ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4447/18

Провадження № 11-кп/4820/260/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження № 0000069 від 29.03.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 22 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Городоцького районного суду від 22 листопада 2021 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Жердя Чемеровецького району Хмельницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, з повною вищою освітою, інваліда ІІ групи, раніше не судимого,
визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.369-2 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з не доведенням вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Судові витрати на залучення експертів для проведенні експертиз у кримінальному провадженні в сумі 7150,00 гривень віднесено на рахунок держави.

Скасовано арешти майна, накладені ухвалами слідчих суддів Галицького районного суду міста Львова від 12.04.2018 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст.369-2 КК України, а саме у тому, що він, будучи секретарем Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, діючи у порушення вимог ст.ст. 19, 68 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про державну службу», посадової інструкції секретаря Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, затвердженої 30.12.2016 року керівником апарату вказаного суду ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, у період з 28.03.2018 року по 30.03.2018 року вимагав у ОСОБА_9 неправомірну вигоду у сумі 1000 доларів США, та 30.03.2018 року близько 15.46 годин, перебуваючи в салоні власного транспортного засобу автомобіля марки «Шкода Октавія» р.н.з. НОМЕР_1 на території місця для паркування автомобілів біля Кам`янець-Подільської Центральної районної лікарні, що за адресою: Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, с. Мукша Китайгородська, вул. Матросова, 30, одержав для себе від ОСОБА_9 вказану неправомірну вигоду грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 30.03.2018 року становило 26543,49 гривень, за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме: суддею Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_10 задля постановлення ним судового рішення про призначення ОСОБА_9 найм`якішого стягнення за результатами розгляду адміністративної справи №676/1940/18 відносно останнього про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.44 КУпАП.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна.

Свої вимоги аргументує тим, що суд не взяв до уваги та не проаналізував показання обвинуваченого в тій частині, що:

-він дійсно 30.03.2018 року одержав грошові кошти в сумі 1000 доларів США від ОСОБА_9 , які в подальшому мав передати якомусь адвокату за представництво інтересів останнього у справі про адміністративне правопорушення за ст.44 КУпАП, при цьому не зміг пояснити кому ж саме він мав передати ці кошти;

-він телефонував судді ОСОБА_10 в день розгляду справи та домовлявся про зустріч з останнім;

-він був обізнаний про необхідність явки ОСОБА_9 до судді ОСОБА_10 .

Зазначає, що поза увагою суду залишився той факт, що обвинувачений неодноразово вимагав (як до розгляду справи так і після) грошові кошти від ОСОБА_9 під час зустрічей та телефонних розмов, які відбувалися з ініціативи обвинуваченого.

Прокурор стверджує, що саме обвинувачений був ініціатором одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_9 та створював умови, за якими ОСОБА_9 вимушений був передати йому неправомірну вигоду.

Наголошує, що в ході судового розгляду жодних ознак провокації злочину не встановлено, а висновки суду з цього приводу ґрунтуються на припущеннях без наявності доказів, які б це підтверджували.

Акцентує увагу, що суд у своєму рішенні неодноразово посилався на докази, якими обґрунтовував наявність чи відсутність обставин справи, зокрема, такі як протокол слідчого експерименту від 25.05.2018 року, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_9 , постанову суду про накладення адміністративного стягнення, заяву ОСОБА_9 про злочин, однак при цьому визнав наведені докази недопустимими, що свідчить про однобічність судового розгляду справи.

Зазначає апелянт і про те, що судом не дано належної оцінки тому факту, що відповідно до постанови судді ОСОБА_10 на ОСОБА_9 накладено адміністративне стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.44 КУпАП, що є результатом впливу обвинуваченого на суддю під час вирішення ним адміністративної справи відносно ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги сторони обвинувачення, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Положеннями п.13 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 29.06.1990 року зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України №3 від 04.06.1993 року та №12 від 03.12.1997 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" звернуто увагу судів на те, що вирок є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення необхідно підходити з винятковою відповідальністю, неухильно дотримуючись при цьому вимог кримінального процесуального закону.

Такі вимоги визначені та закріплені в ст.370 КПК України, відповідно до яких судове рішення, і, зокрема, вирок має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене судом згідно з нормами матеріального Закону і дотриманням вимог КПК щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Ухвалений з дотриманням вимог закону, на основі ретельного вивчення доказів, за внутрішнім переконанням суддів судовий вирок, що підсумовує розгляд справи в суді, складає найважливішу частину судового процесу. При цьому однією із умов ухвалення законного і обґрунтованого вироку у кримінальному провадженні є суворе дотримання судом визначених законом вимог до його змісту та форми.
Надаючи великого значення формі вироку, законодавець враховував, що тільки у правильній формі зміст вироку може бути зрозуміло як обвинуваченому, так і іншим учасникам провадження, органам, що фактично виконують вирок, так і всім присутнім у залі судового засідання громадянам.

Колегією суддів встановлено, що при розгляді даного кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку судом першої інстанції вказаних вимог закону в повній мірі не дотримано, адже зміст вироку містить істотні суперечності та протиріччя.

Так, згідно ст.374 КПК України вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин.

У разі визнання особи виправданою у вироку, як у мотивувальній так і в резолютивній його частині, наводяться підстави для виправдання обвинуваченого.

При цьому резолютивна частина вироку заключна частина єдиного документу суду і вона повинна логічно випливати з попередніх його частин. Невідповідність резолютивної частини, зокрема, мотивувальній частині призводить до необґрунтованості самого вироку.

Про те, що суд зобов`язаний у резолютивний частині свого рішення зазначити передбачену законом підставу виправдання обвинуваченого, яка повинна узгоджуватися із мотивами, викладеними у мотивувальній частині вироку, зазначено і в роз`ясненнях постанов Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства та Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29 червня 1990 року.

Всупереч наведеним вимогам закону, зазначені у вироку підстави виправдання ОСОБА_6 , містять істотні суперечності.

Зокрема, зі змісту резолютивної частини вироку вбачається, що ОСОБА_6 визнано невинним та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з не доведенням вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Проте, виходячи із мотивувальної частини цього ж вироку, суд, посилаючись на очевидний факт отримання грошових коштів обвинуваченим, приходить до висновку «про наявність обґрунтованих ознак провокації злочину», не взявши до уваги ту обставину, що недоведеність участі обвинуваченого у вчиненні злочину можлива виключно тоді, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його обвинуваченим (п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року з подальшими змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку»).

Іншою підставою виправдання ОСОБА_6 , виходячи зі змісту мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, є недопустимість доказів, зібраних стороною обвинувачення з істотним порушенням вимог КПК України.
Таким чином, місцевий суд встановив у вироку дві взаємовиключні підстави виправдання, що є неприпустимим.

Крім того, суд з одного боку посилається на провокацію злочину, а з іншого на недопустимість доказів, при цьому викладає свої висновки у формі запитань, які звертає не зрозуміло до кого.

Апеляційний суд, переглядаючи дану справу в межах апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, оскільки суд не може усунути порушення вимог КПК, які пов`язані з мотивацією висновків суду першої інстанції, які є суперечливими, непереконливими та необґрунтованими належним чином, а тому колегія суддів вважає, що вирок ухвалений з істотним порушенням вимог КПК України.

Таким чином, мотивувальна частина оскаржуваного вироку в даному випадку не відповідає його резолютивній частині, що є грубим порушенням кримінального процесуального закону. Крім того, така невідповідність та суперечність фактично призводить до зміни суті вироку, що є неприпустимим та слугує безумовною підставою для скасування судового рішення.

Такі порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу і ухвалити законний вирок, а тому згідно з п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України тягнуть за собою його скасування і повернення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду суду необхідно суворо дотримуватись вимог КПК України, ретельно перевірити зібрані у справі докази з дотриманням вимог ст.416 КПК України, в тому числі доводи прокурора щодо необхідності застосування закону про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.369-2 КК України, доведеності його вини, та дати їм належну оцінку у рішенні, зокрема, щодо наявності в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, уникнувши у ньому протиріч та не дотримання вимог закону, тобто, ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване судове рішення.

Крім того, під час нового розгляду кримінального провадження місцевому суду необхідно перевірити правомірність розслідування даного кримінального провадження органом досудового розслідування Шевченківським ВП ГУНП у Львівській області, за умови, що ОСОБА_6 інкримінується вчинення ним кримінального правопорушення на території Хмельницької області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 415, 416, 419 КПК України, судова колегія,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Городоцького районного суду Хмельницької області від 22 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий розгляд матеріалів кримінального провадження №0000069 від 29.03.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, в Городоцькому районному суді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3