Справа №591/3531/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/382/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 і представника потерпілого ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 15.06.2021 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, одруженого, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого

визнано не винуватим у вчиненні пред`явленого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і виправдано у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_11 і представника потерпілого ОСОБА_7 в яких:

- прокурор просив вирок Зарічного районного суду м. Суми від 15.06.2021 року, відносно ОСОБА_9 , скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України пр. окримінальну відповідальність та просив ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 100 годин громадських робіт;

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно просив визнаити ОСОБА_9 покарання у виді 200 годин громадських робіт.

На підставі ч. 5 ст. 74, п.1 ч. 1 ст. 49 КК України просив звільнити ОСОБА_9 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України і ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Крім цього, прокурор просив повністю задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 , повторно допитати потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , дослідити протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 та дослідити всі відеозаписи.

В змінах до апеляційної скарги, прокурор свої вимоги залишив ті ж, однак з прохальної частини скарги виключив застосування положень ч.1 ст. 70 КК України і доповнив її проханням дослідити всі висновки судово-медичних експертиз, протоколи огляду відеозаписів, відеозаписи та протоколи слідчих експериментів;

- потерпілий просив вирок Зарічного районного суду м. Суми від 15.06.2021 року відносно ОСОБА_9 , скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і безпідставним виправданням особи з уникненням нею покарання. Просив ухвалити новий вирок за яким ОСОБА_9 визнати винним за ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Крім цього, потерпілий просив задовольнити його цивільний позов і стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на його користь 365,94 грн матеріальної шкоди та 40 000 грн моральної шкоди і повторно дослідити наявні у кримінальному провадженні докази;

- представник потерпілого просила вирок Зарічного районного суду м. Суми від 15.06.2021 року відносно ОСОБА_9 , скасувати і ухвалити новий вирок яким просила ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання в межах санкції частини вказаної статті.

Крім цього, просила повністю задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 і на його користь стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 365,94 грн матеріальної шкоди та 40 000 грн моральної шкоди та повторно допитати потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , і повторно дослідити докази, зокрема:

- висновок судово-медичного експерта від 11.08.2017 року за № 807 (а.с. 39 т. 3);

- висновок судово-медичного експерта від 22.09.2017 року за № 904 (а.с. 38 т.3);

- протокол огляду предметів від 01.06.2018 року (а.с. 71 т.3);

- протокол слідчого експерименту від 04.04.2018 року та висновок експерта № 275 від 04.04.2018 року (а.с. 3-8 т.3);

- протокол слідчого експерименту від 04.04.2018 року (а.с. 23-29 т.3) та висновок експерта № 271 від 04.04.2018 року;

- протокол слідчого експерименту від 04.04.2018 року (а.с. 14-20 т.3) та висновок експерта № 268 від 04.04.2018 року.

Даним вироком ОСОБА_9 визано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та виправдано у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Цивільний позов ОСОБА_11 залишено без розгляду, а речові докази, що знаходяться у матеріалах кримінального провадження, залишено у матеріалах справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор стверджував, що пред`явлені ОСОБА_9 обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України доведено та вони підтверджуються показами потерпілого ОСОБА_11 , протоколами слідчих експериментів, показами свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 та відеозаписами.

Висновки суду про те, що дії ОСОБА_11 , які полягали в намаганні побачитись з донькою, були такими, які провокували поведінку обвинуваченого наносити тілесні ушкодження потерпілому, прокурор вважав безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Прокурор вважав, що суд першої інстанції не проаналізував поведінку обвинуваченого, яка свідчить про переслідування зовсім інших мотивів, зокрема мотивів умисного нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, який є колишнім чоловіком його дружини. Суд не врахував того, що потерпілий ОСОБА_11 реалізовував своє законне право на побачення з донькою, з якою згідно рішення Ковпаківського районного суду м. Суми, ОСОБА_11 має право бачитись та спілкуватись, ніяких дій спрямованих на отримання тілесних ушкоджень від ОСОБА_9 потерпілий не вчиняв, переслідував законну мету, обвинуваченого не провокував, а мав на меті лише побачитись з дитиною, яка проживала разом зі своєю матір`ю ОСОБА_14 .

Також, суд не врахував пояснення самого потерпілого і свідків, які зазначали, що потерпілий приходив до своєї колишньої дружини лише з метою побачення з донькою.

Допущені судом першої інстанції порушення прокурор вважав такими, які є підставою для скасування вироку та ухвалення нового вироку.

Крім цього прокурор звертав увагу на положення ч.5 ст. 74 та п.1 ч.1 ст. 49 КК України, процитував їх, та стверджував, що ч.1 ст. 125 КК України належить до кримінальних проступків за які передбачене покарання менш суворе ніж обмеження волі.

Свою апеляційну скаргу прокурор доповнив та, крім викладеного вище, зазначив, що суд не проаназував показів свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , не надав їм оцінки, не співставив їх з показами свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 .

Так, прокурор звертав увагу, що свідок ОСОБА_12 пояснював, що потерпілий ніяких провокативних дій не вчиняв, конфлікти завжди починав обвинувачений та наносив ОСОБА_11 тілесні ушкодження, також зазначав, що до цього у потерпілого ніяких тілесних ушкоджень не було. Аналогічні покази вказала і свідок ОСОБА_13 та зауважувала, що потерпілий завжди був ввічливий.

Крім цього, суд дійшов висновку про недоведеність того, що тілесні ушкодження, які отримані потерпілим ОСОБА_11 саме під час зустрічей з обвинуваченим, одак суд своє рішення в цій частині, на перконання прокурора, не мотивував і доказів не проаналізував.

Щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, то прокурор зазначав, що суд 06.05.2021 року безпідставно, без врахування позиції сторони обвинувачення, про необхідність відкладення слухання справи, продовжив її розгляд без участі потерпілого і його представника, тим самим не надавши їм слова у судових дебатах, а опрацювавши фіксацію судового засідання за 15.06.2021 року (проголошення вироку), прокурором було встановлено, що вирок який суд проголосив не відповідає тексту цього вироку.

Потерпілий зазначав, що на встановлення вини обвинуваченого суд першої інстанції проаналізував лише пояснення свідків, тоді як інші докази у справі тільки перелічив, без оцінки і без мотивів. Крім цього, суд не вказав, чому враховує пояснення одних свідків і відкидає пояснення інших свідків, що на думку потерпілого, є упередженим ставленням суду до розгляду справи.

Так, суд послався на пояснення свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 і ОСОБА_16 , однак у вироці суть цих пояснень так і не відобразив, а тому не зрозуміло чим вони доводять невинуватість ОСОБА_9 та спростовують покази свідків обвинувачення.

Потерпілий звертав увагу, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_16 знаходяться у родинних відносинах, а свідок ОСОБА_17 у дружніх стосунках з ним потерпілим, однак у вироці вони не були зазначені як зацікавлені особи, на відміну від ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яких визнано зацікавленими. Більше того, суд не правильно вказав, що свідок ОСОБА_12 з ним потерпілим знаходиться у дружніх стосунках, так як той прямо вказував, що він йому просто знайомий.

Також, у вироку не вказано суть досліджених судом письмових доказів, зокрема, висновки судово-медичних експертиз, відеоматеріали вчинених ОСОБА_9 протиправних дій, протоколи слідчих експериментів за участі його потріплого і свідків, які в своїй сукупності доводять, що тілесні ушкодження, отримані ним потерпілим, саме від ударів умисно нанесених ОСОБА_9 .

Не проаналізував суд і поведінку ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які під час інцидентів вели себе агресивно, наносячи словесні образи та здійснюючи фізичні дії, чим провокували розгортання конфлікту, на відміну від ОСОБА_12 і ОСОБА_13 та його потерпілого, які навпаки намагалися конфлікт урегулювати.

Потерпілий переконаний, що пояснення ОСОБА_12 і ОСОБА_13 проти обвинуваченого не спростовано поясненнями інших свідків, а у вироку зазначено, що свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 навпаки підтвердили факт провокаційних дій з боку обвинуваченого. Свідок ОСОБА_15 в суді зазначала, що нічого не бачила так як була в іншому місці. Свідчення ОСОБА_14 були спростовані, так як вона була в квартирі, через вічко не могла нічого бачити, так як воно перекривалося людьми, а події розгорталися у тамбурі та на сходовому майданчику.

При цьому, надаючи свідчення ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 плуталися усвоїх показах, не могли пригадати ключові моменти. ОСОБА_14 та ОСОБА_17 підтвердили, що 15.07.2021 року нападав на нього потерпілого, наносив удари. ОСОБА_16 свідчив, що 11.08.2021 року не бачив ненесений йому потерпілому ударів, так як знаходився спиною до подій.

Інші свідчення ОСОБА_14 та свідчення ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , якими вони намагалися виправдати обвинуваченого, не перконання потерпілого, не можна брати до уваги, так як вони спростовуються іншими свідками та відо-доказами.

Також, потерпілий стверджував, що у резолютивній частині вироку суд зазначив, що свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 та він потерпілий своїми діями провокували поведінку обвинуваченого, однак в матеріалах доказів на підтвердження цього немає. Навпаки, відео докази демонструють тільки його потерпілого бажання побачитись з дитиною. Правомірність його потерпілого дій, зазначає і сам суд у вироку, оскільки вказує, що він потерпілий приходив побачитись з донькою.

Зазначав потерпілий і про те, що суд не дав оцінку тому, що ОСОБА_9 навіть якщо вважав його потерпілого дії неправильними, будь-яким чином не намагався врегулювати конфлікт у правовому колі, а став прикладати фізичну силу, з метою змусити відмовитись від побачень з донькою, які йому потерпілому дозволені судом.

Також, без належної уваги суд залишив відео-докази, що повністю підтверджують умисність вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_9 в описовій частині вироку вони взагалі не зазначені та не досліджені.

Так, свідок ОСОБА_13 в суді пояснювала, що відео запис під час інцендентів здійснював і обвинувачений, це видно з відео доказів та обвинувачений ОСОБА_18 , його дружина ОСОБА_14 та її родина протягом довгого часу демонструють себе конфліктними особами, схильними до агресивних і навіть злочинних дій до та після двох інцендентів, що є предметом розгляду цього суду, існують інші кримінальні провадження.

Прокурором було надано відео інцендентів 15.07.2021 року та 11.082021 року, їх суд недопустимими доказами не визнав і в описовій частині вироку про них не згадав. Також є безпідставними посилання суду на покази свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , оскільки вони до суду не викликались і не допитувались і в описовій частині вироку вказано неправильний пребіг подій інценденту, який відбувся 15.07.2021 року.

Також, суд позбавив його потерпілого виступу в судових дебатах, не повідомивши про дату слухання справи. У задоволенні клопотання про проведення повторно судових дебатів йому було відмовлено.

Також, суд об`єднав в одне провадження два провадження, однак не врахував повторність вчиення обвинуваченим правопорушень, що безумовно свідчить про умисність його дій. Більше того, суд продовжувався 3 роки, що є порушенням всіх розумних термінів, а сам вирок оголошено 15.06.2021 року, однак навіть на прохання адвоката ОСОБА_7 , його не видали і на пошту він надійшов тільки 03.07.2021 року, майже не залишаючи йому потерпілому часу оскаржити вирок в апеляційному порядку.

В цей час обвинувачений ОСОБА_9 не розкаявся, йому потерпілому шкоду не відшкодував та далі перешкоджає у вихованні дитини, прожовжує нападати на нього потерпілого та завдавати тілесних ушкоджень.

Представник потерпілого стверджувала, що надаючи критичну оцінку поясненням потерпілого, свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 і приймаючи до уваги покази обвинуваченого і свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 і ОСОБА_17 , суд першої інстанції не провів належного аналізу обставин кримінального провадження, не надав оцінки кожному доказу і в їх сукупності.

Стверджувала, що відхиляючи покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 суд допустив вибіркову оцінку доказів, не врахував, що дані щодо обставин, характеру та локалізації тілесних ушкоджень потерпілого, описані ним, не відрізняються від тих, які озвучували вказані свідки та які були виявлені в ході проведеної судово-медичної експертизи.

Аргументуючи сумніви достовірності показів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , з тих підстав, що вони є матір`ю та другом потерілого, на перконання представника, суд не врахував вимоги ст. 65 КПК України, згідно якої свідком може бути фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження. Тому, вимоги вказаної статті не виключають можливість допиту в якості свідків близьких родичів потерпілого та оцінку їх свідчень в якості доказів у сукупності з іншими доказами по справі.

Крім того, судом без зазначення мотивів не взято до уваги висновки судово-медичного експерта від 11.08.2017 року за № 807 (а.с. 39 т.3) та від 22.09.2017 року за № 904 (а.с. 38 т.3), які підтверджують наявність тілесних ушкоджень у потерпілого за обставин наведених останнім.

Також, судом без зазначення мотивів не взято до уваги протокол огляду предметів від 01.06.2018 року (а.с. 71 т.3), який був предметом дослідження в судовому засіданні та в порушення ст. 101 КПК України, не мотивовано причини не прийняття його до уваги.

Стверджувала, що відповідно до протоколу слідчого експерименту від 04.04.2018 року (а.с. 3-7 т.3) за участю потерпілого ОСОБА_11 , він продемонстрував як обвинувачений наніс йому удар в правий плечовий суглоб та відповідно до висновку експерта № 275 від 04.04.2018 року (а.с. 3-8 т.3) виявлені тілесні ушкодження у потерпілого у вигляді синця. Характер та локалізація вказаного тілесного ушкодження можуть відповідати механізму його виникнення, що продемонстрував ОСОБА_11 .

Крім того, 04.04.2018 року був проведений слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_12 , який продемонстрував, як обвинувачений ОСОБА_9 закручував руку потерпілому. Відповідно до висновку СМЕ від 04.04.2018 року № 271 (а.с. 13 т.3) характер та локалізація тілесних ушкоджень ОСОБА_11 у вигляді саден в ділянці лівого променево-запяскового суглобу можуть відповідати механізму їх утворення, що був продемонстрований свідком ОСОБА_12 .

Також, згідно протоколу слідчого експерименту, який був проведений за участю матері потерпілого ОСОБА_13 , яка 04.04.2018 року, продемонструвала заподіяння протиправних дій ОСОБА_9 відносно її сина (а.с. 14-20 т.3). Відповідно до висновків експерта № 268 від 04.04.2018 року характер та локалізація у вигляді спадин можуть відповідати виявленим у потерпілого тілесним ушкодженням.

З огляду на викладене, представник потерпілого вважала, що пояснення потерпілого, свідків та інші вказані вище письмові докази вину обвинуваченого доводять, а тому він передчасно виправданий судом першої інстанції.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема обвинувачений і захисник вирок суду в апеляційному порядку не оскаржували.

Разом з тим, на всі три апеляційні скарги, захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_8 подано заперечення в яких він просив відмовити в задоволенні заявлених апелянтами клоптань про повторне дослідження доказів і просив вирок Зарічного районного суду м. Суми від 15.06.2021 року, відносно ОСОБА_9 , залишити без зміни.

Як вбачається з матеріалів справи органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у утому, що 15.07.2017 року близько 17-00 год. ОСОБА_11 прибув до своєї колишньої дружини ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_3 з метою побачитися зі своєю донькою Анісією. Відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м.Суми має право бачитися та спілкуватися з донькою кожної п`ятниці з 17-00 до 20-00 год суботи за місцем свого проживання за адресою : АДРЕСА_4 без присутності матері з правом змінювати порядок та час спілкування з дитиною за взаємною згодою та з урахуванням стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення.

Так, перебуваючи в тамбурі поруч з квартирою, де мешкає дитина, між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт.

Внаслідок чого, на думку органу досудового розслідування, обвинувачений ОСОБА_9 , маючи прямий умисел на заподіяння потерпілому шкоди здоров`ю потерпілому, штовхнув його у лівий плечовий суглоб з-заду, після чого схопив за праву частину шиї. Далі, ОСОБА_9 , лівою рукою схопив ОСОБА_11 за лівий променево-зап`ясний суглоб та з силою його стиснув і завів руку останнього за спину, та в цей же час правою рукою натиснув на ліктьовий суглоб. Внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження.

Органами досудового слідства дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 1 ст.125 КК України умисні легкі тілесні ушкодження.

Крім того, ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що 11.08.2017 року близько 13 -00 ОСОБА_11 разом зі своєю матір`ю прибув до своєї колишньої дружини ОСОБА_14 , , з метою побачитися з донькою Анісією. Зустрівшись із ОСОБА_14 неподалік адреси її мешкання, а саме АДРЕСА_3 , між ними відбулася розмова, після чого ОСОБА_14 взяла доньку на руки та направилися у бік будинку АДРЕСА_3 . Натомість ОСОБА_11 та його мати ОСОБА_13 пішли за нею. В цей час до них підійшов ОСОБА_9 . Між останніми виник словесний конфлікт, внаслідок якого, обвинувачений ОСОБА_9 , біля під`їзду буд. АДРЕСА_5 за вищезазначеною адресою, здійснив близько 10 поштовхів обома руками в ділянку лівого та правового суглобів ОСОБА_11 . Під час проведення СМЕ були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця неправильної форми розміром 1х0,5 см ділянці правого плечового суглобу по передній поверхні, які кваліфіковані - легкі тілесні ушкодження.

Органами досудового слідства дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 1 ст.125 КК України умисні легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка вимоги апеляційної скарги прокурора підтримала частково, зокрема в частині істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону, а тому просила вирок суду скасувати і призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд, думку представника потерпілого ОСОБА_7 , яка також погодилась з позицією прокурора, частково підтримала свою скаргу та скаргу потерпілого і просила вирок суду першої інстанції скасувати з призначенням в суді нового судового розгляду, думки обвинуваченого ОСОБА_19 і захисника ОСОБА_8 , які проти задоволення апеляційних скарг прокурора, потерпілого і представника потерпілого заперечили, просили вирок суду залишити без зміни, позиції учасників щодо клопотань про повторне дослідження доказів, які ніхто з апелянтів не підтримав, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи поданих скарг колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 371 КПК України вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 376 КПК судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Відповідно до ч. 5 ст. 371 КПК України виправлення в судовому рішенні мають бути засвідченні підписами суддів того складу суду, який його ухвалив.

При цьому текст вироку, проголошений головуючим, має відповідати тексту, підписаного суддями того складу суду, який його ухвалив, та долученого до матеріалів кримінального провадження.

Результативність та ефективність для учасників судового процесу визначеності судового рішення, у тому числі з огляду на його обґрунтованість та мотивованість, є важливою передовсім для усвідомлення його змісту та належного оскарження рішення.

Як встановлено апеляційним судом, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог процесуального закону, про що слушно зауважив прокурор у своїх змінах і доповненнях до апеляційної скарги.

Як вбачається з аудіозапису судового засідання від 15.06.2021 року, суд після виходу з нарадчої кімнати проголосив вирок. Мотивувальна частина оголошеного тексту вироку за результатами прослуховування аудіозапису, не відповідає тексту вироку, підписаного суддею, який його ухвалив, та долученого до матеріалів кримінального провадження.

Зокрема, зі звукозапису вбачається, що вступна частина вироку, відповідає його друкованому змісту, як і частина мотивувальної частини судового рішення, зокрема щодо фактичних обставин справи встановлених судом. Разом з тим, починаючи з пояснень обвинуваченого, оголошений суддею під звукозапис зміст судового рішення йде повністю в розріз з друкованим його змістом.

Так, не узгоджуються між собою оголошені суддею під звукозапис і надруковані у вироці пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а пояснення таких свідків як ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , і як зачитує суддя під звукозапис, пояснення ОСОБА_13 , взагалі в друкованому тексті вироку відсутні, на відміну від того тексту, який суддя читає під звукозапис.

Далі, після пояснень обвинуваченого, потерпілого і свідків, в друкованому тексті вироку йде аналіз протоколу слідчого експерименту від 04.04.2018 року, за участю потерпілого ОСОБА_11 , висновку експерта № 275 від 04.04.2018 року, слідчого експерименту від 04.04.2018 року зі свідком ОСОБА_12 , висновку СМЕ від 04.04.2018 року № 271, слідчого експерименту за участю матері потерпілого ОСОБА_13 від 04.04.2018 року, висновку експерта № 268 від 04.04.2018 року, слідчих експериментів за участю ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 та висновків експертиз № 267, № 274 від 04.04.2018 року та досудової доповіді.

Водночас, з дослідженого аудіо та відое запису проголошення вироку, вбачається, що зміст зачитаного тексту знову не відповідає друкованому, більше того, з відео вбачається, як суддя безпосередньо гортаючи матеріали справи, аналізує письмові докази, тим самим, фактично відбувається не оголошення вже сформованого в нарадчій кімнаті змісту вироку, а аналіз письмових доказів безпосередньо з матеріалів справи.

Далі, в ході вивчення звуко і відео запису проголошення повного тексту вироку було встановлено, що надруковані у вироці на сторінці 3 абзаци 4 та 5 на звукозаписі взагалі відсутні, їх суд не зачитував.

З відео і звуко фіксації проголошення повного тексту вироку вбачається, як суддя зачитує норми кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав і основоложних свобод людини, норми Конституції України, які враховує при ухваленні вироку, при цьому, на сторінці 3 знову пропускає абзаци 8, 12, на сторінці 4 абзац 1, зачитує положення ч. 1 ст. 92 КПК України та повертається до аналізу абзацу 12 сторінки 3 та абзацу 1 сторінки 4, які формулює «своїми словами», буз узгодження з точним друкованим тексттом вироку.

Друковний текст мотивувальної частини вироку закінчується цивільним позовом та судовими витратами, тоді як на звукозаписі суд згадує і про запобіжний захід, який не обирався та про який в друкованому тексті вироку взагалі мова не йде.

Щодо резолютивної часини вироку, то в цілому, друкований її зміст відповідає зачитаному під звукозапис тексту вироку.

Аналізуючи викладене, колегія суддів, доводи прокурора наведені в доповненнях і змінах до своєї апеляційної скарги, щодо не відповідності друкованого тексту вироку з тим, що оголошувався судом, вважає слушними.

Статтею 409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, а саме: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Істотність такого процесуального порушення як невідповідність мотивувальної частини друкованого та проголошеного тексту вироку випливає із наслідків, до яких призвело або могло призвести допущене порушення вимог кримінального процесуального закону в даному кримінальному провадженні.

Допущені судом першої інстанції порушення вимог КПК України є істотними, у зв`язку з тим, що в проголошеному тексті вироку пояснення обвинуваченого, потерпілого і свідків не узгоджуються з тими, що суд викладв в друкованому тексті судового рішення, частина пояснень свідків зачитаних судом під звукозапис взагалі відсутня в друкованому тексті, а аналіз письмових доказів суд здійснює безпосередньо з матеріалів справи, що прямо вбачається з відео проголошення повного тексту судового рішення.

Таким чином, зазначені порушення перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України є підставами для його скасування.

Такої ж позиції дотримається Верховний Суд, що вбачається з постанов від 17.07.2019 року (справа № 500/6587/16-к) та від 02.12.2020 року (справа № 575/835/16-к).

Не узгодженість з матеріалами друкованого тексту вироку суду, в тому числі і його неповнота (відсутність частини пояснень свідків, що були допитані та які суд зачитує при оголошенні повного тексту вироку) фактично позбавляють апеляційний суд можливості перевірити доводи апелянтів про обгрунтоване чи передчасне виправдання обвинуваченого в інкримінованому йому злочині. Більше того, коли апелянти аналізують пояснення обвинуваченого, потерпілого і свідків, які, для ухвалення апеляційним судом обґрунтовано, вмотивованого і законного рішення та з метою встановлення істини у справі, вимагають перевірки.

Оскільки згідно з вимогами статті 415 КПК України, якщо встановлено порушення, передбачене ст. 412 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, тому колегія суддів, не вдаючись в обговорення інших доводів апеляційних скарг, вважає необхідним апеляційну скаргу зі зміненами і доповненнями прокурора ОСОБА_10 та апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_11 і представника потерпілого ОСОБА_7 , задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження.

При новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, суду необхідно звернути увагу на вказані апеляційним судом недоліки, усунути їх, а також перевірити інші доводи за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого та представника потерпілого на вирок суду,та з дотриманням вимог кримінального процесуального і кримінального закону прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу зі зміненами і доповненнями прокурора ОСОБА_10 та апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_11 і представника потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 15.06.2021 року відносно ОСОБА_9 , скасувати у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд матеріалів даного кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4