ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/466/22 Справа № 695/1140/22 Категорія: ч.1 ст.115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дружківка, Донецької обл., громадянки України, українки, неодруженої, непрацюючої, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено їй покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попереднім - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту її фактичного затримання з 15.03.2022.

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст.100 КПК України,

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 27.02.2022 у період часу з 18.00 год. по 20.00 год., перебуваючи у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді настання смерті потерпілого та бажаючи їх настання, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із потерпілим, з метою вбивства потерпілого, тримаючи обома руками за руків`я сокиру, умисно нанесла вісім ударів гострою робочою металевою частиною сокири, по голові потерпілого, а саме у ліву скроневу частину голови, при цьому потерпілий в цей час лежав на підлозі, чим спричинила потерпілому ОСОБА_9 відповідно до висновку експерта № 05-8-02/79 від 15.03.2022 тілесні ушкодження у вигляді травми голови з ранами голови, розтрощенням кісток черепа ліворуч, ушкодженням твердої мозкової оболонки, розчавленням речовини мозку, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, в зв`язку з небезпекою для життя, від чого й настала смерть потерпілого, рани лівої кисті, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, у живих осіб.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Не погоджуючись з вироком суду вважаючи його незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального права, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.07.2022 року щодо неї та винести нове судове рішення про зміну правової кваліфікації з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України та призначити покарання в рамках правової кваліфікації статті та мінімального строку позбавлення волі, або застосувати ст.ст.66,69, та ст.75 КК України з призначенням покарання у виді 5 (пяти) років позбавлення волі з випробуванням.

Апеляційні вимоги мотивувала тим, що органом досудового розслідування не встановлено наявність стану та ступінь алкогольного сп`яніння потерпілого ОСОБА_9 на час настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ; не встановлені відомості шляхом проведення оперативно-розшукових заходів по справі щодо: характеристики та характеризуючих даних про особу потерпілого ОСОБА_9 , способу життя, взаємовідносин в родині та громаді с. Гельмязів; не опитані свідки з числа сусідів, які мешкають поруч з адресою: АДРЕСА_2 на предмет: можливих дій протиправної поведінки потерпілого ОСОБА_9 до 27.02.2022 року, так і в день смерті потерпілого, як стосовно ОСОБА_7 , так і до інших осіб тощо. Так і даних про скарги іншим особам, з боку ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_9 , як систематичне пияцтво, побої, цькування, приниження обвинуваченої з боку потерпілого.

Апелянт вважає, що не встановлення цих обставин, які мають суттєве та істотне значення, як для правильної правової кваліфікації події кримінального правопорушення, так і для об`єктивних висновків суду - унеможливлюють твердження про всебічність та об`єктивність досудового і судового слідства.

Також апелянт зазачає, що судом не враховані дані про те, що злочин скоєно 27.02.2022 року, а освідування їй - ОСОБА_7 на предмет наявності ознак тілесних ушкоджень було проведено лише після спливу термінів 2 тижня, тобто 15.03.2022 року, що логічно усі сліди можливої боротьби, синці, подряпини, забої могли зникнути. В той же час, дана експертиза покладена в основу вироку як доказ, що жодних даних про можливі нанесення їй ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 - немає.

Апелянт зауважила, що судом не враховані навмисно й пом`якшуючі обставини (хоча за змістом вироку вони частково зазначені), за для незастосування мінімальної межі покарання або застосування позицій нижче нижчої межі покарання із застосуванням статей 66; 69; 75 КК України.

Апелянт наголосила, що вона щиро кається у вчиненому злочині і шкодує про наслідки які настали, просиь суд врахувати що їй 67 років та пизначити їй поккараннія на певний строк без перебування під вартою.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила залишити вирок суду першої інстанції без змін, вважаючи його законним та справедливим, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані вірно, за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1ст.115 КК України відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом першої інстанції досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Як свідчать матеріали кримінальної провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_10 про перекваліфікацію її дій на ст.116 КК України, як умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

З приводу того, що потерпілий вчиняв проти обвинуваченої яке небудь суспільно небезпечне діяння або створював реальну загрозу заподіяння шкоди, стороною апелянта суду не надано яких небудь доказів.

Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами, а саме даними протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 , даними висновків судово-медичних екпертиз потерпілого ОСОБА_9 , з яких видно кількість нанесенних ударів, їх характер та локалізація, наслідки їх отримання, а також причини конфлікту, який виник між ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_9 .

Немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, мотивуючи висновки про винність у вчиненні інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, суд обгрунтовано послався на дані протоколу проведення слідчого експерименту від 15.03.2022 року (а.к.п. 103-106) із застосуванням технічних засобів фіксації за участю ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , спеціаліста, статиста, у присутності понятих, в ході якого, остання, на місці вчинення злочину детально пояснила та відтворили свої дії, деталізувавши механізм та кількість нанесених ударів сокирою по голові ОСОБА_9 , а також пояснила про мотиви, які спонукали її це зробити (на протязі двох днів Прибудько нецензурно ображав її, морально тиснув, а останньою краплею було те, що він почав хапати ОСОБА_10 за одяг).

Зокрема, дані протоколу слідчого експеременту узгоджуються з висновком експерта № 05-8-02/79 від 15.03.2022 року з якого вбачається, що смерть ОСОБА_9 настала внаслідок травми голови з розтрощенням кісток черепа, розчавленням речовини головного мозку. Враховуючи вираженість трупних змін (трупне задубіння не виражене, розрішене, трупні плями свого забарвлення не змінюють) смерть гр. ОСОБА_9 настала більше ніж за 48 годин до проведення експертизи трупа в морзі.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження:

- травма голови з ранами голови, розтрощенням кісток черепа ліворуч, ушкодженням твердої мозкової оболонки, розчавленням речовини мозку;

- рани лівої кисті.

Вказані ушкодження виникли від дії предмету, що володіє властивостями загостреного рубаючого, незадовго до настання смерті (що підтверджується наявністю ознак прижиттєвості) відносяться: травма голови з ранами голови, розтрощенням кісток черепа ліворуч, ушкодженням твердої мозкової оболонки, розчавленням речовини мозку - до категорії тяжких тілесних ушкоджень, в зв`язку з небезпекою для життя, від чого й настала смерть потерпілого; рани лівої кисті - до категорії легких тілесних ушкоджень, у живих осіб.

Крім того вина ОСОБА_10 у вчиненні вбивства ОСОБА_9 підтверджується іншими доками доказами зібраними по справі та дослідженими судом, а саме:

- даними протоколу обшуку від 14.03.2022 з фототаблицею, під час якого за місцем проживання ОСОБА_7 виявлено та вилучено: мобільний телефон «Самсунг», вирізку з ковдри з плямами речовини бурого кольору, змив речовини бурого кольору з тумбочки, відрізок ганчірки, сокиру та пальто зі слідами речовини бурого кольору. Вказаний обшук здійснювався із застосуванням технічних засобів;

- даними висновку судово-медичної експертизи № 05-8-02/79/4д від 28.04.2022, відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: травма голови з ранами голови, розтрощенням кісток черепа ліворуч, ушкодженням твердої мозкової оболонки, розчавленням речовини мозку; рани лівої кисті. Вказані ушкодження виникли від дії предмету, що володіє властивостями загостреного рубаючого, не виключено від дії сокири, що надана на експертизу.

Колегія суддів, надаючи оцінку кожному з цих доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визнання винуватою ОСОБА_10 у вчиненні вбивства, тобто протиправного заподіяння смерті іншій людині із зазначенням у вироку місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, тому доводи обвинуваченої ОСОБА_10 про те, що вона вчинила умисне вбивство в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також систематичного характеру такого поводження з боку потерпілого, не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та спростовується вище наведеними доказами.

Разом з тим, як убачається зі змісту апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_10 , остання не оспорює вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_9 , а саме те, що саме від її ударів сокирою настала смерть потерілого, однак заперечує кількість нанесених потерпілому ударів та кваліфікацію кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку експерта №05-8-02/79/3д від 28.04.2022 року судово-медичним експертом був зроблений висновок, що локалізація та механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 частково співпадають з механізмом, вказаним підозрюваною під час проведення слідчого експерименту за її участю; за кількістю нанесених ударів не співпадають з кількістю, яку вказує підозрювана (а.к.п.141-143).

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_10 підтримала покази дані в суді першої інстанції, та пояснила, що ніколи не зверталася до правоохоронних органів зі скаргами на неправомірну поведінку ОСОБА_9 .

Доводи апелянта про необхідність кваліфікації дій за менш тяжким злочином, передбаченим ст. 116 КК України є безпідставними.

Диспозиція ст. 116 КК України передбачає умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого.

Однак, покази обвинуваченої про те, що саме поведінка потерпілого спровокувала її на вчинення злочину не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. Матеріали кримінального провадження не містять будь яких даних про те, що ОСОБА_10 в момент вчинення злочину знаходилася в стані сильного душевного хвилювання, а також про те, що з боку потерпілого були посягання на її життя. Обставин, які б свідчили про протиправну поведінку потерпілого та застосування ним насильства до обвинуваченої під час сварки та в момент нанесення йому ударів сокирою по голові, судом не встановлено. Крім того, з пояснень обвинуваченої ОСОБА_10 , які вона надавала під час судово-психіатричної експертизи, остання повідомила, що після того як вдарила гострою частиною сокири потерпілого по голові, зрозуміла, що накоїла. На протязі наступних 10-ти днів, труп ОСОБА_11 , який вона накрила целофаном, знаходився у неї в будинку. Всі ці дні вона була вдома, на вулицю не виходила, ні з ким не спілкувалась. В подальшому пішла у сільраду і повідомила, що в будинку в неї труп, потім дала пояснення в поліції.

Також, відповідно до даних висновку експерта №05-8-01/59 від 16.03.2022року, на момент огляду ОСОБА_7 тілесні ушкодження не виявлені (а.к.п.102).

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_10 вчинила кримінальне правопорушення в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням з боку потерпілого, завдаючи при цьому декілька ударів сокирою по голові потерпілого ОСОБА_9 .

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи» №2 від 07.02.2003 року вбачається, що - умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч.2 ст. 115 КК України, а також без ознак, передбачених статтями 116-118 КК України, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч.1 ст. 115 КК України.

Згідно п. 27 зазначеної постанови Пленуму ВСУ, для з`ясування, чи вчинено діяння в стані сильного душевного хвилювання, суди мають призначати психолого-психіатричну експертизу.

На думку колегія суддів, вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні першої інстанції та перевіреними апеляційною інстанцією доказами, а доводи наведені обвинуваченою в скарзі не є слушними, оскільки не відповідають фактичним обставинам, встановленим під час судового розгляду.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року та «Коробов проти України» від 21.10.2011року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Часткове визнання вини обвинуваченою ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів розцінює, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Крім того, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №90 від 30.03.22 на період часу, до якого відноситься скоєння ОСОБА_7 інкримінованого їй правопорушення, у неї не відмічалося проявів хронічного психічного захворювання, недоумства, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки, а виявлялися психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності що, при збереженні у неї процесів мислення, па`яті, інтелекту, вольового контролю, не позбавляло її здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством або іншим хворобливим станом психіки не страждає, а виявляє психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності - що не позбавляє її здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними, правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, приймати участь при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді. За своїм психічним станом еа теперішній час ОСОБА_7 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Під час вчинення інкримінованих їй дій ОСОБА_7 не знаходилася в стані фізіологічного афекту або в будь-якому іншому емоційному стані, котрий міг суттєво впливати на її свідомість та поведінку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що місцевим судом не враховано ту обставину, що злочин скоєно 27.02.2022 року, а освідування їй ОСОБА_7 на предмет наявності у неї тілесних ушкоджень було проведено лише після спливу двох тижнів 15.03.2022, тому подряпини, забої, синці могли зникнути є також безпідставними.

Як вже встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_10 після вчинення злочину ані до правоохоронних органів, ані до медичної установи відразу не звернулась, а навпаки приховувала вчинене нею кримінальне правопорушення, оскільки наступних десять днів, після нанесення сокирою ударів по голові Прибудька, труп останнього, який вона накрила целофаном, знаходився у неї в будинку, а вона весь цей час також знаходилась у будинку, при цьому перешкод для пересування та звернення до медичного закладу не мала.

Отже, враховуючи вище викладене по даному кримінальному провадженню зібрано достатньо доказів, які підтверджують вину ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, тому колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_10 з ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.116 КК України.

Місцевий суд в межах своїх прав та обов`язків дослідив письмові докази, допитав потерпілу, обвинувачену і прийшов до обґрунтованого висновку, що докази у своїй сукупності поза розумним сумнівом підтверджують винуватість ОСОБА_10 у вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_9 .

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними вимоги обвинуваченої про пом`якшення їй покарання, які зводяться до застовування вимог ст.69 КК України та призначення їй покарання із застосуванням ст.75 КК України.

При призначенні покарання, місцевий суд дотримався вимог ст.50, 65, 66, 67 КК України та врахував Постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме дані про особу обвинуваченої, її вік (67 років), стан здоров`я, поведінку, яка винуватість в інкримінованому діянні визнала частково, що свідчить про її відношення до скоєного, вчинила особливо тяжкий злочин, вчинила один епізод злочинної діяльності, раніше не судима, має посередню характеристику за місцем проживання, на спеціальних обліках не перебуває, на обліку у лікаря психіатра не перебуває та перебуває на обліку у лікаря нарколога, також врахована думка потерпілої ОСОБА_12 , яка вважає, що до обвинуваченої необхідно застосувати покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, районним судом при призначенні покарання ОСОБА_10 було враховано пом`якшуючу покарання обставину активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Відповідно до ст. 69 КК України, суд за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням реального існування лише однієї пом`якшуючої покарання обставини (активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення), відсутність обставин які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину (похилий вік обвинуваченої лише характеризує особу обвинуваченої), тому підстав для застосування вимог ст.69 КК України не має.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підстав для пом`якшення покарання та застосування положень ст. 69, 75 КК України, як на цьому наполягає обвинувачена, колегія суддів не вбачає, оскільки при призначенні покарання суд першої інстанції достатньо врахував низку обставин, які мають значення для визначення виду покарання.

При таких обставинах призначене ОСОБА_10 покарання без застосування положень ст.69, 75 КК України ґрунтується на вимогах закону і є домірним злочину.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно з ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі не врахував дані про особу обвинуваченої, тому приходить до висновку про пом`якшення ОСОБА_7 призначеного покарання, при цьому враховує, що обвинувачена ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності вперше, вчинила один епізод злочинної діяльності, її похилий вік (67 років), стан здоров`я, має постійне місце проживання, наявність пом`якшуючої покарання обставини активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, посередню характеристику, а тому для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень достатнім буде мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.115 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

За таких обставин апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення, а вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, ч.1 п.2 ст. 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2022 року стосовно ОСОБА_7 - змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 КК України з 9 (дев`яти) років позбавлення волі до 7 (семи) років позбавлення волі.

В решті вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2022 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою в той самий строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді