Справа № 727/6819/22
Провадження № 1-в/727/123/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2022 року
Шевченківський районний суд міста Чернівці в складі:
головуючої судді - Бойко М.Є.,
при секретарі Стефанчук О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці подання державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савки Максима Степановича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савка М.С. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання зобов*язань, покладених на нього рішенням суду про стягнення на користь Вінницької Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги заборгованості у розмірі 21 521,42 грн.
В обґрунтування своїх вимог державний виконавець зазначив, що на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавчий лист №127/18116/15-к, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Вінницької Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги заборгованості в розмірі 21521, 42 грн. Боржник рішення суду не виконує, майна, на яке може бути звернуто стягнення, на його ім`я не зареєстровано, рахунки у банківських та інших фінансових установах або кошти на них, на які б можливо було б звернути стягнення, відсутні, доходу він не отримує та не працевлаштований, а тому рішення суду неможливо виконати без обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не викликався згідно ч. 4 ст. 441 ЦПК України.
Державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Південно-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савка М.С. у наданій суді заяві справу просив суд розглядати подання в його відсутність.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нею відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Згідно з п.5 ч. ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадян України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.
Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.
Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав уважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
Згідно з вимогами ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України також є факт його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в тому числі, і безпідставна неявка на виклики державного виконавця.
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.
Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів не відповідає вимогам законодавства.
Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені законом саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання
При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.
Лише саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Всупереч зазначених вимог закону державний виконавець Савка М.С. не надав суду доказів того, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду, а також доказів про наявність у останнього реальної можливості виконати зазначене рішення матеріали подання не містять.
Так, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтвердженим матеріалами виконавчого провадження.
Таким чином, для обмеження громадянина у праві виїзду за кордон, державний виконавець має навести суду підтверджуючі обставини, що боржник вчиняє дії, які направлені на ухилення від сплати боргу, при цьому він має можливості виконати своє зобов`язання.
У поданні державний виконавець, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що ОСОБА_1 в добровільному порядку рішення суду не виконує та ухиляється від його виконання. Разом з тим, державний виконавець не надав суду необхідних і достатніх доказів, які б свідчили про те, що боржник має можливості виконати своє зобов"язання і при цьому ухиляється від його виконання, а обмеження у праві виїзду за кордон дасть можливість стягнути суму заборгованості, що в даному випадку не дає суду достатніх підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Також слід зауважити, що державним виконавцем не долучено до подання та матеріалів виконавчого провадження рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень боржнику, а також інших доказів на підтвердження того, що відповідні постанови, вимоги та виклики були направлені саме за адресою проживання боржника та отримані саме ним. При цьому, додані до заяви рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення не можуть вважатись належним доказом вручення боржнику документів виконавчого провадження, оскільки не дають можливості встановити зміст поштового відправлення та містять лише позначки про їх повернення за закінченням терміну зберігання .
Слід також зазначити, що і заходи, передбачені ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, звернення до суду з поданням про примусове входження до житла, розшук боржника, тощо, державним виконавцем також не вживались.
За таких обставин суд вважає, що підстави для задоволення подання державного виконавця Савки М.С. про обмеження боржника у праві виїзду за межі України відсутні.
Крім того, відповідно до Указу Президента від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» заборонено тимчасово виїзд за кордон громадян України чоловічої статті у віці від 18 до 60 років.

Таким чином, наразі і так існує нормативна заборона для боржника у виїзді за кордон.

Керуючись ст.441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Савки Максима Степановича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя М. Є. Бойко