Справа № 348/1780/21
Провадження № 11-кп/4808/317/22
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000068 за апеляційною скаргою заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, поклавши на нього такі обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 10.05.2021 о 20.00 годині йшов вулицею Комарова у напрямку центру міста Надрвіна. Проходячи повз будинок №22 у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Для цього він зайшов на прилеглу територію, шляхом віджиму вікна проник у приміщення будинку АДРЕСА_3 , де з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, таємно викрав системний блок без маркувальних позначень з комплектуючими елементами, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду у розмірі 1119,00 гривень. Зазначене майно він виніс з приміщення. Після вчинення крадіжки ОСОБА_8 з місця вчинення злочину втік, однак, був затриманий працівниками служби охорони. Таким діями, ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у інше приміщення, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 просив скасувати вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Зокрема посилається на те, що згідно обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаної з проникненням в інше приміщення та вчиненій повторно. Суд першої інстанції, з врахуванням позиції обвинуваченого і захисника, провів дослідження доказів у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, не досліджуючи докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд виключив кваліфікуючу ознаку вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 вчинення злочину повторно, мотивуючи тим, що прокурором не надано достатньо доказів на підтвердження судимості. Вищевказане свідчить про порушення ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки суд з власної ініціативи визначив, що у провадженні є обставини, які хоч ніким не оспорюються, але потребують дослідження доказів.

Вважає, що суд безпідставно виключив повторність з обвинувачення ОСОБА_8 . Так, ОСОБА_8 раніше судимий: вироком Надвірнянського районного суду від 05.08.2009 року за ч. 2 ст. 187 КК України із застосування ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців; звільнений по відбуттю покарання 09.09.2011 року; вироком Надвірнянського районного суду від 18.03.2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосування ст. 69 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців; звільнений по відбуттю покарання 23.01.2020 року. Судимість за вироком Надвірнянського районного суду від 05.08.2009 року не погашена, оскільки злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, є тяжким і відповідно до ст. 89 КК України, строк погашення судимості становить 6 років. Покарання ОСОБА_8 відбув 09.09.2011, а тому строк погашення судимості 09.09.2017. Разом з тим, ОСОБА_8 до закінчення строку погашення судимості 23.06.2017 року вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, що свідчить про переривання цього строку та обчислення його заново (ч. 5 ст. 90 КК України). За наведених обставин суд безпідставно прийшов до переконання про погашення судимості за вироком Надвірнянського районного суду від 05.08.2009 року та виключив кваліфікуючу ознаку злочину вчинення повторно.

Крім того прокурор вважає, що суд належним чином не мотивував рішення в частині застосування положень ст. 75 КК України, оскільки в повній мірі не вивчив особу обвинуваченого, дані які його характеризують, не встановив обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. Водночас суд безпідставно відхилив висновок органу пробації, згідно з яким виправлення ОСОБА_8 без позбавлення волі на певний строк неможливе. Вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є незаконним та несправедливим внаслідок м`якості, та суперечить вимогам ст. 65 КК України, оскільки буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження: події злочину, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, а також виду і розміру завданої шкоди, що, згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України, входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Якщо принаймні одна з наведених обставин заперечується будь-ким із учасників судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 р. у справі № 521/11693/16-к, стосовно застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Однак, судом першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано не було.

Як вбачається з технічного запису та журналу судового засідання від 21.02.2022 року обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України не визнав, тому суд вирішив досліджувати в повному обсязі докази та встановив порядок їх дослідження. Проте, в одному із наступних судових засідань, судом постановлено проводити судовий розгляд кримінального провадження згідно положень ч.3 ст. 349 КПК України. Зокрема, в мотивувальній частині оскарженого вироку зазначено, що суд з урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, а саме: допит свідка ОСОБА_12 , дослідження інших речових доказів у даному кримінальному провадженні, а саме: взуття та зразків для експертного дослідження.

При цьому, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням в інше приміщення, вчиненій повторно. Однак, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність виключення кваліфікуючої обставини вчинення злочину повторно.

Отже, суд, здійснив судовий розгляд провадження частково у спрощеному порядку, за умови невизнання обвинуваченим своєї вини за фактичними обставинами, викладеними в обвинувальному акті, та виключивши при цьому кваліфікуючу обставину повторність, яка пред`явлена в обвинуваченні.

Таким чином, безпідставне застосування ч. 3 ст. 349 КПК України в даному конкретному випадку є відповідно до ст.412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому враховуючи, що розгляд провадження судом першої інстанції відбувався частково за скороченою процедурою, без дослідження всіх доказів, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути допущені місцевим судом порушення, у зв`язку з чим вказані обставини згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

У зв`язку з допущенням судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з урахуванням загальних засад кримінального провадження і з метою забезпечення прав всіх учасників цього провадження, колегія суддів вважає, що вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,409,412,415,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5