушує ч. 2 ст. 67 КК України.

Прокурор зазначала, що вчинення ОСОБА_8 всіх злочинів виключно відносно осіб похилого віку, свідчить про його підвищену суспільну небезпечність як особи злочинця.

Крім того, призначаючи обвинуваченому покарання суд не врахував і того, що ОСОБА_8 вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має негативну характеристику за місцем проживання, та злочини за ч. 2 ст. 190 і за ч.3 ст. 185 КК України, вчинив в період розгляду Тростянецьким районним судом Сумської області кримінального провадження відносно нього за ч. 3 ст. 185 КК України, а вже наступне кримінальне правопорушення в цьому ж таки провадженні, за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_8 вчиняє після ухвалення відносно нього вироку 17.03.2020 року, що безумовно свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.

Просила врахувати прокурор і той факт, що збитки відшкодовані ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 на момент розгляду кримінального провадження в суді, а потерпілій ОСОБА_11 викрадене майно взагалі було повернуте слідчим.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема обвинувачений, його захисник та потерпілі апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, 07.02.2020 року ОСОБА_8 зустрів на АДРЕСА_2 ОСОБА_13 і діючи повторно, з прямим умислом спрямованим на незаконне заволодіння грошовими коштами, шляхом обману та зловживанням довірою, використовуючи довірчі стосунки, які склалися між ним та ОСОБА_13 , повідомив останній, що 07.02.2020 року доставить на її дачну ділянку № НОМЕР_1 в кооперативі «Овощевик» що знаходиться в Червоному Селищі, Сумського району, добриво, та отримав за дану послугу у потерпілої 500 грн., хоча фактично ніякого добрива на її дачну ділянку не доставляв та не мав наміру його доставляти в майбутньому. Отримавши реальну можливість розпоряджатися отриманими грошовими коштами, витратив їх на власний розсуд.

Також, 14.02.2020 року, близько 20:30 год., більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи біля вхідних дверей до домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_12 , побачив через відчинену хвіртку відсутність власника у будинку. В цей час у ОСОБА_8 , виник умисел на таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_12 шляхом проникнення до житла останнього. Таємно проникнувши до будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 , помітив електроінструменти. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на особисте незаконне збагачення, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілому та бажаючи настання таких наслідків, переслідуючи корисливий мотив, діючи повторно, ОСОБА_8 таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_12 завдавши йому майнової шкоди на суму 579 грн.

Не зупиняючись на скоєному 06.05.2020 року, близько 18:00 год. ОСОБА_8 перебував з дозволу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на подвір`ї будинку АДРЕСА_4 на території Садівничого товариства «Баранівка-1». У цей час, у ОСОБА_8 виник умисел на відкрите викрадення мобільного телефону, належного ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілій та бажаючи настання таких наслідків, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_8 , близько 18 годин 10 хвилин 06.05.2020 року, перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_4 на території Садівничого товариства «Баранівка-1», підійшов до ОСОБА_11 та шляхом ривку вихопив, тобто відкрито викрав, з рук потерпілої мобільний телефон марки Nomi i5011, після чого втік з місця події, чим спричинив потерпілій матеріального збитку на суму, відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 19/119/11/1-1228е від 12.05.2020 1133 грн. У подальшому, ОСОБА_8 викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка вимоги апеляційної скарги підтримала, просила вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок за яким призначити ОСОБА_8 суворіше покарання із врахуванням положень ст. 71 та ст. 72 КК України, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили відмовити прокурору у задоволенні вимог скарги, а вирок суд першої інстанції просили залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, в апеляційній скарзі прокурором не оскаржується, як і правильність встановлених судом фактичних обставин справи та правова кваліфікція дій обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому в їх аналіз колегія суддів не вдається.

Так, прокурор в своїй апеляційній скарзі просив вирок суду скасувати в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання і ухвалити в цій частині новий вирок за яким, визнати та врахувати при призначенні обтяжуючу покарання обставину вчинення злочинів проти осіб похилого віку, та призначити ОСОБА_8 за правилами ст.ст. 71, 72 КК України суворіше покарання.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що доводи апелянта є слушними.

Так, відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Однак вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції, при призначенні покарання , в повній мірі не дотримався.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, відшкодування завданих збитків та активне сприяння в розкритті злочинів, відсутність обставин, які б обтяжували покарання, а також характеризуючі особу обвинуваченого дані, зокрема те, що ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності раніше притягувався, а нові злочини скоював під час розгляду в суді кримінального провадження про його обвинувачення за ст. 185 ч.3 КК України.

З врахуванням викладеного суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 , за злочини передбачені ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної санкції передбаченої за відповідні злочини.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд, пославшись на обставини, які він враховує при призначенні покарання, та дані про особу обвинуваченого, не в повній мірі виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, та практики Європейського суду з прав людини щодо застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним, більше того, суд залишив поза увагою ту обставину, що сторона обвинувачення прямо вказала в усіх трьох обвинувальнувальних актах, як обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину відносно осіб похилого віку, факт якого встановлений та ніким не заперечувався, однак у вироку суд обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому не встановив, при цьому нічим не мотивувавши такий висновок.

Крім того, колегія суддів також звертає увагу на те, що судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у виді позбавлення волі ближче до мінімальної санкції передбаченої за відповідні злочини, в достатній мірі не враховано характер вчинених ним злочинів, які носять умисний характер, мають повторність, та вчиненні відносно осіб потерпілих, які мають похилий вік - ОСОБА_13 88 років, ОСОБА_12 83 роки та ОСОБА_11 69 роки і в силу свого віку потерпілі мають більш уразливий стан, ніж інші будь-яка інша особа. Вказане свідчить про зухвалість обвинуваченого, про відсутність в нього будь яких моральних принципів та, як наслідок про суспільну небезпечність його як особи.

Також, звертає на себе увагу і факт того, що збитки відшкодовані ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 на момент розгляду кримінального провадження в суді, а потерпілій ОСОБА_11 викрадене майно взагалі було повернуте слідчим, про що також прокурор обґрунтовано зазначив в своїй апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком прокурора про сумнівність існування в обвинуваченого ОСОБА_8 каяття, бажання ставати на шлях виправлення, припинити вчиняти злочини та, з огляду на свій ще молодий вік (38 років), забезпечувати себе засобами для існування законним способом, в тому числі наявності в нього бажання працевлаштуватись.

За наведених обставин в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що як обтяжуюча покарання обставина - вчинення злочинів відносно осіб похилого віку має місце та безумовно повинна бути врахована, а призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 за ст. 190 КК України у виді 1 року позбавлення волі; за ч. 3 185 КК України у виді 3 роки позбавлення волі, та ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 х років позбавлення волі є невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст..414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені відповідною статтею КК, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування до обвинуваченого, більш суворого покарання, то у цьому разі, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

При ухваленні нового вироку колегія суддів , на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує встановлені вище обставин вчинення злочинів, їх наслідки, характер, осіб потерпілих, особу обвинуваченого, а також пом`якшуючі та обтяжуючу покарання обставину, яка була встановлена в суді апеляційної інстанції - вчинення злочинів відносно осіб похилого віку, і вважає, що ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 КК України, ч.3 ст. 185 КК України та ч.2 ст.186 КК України слід призначити більш суворе покарання, ніж було призначено судом першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині свій вирок.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.02.2021 року, відносно ОСОБА_8 , в частині призначення покарання, скасувати у зв?язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити в цій частині новий вирок за яким ОСОБА_8 призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_8 засуджується цим вироком (за ч. 2 ст. 190 та ч. 3 ст. 185 КК України) та засуджений вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 17.03.2020 року до 1 року обмеження волі, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 17.03.2020 року що становить 6 місяців позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому його копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4