ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/48/22 Справа № 702/1/18 Категорія: ч. 1 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Монастирищенського відділу Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 травня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Аврамівка, Монастирищенського району, Черкаської області, зареєстровану та фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , громадянку України, освіта вища, працююча, раніше не судима,

визнано невинуватою та виправдано за недоведеністю в її діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України; вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вона 13 листопада 2017 року близько 17 години, перебуваючи в перукарні, що розташована по АДРЕСА_2 , з корисливою метою викрадення чужого майна та використання його в особистих цілях, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, викрала ножиці перукарські марки «MERTZ» ринковою вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи від 07 грудня 2017 року - 289,00 грн., після чого з місця вчинення злочину зникла, завдавши потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на вищевказану суму.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Судом першої інстанції ОСОБА_7 виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за недоведеністю, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24.05.2018 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 020 грн. Також просить повторно дослідити фактичні обставини справи: допитати під час апеляційного розгляду справи потерпілу ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , експерта ОСОБА_11 та дослідити письмові докази у справі, а саме: протокол добровільної видачі від 14.11.2017 р. (а.с.83, 110); висновок судової товарознавчої експертизи від 07.12.2017 р. (а.с.84-85); протокол огляду предмету від 16.11.2017 р. (а.с.86-87); постанову про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до кримінального провадження від 16.11.2017 р. (а.с.88); розписку потерпілої ОСОБА_8 про отримання на зберігання ножиців (а.с.89); протокол проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_8 11.12.2017 р. (а.с.90-92); протокол проведення слідчого експерименту за участі

свідка ОСОБА_9 11.12.2017 р. (а.с.93-95); протокол проведення

слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_10 11.12.2017 р. (а.с. 96-98); протокол пред`явлення фотознімків для впізнання свідку ОСОБА_10 від 18.11.2017 р. (а.с. 99-100); протокол пред`явлення фотознімків для впізнання свідку ОСОБА_9 від 18.11.2017 р. (а.с. 101-102).

Вказує, що вирок суду є незаконним через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження у зв`язку з тим, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та на вирішення питання про винуватість чи невинність обвинуваченої.

Звертає увагу, що відповідно до ст.374 КПК України та п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку» у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

Вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 7, 9, 22, 23, 370, 374 КПК України упереджено підійшов до оцінки доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, а рішення про відсутність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого їй злочину побудував на суперечливих та належно не перевірених доводах сторони захисту, не проаналізувавши з точки зору належності, допустимості та достатності всі докази, які наявні у матеріалах кримінального провадження та були подані стороною обвинувачення під час судового розгляду.

Всупереч вимог ст.374 КПК України за наявності суперечливих даних, які мають істотне значення для ухвалення законного рішення, у мотивувальній частині вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази, визнавши їх достовірними, та відкинув інші, при цьому, судом безпідставно не взято до уваги показання потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_9 в частині передачі слідчим ножиців потерпілій на зберігання після проведення слідчих експериментів за участі потерпілої та вищевказаних свідків, оскільки, на думку суду, вказаний факт спростовується оригіналом розписки потерпілої та фотокопією з неї, яка надана захисником обвинуваченої та тим, що слідчі експерименти проводилися, згідно протоколів, 11.12.2017, а на оригіналі розписки та на її копії перша цифра дати, яка вказує на день складання розписки, вказана цифра 16.

Водночас судом, незважаючи на вимоги кримінального процесуального закону, безпідставно залишено поза увагою показання потерпілої ОСОБА_8 , надані в ході судового розгляду, якими остання підтвердила написання розписки та отримання ножиців на зберігання саме після проведення слідчих експериментів з нею та свідками ОСОБА_12 і ОСОБА_9 . Також під час пред`явлення судом потерпілій вказаної розписки, остання підтвердила її написання, в тому числі і зазначену дату на ній, та повідомила, що може робити механічні помилки, коли пише. Окрім того, факт передачі ножиців потерпілій та написання нею розписки з даного приводу після проведення слідчих експериментів за участі останньої та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_9 підтвердили вказані свідки.

Зазначає, що доводи суду про те, що слідчий під час призначення судової товарознавчої експертизи не вказав ідентифікуючих ознак ножиців, вказавши лише загальну марку, та суду не надано доказів того, що експерту для виконання експертизи надані саме ті ножиці, які були викрадені у потерпілої і докази процесуального вирішення передачі ножиців для дослідження є необґрунтованими, оскільки під час допиту експерта в судовому засіданні, останній показав, що слідчий надав для проведення експертизи ножиці філіруючи марки «MERTZ», 355/6,5, які він досліджував, тобто ті, які були предметом посягання. Крім того, в ході допиту експерт роз`яснив метод визначення ним ринкової вартості ножиців, наданих на експертизу, а саме шляхом порівняння ринкових цін з урахуванням терміну експлуатації предмета оцінки та повідомив, що йому було надано достатньо відомостей, на підставі яких готувався висновок, ним долучено до висновку скріншот ножиців філіруючих марки «MERTZ» як подібних.

Також, вказує апелянт, судом першої інстанції належним чином не виконано вимоги ч. 10 ст.101 КПК України щодо вмотивованості у вироку своєї незгоди з висновком експерта та за наявності, на думку суду, обґрунтованих сумнівів у правильності вказаного висновку, який надано прокурором, та не взято до уваги положення ч. 2 ст. 332 КПК України, оскільки, незалежно від наявності відповідних клопотань сторін кримінального провадження, не вирішено питання про доручення проведення повторної судової товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні іншому експерту.

Разом з тим, суд, в порушення вимог законодавства, не взяв до уваги той факт, який випливає з показань самої обвинуваченої, яка засвідчила та підтвердила, що вона дійсно забрала філіруючи ножиці в кабінеті потерпілої ОСОБА_8 , які лежали на робочому столі та наступного дня видала їх працівникам поліції.

Також, вказує, що в порушення вимог ст. 94, 370, 374 КК України судом залишено без уваги дані, які містяться у письмових матеріалах кримінального провадження, зокрема, протокол добровільної видачі обвинуваченою ОСОБА_7 філіруючих ножиців, протоколи слідчих експериментів за участі потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , протоколи пред`явлення фотознімків для впізнання свідкам ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , якими доводиться вина обвинуваченої. Водночас, судом першої інстанції безпідставно взято до уваги докази сторони захисту, а саме скріншоти з мережі Інтернет та фотокопія розписки потерпілої, виготовлена захисником обвинуваченої, які є неналежними та недопустимими доказами. Апелянт вказує, що скіншоти з мережі Інтернет про вартість ножиців різних моделей марки «MERTZ» не являються висновком експерта відповідно до ч. 1 ст. 101 КПК України і не дають відповіді на питання щодо вартості ножиців, які були викрадені у потерпілої ОСОБА_8 , а сама фотокопія розписки підлягає критичній оцінці, оскільки цифри, які визначають місяць - перша цифра 1, друга є нечіткою.

Вказує, що суд помилково прийшов до висновку про не доведення, що в діянні обвинуваченої ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, тим самим допустив неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню, зокрема ч. 1 ст. 185 КК України.

В судове засідання призначене на 13.07.2012 року об 11 год. 00 хв., обвинувачена ОСОБА_7 , її захисник ОСОБА_13 , потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання, будучи належним чином повідомлені про місце, дату і час проведення судового засідання, не з`явилися, причин своєї неявки суду не повідомили.

З урахуванням обставин, які склалися у даному кримінальному провадженні, а саме перебування обвинуваченої за кордоном, призначення понад двадцяти судових засідань у даному кримінальному провадженні, довготривалість перебування його на розгляді у суді з 2018 року, заслухавши думку прокурора, який вважав за необхідне відкласти розгляд справи на наступну дату та повторно повідомити учасників судового розгляду про дату та час наступного судового засідання, колегія суддів, дотримуючись процесуальних строків, визнала за можливе розглянути подану апеляційну скаргу в цьому судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені, та просив їх задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання апелянта про проведення судового слідства судом апеляційної інстанції, оскільки таке клопотання не ґрунтується на вимогах ч.3 ст.404 КПК.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Частинами 1, 2 ст.2 КК України передбачено, що підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вини не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно із положеннями ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

За ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Згідно з положеннями ч. 4 вказаної статті усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на користь такої особи.

При цьому, як передбачає ч. 6 ст. 22 цього Кодексу, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року та «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно із ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого. Тобто тягар доведення винуватості обвинуваченого покладено на сторону обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України суд ухвалює виправдувальний вирок у разі, якщо не доведено, що: було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку має містити підстави для виправдання обвинуваченого та мотиви, виходячи з яких, суд відкидає докази обвинувачення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги, а доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції у судовому засіданні відповідно до вимог кримінального процесуального закону перевірив зібрані під час досудового розслідування докази винуватості виправданої, на які посилалися органи досудового розслідування та, згідно зі ст.94 КПК України, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів.

Зокрема, суд першої інстанції, керуючись законом, оцінив всі докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення виправдувального вироку. Обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши, зокрема й показання ОСОБА_7 , яка вину не визнала та пояснила, що не здійснювала крадіжки ножиць ОСОБА_8 .

Статтею 23 КПК України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Так, зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що дослідивши докази, зібрані у даному кримінальному провадженні, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у вироку суд припустився вибіркової, неналежної оцінки доказів у їх сукупності, надання переваги одним доказам та безпідставного відхилення інших, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

У оскаржуваному вироку суду наведені показання обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , дані, що містяться у протоколах слідчих дій, висновку експертизи та інших письмових доказах, зміст яких детально відтворено у вироку, та їм надана відповідна оцінка.

Так, допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 вину не визнала та показала, що коли вона їхала за кордон, доручила догляд за своїм будинком кумі ОСОБА_8 . Після повернення із-за кордону побачила рахунок газової служби, згідно якого за липень місяць 2017 року використано 262 куб.м газу на суму 2000 грн. Вона звернулася до чоловіка ОСОБА_8 , який запропонував частково заплатити цю заборгованість. Вона зайшла на роботу до ОСОБА_8 , яка сказала їй, щоб вона вийшла з приміщення і з`ясовувала питання по використаному газу із своїм сином. Чужих речей вона брати не мала, вона була збуджена, забрала ножиці у кабінеті потерпілої, які лежали на робочому столі, для того, щоб потерпіла віддала борг за комунальні послуги, щоб привернути увагу потерпілої до конфлікту, що виник щодо використаного газу. Взяла у ОСОБА_8 філіруючі ножиці, і сказала, що поверне їх, коли ОСОБА_8 оплатить заборгованість по газу. Якби ОСОБА_8 погодилася з нею поспілкуватися, вони б вирішили конфлікт. Де була ОСОБА_8 , коли вона брала ножиці, вона не пам`ятає. Ніяких претензій відносно ножиць потерпіла їй не пред`являла. Коли вона виходила, то сказала до потерпілої, що вона забрала ножиці. Наступного дня до неї звернулися працівники поліції, вона при свідках видала ножиці працівникам поліції. Це було в листопаді місяці 2017 року о 16-16 год. 30 хв. Коли вона брала ножиці, були присутні двоє хлопців.

Потерпіла ОСОБА_8 показала, що вони з обвинуваченою куми, проте після конфлікту не спілкуються. У той період, коли був використаний газ в будинку ОСОБА_7 , там жив син ОСОБА_7 13.11.2017 р. у вечірній час у неї в перукарні було два хлопці, зайшла обвинувачена. Вона вийшла до ванної кімнати, щоб винести обвинуваченій кульок з її речами. Коли винесла кульок, обвинувачена взяла кульок і швидко вийшла з приміщення. Хлопці повідомили їй, що жінка, яка вийшла, взяла зі столу ножиці. Ножиці були філіруючі односторонні, назва написана англійськими літерами, вона їх купила за власні кошти в магазині для професійної діяльності, вони коштували до 1000 грн. середній формат ціни, були в користуванні років два. Ножиці її повернув слідчий, коли проводився слідчий експеримент, при якому були присутні хлопці свідки, з ними був їх викладач. Вона отримала ножиці і написала розписку в той самий день, число вона не пам`ятає, розписку написала, що вона отримала ножиці, як слідчий підказав так вона і написала. Після того, як їй віддали ножиці, вона їх нікому не давала і не пред`являла, ножиці для впізнання її не пред`являли. Вона стверджує, що розписка та дата на ній написані нею. На аркуші справи 89 це її розписка, вона писала 16 числа. На протоколах проведення слідчого експерименту від 11.12.2017 (а.с. 90), пред`явлення фотознімків для впізнання від 17.12.2017 р. (а.с.103) є її підписи. Чи робила виправлення в розписці не пам`ятає. Слідчий експеримент проводився з цими ножицями. Ножиці односторонні. Вона може робити механічні помилки, коли пише. Виправлення не робила, цифра дванадцять. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має, у вирішенні питань з приводу призначення міри покарання обвинуваченій та інших клопотань, які будуть виникати в ході судового розгляду справи повністю покладається на думку суду, про що подала до суду письмову заяву від 21.02.2018 р.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому їй злочині за ч.1 ст.185 КК України судом досліджені наступні докази, надані стороною обвинувачення:

Свідок ОСОБА_10 показав, що 13.11.2017 р. він із другом ОСОБА_14 зайшли постригтися. В перукарню зайшла обвинувачена і почала сварку з потерпілою за хату; сказала, щоб потерпіла віддала їй якісь речі. Потерпіла пішла у ванну кімнату, обвинувачена забрала зі стола перукарські ножиці і поклала собі в кишеню, дочекалась поки потерпіла вийшла з ванни, віддала їй якісь речі і пішла. Обвинувачена не повідомляла потерпілу, що взяла ножиці. Він повідомив потерпілій, що обвинувачена вкрала ножиці, щоб потерпіла не подумала на нього та його друга. Він був присутній ще при діях слідчого з потерпілою, слідчий передав потерпілій ножиці, які були викрадені. Слідчий передавав ножиці потерпілій після слідчого експерименту, вона написала, що вона їх прийняла. Він бачив, як обвинувачена брала білі ножиці, це ті самі ножиці що слідчий передав потерпілій. Слідчий експеримент проводився в приміщенні перукарні в грудні місяці, при цьому були ще два свідки.

Свідок ОСОБА_9 надав аналогічні покази надані свідком ОСОБА_10 .

При цьому, відповідно до обвинувального акту предметом злочинного посягання органом обвинувачення визначено перукарські ножиці марки «MERTZ», та зазначено, що згідно судової товарознавчої експертизи від 07.12.2017 р. ринкова вартість цих ножиць становить 289, 00 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано зазначив у вироку, що стороною обвинувачення належним чином не встановлено вартість викраденого майна, та відповідно розмір матеріальної шкоди, завданої шкоди, а саме висновком судової товарознавчої експертизи від 07.12.2017 р. не визначений розмір шкоди у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок судової товарознавчої експертизи від 07.12.2017 р., яка була призначена для встановлення вартості ножиць марки «MERTZ», які належали потерпілій є неналежним доказом, оскільки з нього, не вбачається, які саме ножиці та які матеріали кримінального провадження були надані експерту для дослідження. Висновок судової товарознавчої експертизи від 07.12.2017 р. є не повним, не відповідає вимогам ст.102 КПК України,.

Згідно ч.1 ст.185 КК України крадіжка це таємне викрадення чужого майна. З об`єктивної сторони крадіжка належить до злочинів з матеріальним складом. Крім діяння (таємного викрадення) обов`язковими її ознаками є матеріальна шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається його вартістю та причинний зв`язок між цією шкодою і таємним викраденням.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

Зазначені положення спрямовані насамперед на забезпечення: правильності кваліфікації кримінального правопорушення (за умови, що розмір шкоди є ознакою складу злочину або кваліфікуючою ознакою); повноти досудового розслідування (оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є елементом предмета доказування); достовірності інформації, яка відображується в підсумкових рішеннях стадії досудового розслідування (згідно з п.7 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням).

При цьому особливістю норми п.6 ч.2 ст.242 КПК України щодо обов`язковості призначення експертизи є також те, що цей імперативний припис має застосовуватися у провадженнях про кримінальні правопорушення, які мають матеріальний склад злочину, тобто містять суспільно небезпечні наслідки, які можливо обчислити у вигляді збитків або шкоди довкіллю.

У кримінальному провадженні під матеріальними збитками у п.6 ч.2 ст.242 КПК України треба розуміти грошову оцінку (еквівалент) заподіяної матеріальної шкоди (втрачених, додатково витрачених або недоотриманих майнових благ особою внаслідок порушення її прав та інтересів іншою особою), а відшкодування збитків є одним із способів відшкодування шкоди.

В ст.102 КПК України наведений вичерпний перелік питань, які повинні бути зазначені у висновку експерта, серед них: 5) опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом; 6) докладний опис проведення досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка. Суд вважає, що експертом не виконані вимоги п.5) та 6) ст.102 КПК України, дослідницька частина, яка є у його висновку, не є описом проведених досліджень у розумінні ст.102 КПК України, вимоги п.5) взагалі не виконані.

Доводи апелянта про те, що суд не виконав вимоги ч.10 ст.101 КПК України, а саме невмотивував у вироку своєї незгоди з висновком експерта є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи при призначенні судової товарознавчої експертизи слідчий на вирішення експерта поставив питання: яка ринкова вартість бувших у використанні перукарських ножиць «MERTZ», що належали потерпілій ОСОБА_8 станом на 13.11.2017 р. з врахуванням їх зношення в процесі експлуатації протягом двох років? При цьому, слідчий не вказав ідентифікуючих ознак даних ножиць, вказав лише загальну марку.

Так, у висновку судової товарознавчої експертизи від 07.12.2017 р. в дослідницькій частині, немає даних про те, що експерту для дослідження надані ножиці філіруючі «MERTZ», що експерт при виконанні експертизи оглядав ножиці, немає опису ножиць, як вони були упаковані при надходжені на експертизу, опису упаковки. До висновку експерта доданий скріншот ножиць філіруючих «MERTZ» 359/6,5» вартістю 304 грн., які є двохсторонніми.

Однак, відповідно до показань потерпілої і протоколу огляду предмету від 16.11.2017р. у останньої були викрадені перукарські філіруючі односторонні ножиці з пластиковою чорною ручкою та з металевим лезом сірого кольору з маркуванням на них - «MERTZ» 355/6,5» (а.с.86-87).

Отже, органом досудового розслідування суду не були надані докази того, що експерту для виконання експертизи надані саме ті ножиці, які були викрадені у потерпілої і передані їй 16.11.2017 р.

Так, у судовому засіданні суду першої інстанції був допитаний експерт ОСОБА_11 який показав, що слідчий надав йому для проведення експертизи і він досліджував ножиці філіруючі «MERTZ» 355/6,5, при проведенні експертизи він визначав середню вартість ножиць «MERTZ» та їхню ринкову вартість.

При цьому експерт не пояснив суду яким чином ним була визначена середня вартість ножиць «MERTZ» і чому до висновку експерта доданий кріншот ножиць філіруючих двохсторонніх «MERTZ» 359/6,5 вартістю 304 грн. (т.1 а.с.85), яка вказана ним у дослідженні як середня вартість пропонування ножиць філіруючих «MERTZ», а не взята вартість ножниць філіруючих «MERTZ» 355/6,5, які згідно його роз`яснень надав йому слідчий.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд не проаналізував усі докази, та допустив упередженість при їх оцінці не є слушними, оскільки суд першої інстанції провів дослідження доказів з дотриманням вимог ст.94 КПК України та дослідив всі докази, які були покладені в основу обвинувального акту щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , надав кожному з них і у їх сукупності належну оцінку з точки зору достатності й допустимості, а наявні в них розбіжності обгрунтовано оцінив на користь обвинуваченої, а тому дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.1 ст.185 КК України.

Судом також вірно зроблено висновок про те, що станом на 13.11.2017 р. у випадку викрадення майна, вартість якого перевищує 160 грн., є підстава для кримінальної відповідальності, якщо не перевищує 160 грн. викрадення вважається дрібним і відповідальність настає за ст.51 КУпАП.

Таким чином, допустимих, належних доказів вини ОСОБА_7 органом досудового розслідування не надано.

Колегія суддів вважає, що посилання прокурора щодо допущеної судом першої інстанції невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення кримінального процесуального закону, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, є голослівними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Суд першої інстанції, керуючись законом, всебічно, повно та неупереджено дослідив наявні у справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності. Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції використав усі можливі правові механізми для встановлення істини по справі, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, дослідив показання обвинуваченої, потерпілої, свідків та дійшов до обґрунтованого рішення про те, що сторона обвинувачення не довела, що в діянні обвинуваченої ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, обставин та фактів, які могли б вплинути на обґрунтованість прийнятого судом рішення щодо визнання невинуватою та виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України, і не були досліджені чи належним чином оцінені судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Монастирищенського відділу Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги до вказаного суду.

Головуючий:

Судді: