У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000066 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6

на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 вересня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новодмитрівка Новобузького району Миколаївської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 вересня 2021 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Ухвалено до набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 не обирати.

Стягнуто на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 737,88 грн. Вирішено питання щодо речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просив вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а вирок постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та з порушенням принципу доведення винуватості.

Зазначив, що в основу обвинувального вироку судом першої інстанції покладено лише обставини, викладені в протоколах слідчих експериментів від 10.02.2015 за участю ОСОБА_6 та 19.03.2015 за участю свідка ОСОБА_8 , які не є беззаперечним доказом вчинення саме ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, які стали наслідком настання смерті потерпілого.

Звертає увагу, що при дослідженні трупа ОСОБА_9 виявлені чисельні ушкодження в різних частинах тіла. З врахуванням переліку тілесних ушкоджень, вважає, що потерпілому нанесено десятки ударів у різні частини тіла, в тому числі і по голові. Разом з тим, орган досудового розслідування дійшов висновку, що обвинуваченим нанесено три удари: один- долонею по обличчю, та два удари рукою в область тулуба. Обвинувачений ОСОБА_6 визнає факт нанесення одного удару рукою в область обличчя зліва.

Тому, на думку захисника, органом досудового слідства не встановлено, за яких обставин потерпілий отримав тілесні ушкодження в області голови, що спричинили крововилив в ліву та праву області скроні та крововилив в потиличній області справа.

Стверджує, що в ході досудового розслідування ОСОБА_6 взагалі не роз`яснювалися права підозрюваної особи, в тому числі право мати захисника з моменту оголошення підозри. Реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000066 не містить протокол повідомлення про права, передбачені ч. 3 ст. 42 КПК України. Матеріали кримінального провадження, які були предметом дослідження судом, також не містять протоколів про роз`яснення прав підозрюваного.

Вказував, що слідчий експеримент за участі ОСОБА_6 проведено 10.02.2015, а правова допомога підозрюваному стала надаватися з 06.03.2015. Тому вважав, що протокол слідчого експерименту є недопустимим доказом, оскільки він отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме: порушення права особи на захист.

На думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які істотно могли вплинути на його висновки, а тому вирок суду підлягає скасуванню з направленням матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

07 лютого 2015 року, приблизно з 12:00 год, ОСОБА_6 перебував в будинку свого товариша ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , де з ним та ОСОБА_9 вживали алкогольні напої.

Під час вживання алкоголю, між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виникла сварка з приводу неповернення останнім грошового боргу, в зв`язку з чим ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 один удар внутрішньою частиною основи кісті правої руки в область обличчя (щелепи з лівого боку), від якого потерпілий впав на підлогу, а ОСОБА_6 підняв його та наніс ОСОБА_9 два удари кулаком правої руки в область тулуба, що знаходиться трохи нижче грудної клітини (в область селезінки), внаслідок чого потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у виді розриву селезінки.

Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок гострої крововтрати в результаті внутрішньочеревної кровотечі на ґрунті травматичного розриву селезінки. За критерієм небезпеки для життя (як таке, що спричинило смерть) травматичний розрив селезінки, ускладнений внутрішньочеревною кровотечею, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, та його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_5 підтримав вимоги апеляційної скарги. Обвинувачений ОСОБА_6 повідомлений про апеляційний розгляд, в судове засідання не з`явився, поважність причини неявки не повідомив, його інтереси представляє захисник, а тому неявка обвинуваченого не перешкоджає апеляційному розгляду.

Прокурор просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим в суді доказам.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав. Не заперечував, що вживав спиртні напої разом з потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , за місцем проживання останнього в с. Великоолександрівка Казанківського району Миколаївської області. Між ним та ОСОБА_9 виникла сварка через неповернення потерпілим боргу. ОСОБА_9 почав вести себе неадекватно. Щоб заспокоїти його, він вдарив потерпілого долонею правої руки йому по обличчю. ОСОБА_9 заспокоївся та за їх домовленістю пішов у село, щоб купити ще горілки. Його довго не було, тому вони пішли його шукати. Побачили потерпілого на дорозі неподалік від його будинку, де він лежав на землі непритомний. Вони його привели до тями, він сказав, що все нормально і самостійно пішов додому. Через декілька днів дізнався, що ОСОБА_9 помер.

Скільки саме ударів наніс ОСОБА_9 , не пам`ятає. Проте заперечував, що наносив потерпілому удари кулаком чи іншої частиною руки в область тулуба, зокрема і в область селезінки. Вважав, що ОСОБА_9 міг ще десь ходити по селу і міг вступити в конфлікт з іншими особами, отримати від них чисельні тілесні ушкодження.

Однак, ці твердження обвинуваченого в суді, а також доводи захисника ОСОБА_5 , які зазначені в апеляційній скарзі, про недоведеність вини у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, не є слушними, з огляду на таке.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, при дослідженні трупа ОСОБА_9 виявлені наступні ушкодження: синець в області лівої вушної раковини; синець в області лівої щоки; 2 синця в лівій підключичній області; 12 синців на тильній поверхні лівого передпліччя і лівої кісті; синець на тильній поверхні правої кісті; синець в м`які тканини лівої скроневої області; синець в м`які тканини правої скроневої області; субдуральна гематома об`ємом близько 10-15 мл в потиличній області; травматичний розрив селезінки в області ворот; близько 2500 мл рідкої крові і еластичних згустків в черевній порожнині.

Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від гострої крововтрати в результаті внутрішньочеревної кровотечі на ґрунті травматичного розриву селезінки. За критерієм небезпеки для життя (такі, що потягли смерть) травматичний розрив селезінки, який ускладнився внутрішньочеревною кровотечею відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Характер зовнішніх ушкоджень (садна та синці) свідчать про те, що всі наявні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів (предмета). Тілесні ушкодження були спричинені за 1-2 доби до смерті. Розрив селезінки, який потягнув смерть, утворився в результаті удару будь-якого твердого предмету в область селезінки. Утворення тілесних ушкоджень від падіння на площину виключається.

Судом першої інстанції встановлено, що зазначені тілесні ушкодження спричинені саме ОСОБА_6 .

Зокрема, обвинувачення, визнане судом доведеним, підтверджується даними протоколу слідчого експерименту від 10.02.2015 за участю підозрюваного ОСОБА_6 , під час проведення якого останній на місці вчиненого злочину за місцем проживання свідка ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 , в присутності двох понятих вказав, яким чином він заподіяв удари, зазначивши механізм спричинення тілесних ушкоджень, вказавши їх локалізацію та надавши пояснення про їх характер.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_6 на манекені продемонстрував механізм нанесення ударів та зазначив, що підійшов до потерпілого ОСОБА_9 , вдарив його внутрішньою частиною кісті правої руки в область лівої частини обличчя щелепи. ОСОБА_9 похитнувся та сів на стілець біля плити, а він наніс йому два удари один за одним в область, що знаходиться трохи нижче грудей. Під час проведення даної слідчої дії вказав, що після цих ударів потерпілий впав на підлогу та почав харкати кров`ю, із рота у нього потекла кров. Він його підняв та посадив знову на стілець. Потім свідок ОСОБА_8 також почав наносити удари ОСОБА_9 кулаками в обличчя та плечей. Після цього ОСОБА_9 самостійно піднявся та пішов з будинку (том 1, а.с.179-180).

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які як поняті приймали участь при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , в суді підтвердили, що під час цієї слідчої дії ОСОБА_6 добровільно розповідав і давав показання про механізм та характер спричинених потерпілому тілесних ушкоджень.

Окрім того, під час проведення слідчого експерименту від 19 березня 2015 року за участю свідка ОСОБА_8 , останній у присутності двох понятих, теж пояснив про спричинення потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Як слідує з протоколу зазначеного слідчого експерименту, свідок ОСОБА_8 на місці вчиненого злочину в будинку
АДРЕСА_2 повідомив, що 07 лютого 2015 року у вечірній час він разом із ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_9 вживали спиртні напої.

ОСОБА_8 показав на місці, що це відбувалося в кімнаті зазначеного будинку. Також він вказав, що ОСОБА_9 сидів на стільці біля пічки. Між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виникла суперечка з приводу грошового боргу останнього, і ОСОБА_6 наніс удар основою кісті правої руки в область обличчя (підборіддя) ОСОБА_9 , а потім ОСОБА_12 наніс йому не менше одного удару кулаком руки в область грудної клітини, від чого ОСОБА_9 впав на підлогу за ліжко.

Свідок ОСОБА_8 показав на манекені, як ОСОБА_6 наносив удари ОСОБА_9 , зазначив, що після цього у ОСОБА_9 потекла кров з рота і він надав йому металевий миску з водою щоб той вмився. Після чого вони продовжили вживати спритні напої і між ними знову виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 наніс ОСОБА_9 два удари кулаком правої руки в область обличчя лівого ока та носа. При цьому, ОСОБА_8 на манекені показав, яким чином він наносив удари. Потім вони ще близько години вживали спиртні напої і ОСОБА_9 сказав, що сходить ще за одною пляшкою, так як має борг, і пішов з будинку. Приблизно через годину вони вийшли на вулицю і поблизу будинку матері ОСОБА_9 (по
АДРЕСА_3 ) побачили його як він лежить на асфальті. ОСОБА_6 підняв
ОСОБА_9 та підвів до хвіртки будинку його матері, той зайшов до будинку, а вони розійшлися по своїм домівкам (том 1, а.с. 185-190).

Отже, з досліджених судом першої інстанції доказів вбачається, що смерть ОСОБА_9 настала внаслідок гострої крововтрати в результаті внутрішньочеревної кровотечі на ґрунті травматичного розриву селезінки.

Даними протоколів слідчих експериментів за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підтверджується, що саме ОСОБА_6 під час сварки з ОСОБА_9 наніс йому удари по тулубу в область нижче грудної клітини, після чого потерпілий впав та почав харкати кров`ю.

Твердження обвинуваченого, що він не наносив ударів ОСОБА_9 в область тулуба, зокрема і в область селезінки, спростовуються його поясненнями та поясненнями свідка ОСОБА_8 під час слідчого експерименту.

Добровільність показань обвинуваченого під час слідчого експерименту підтвердили поняті, допитані в судовому засіданні.
Ці пояснення щодо механізму заподіяння обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи щодо характеру та локалізації спричинених потерпілому тілесних ушкоджень.

З протоколу огляду місця події - території домоволодіння по АДРЕСА_2 , за місцем проживання свідка ОСОБА_8 , вбачається, що на плиті (пічці) виявлено та вилучено частину газети з плямами бурого кольору та мікроволокна; також плями бурого кольору біли виявлені на чоботах в одній із кімнат та на зовнішній стороні металевої миски (тазику) з водою; під час огляду із плям на тазику зроблені змиви, які разом із обривком газети вилучені ( том 1, а.с. 163-177).

Згідно протоколу огляду місця події від 09 лютого 2015 року території домоволодіння по АДРЕСА_2 , за місцем проживання потерпілого, під час огляду виявлено і вилучено: чоловічу куртку з пошкодженням на лівому рукаві в області ліктя та нашаруванням білого кольору в області спини схожим на розчин, яким фарбують стіни; чоловічі штани чорного кольору, на яких також мається таке ж нашарування (том 1, а.с. 157-161).

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до висновку експертизи № 228 від 12.02.2015, пучок волокон, вилучених з пічки будинку ОСОБА_8 співпадає з волокнистим складом хутра куртки потерпілого ОСОБА_9 (том 1, а.с. 204-212).

Крім того, висновком експертизи № 131 від 13.03.2015 підтверджується, що плями бурого кольору на фрагменті газети та плями бурого кольору, виявлені на металевій мисці в будинку ОСОБА_8 є кров`ю, яка може належати ОСОБА_9 (том 1, а.с. 194-195).

Досліджені докази узгоджуються між собою та підтверджують, що 07 лютого 2015 року ОСОБА_6 під час конфлікту з ОСОБА_13 наніс йому удари по тулубу, що призвело до розриву селезінки, крововтраті, крововиливу в черевну порожнину та його смерті.

Судом першої інстанції надана належна оцінка твердженням обвинуваченого про те, що смерть ОСОБА_9 нібито могла настати від спричинення тілесних ушкоджень іншими особами після того, як він залишив будинок ОСОБА_8 . Суд дійшов обгрунтованого висновку, що це лише припущення і воно не було підтверджено належними доказами. На спростування такої версії захисту вказує те, що під час конфлікту, ОСОБА_9 наносили удари як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_8 , що ними було підтверджено під час слідчих експериментів за їх участю.
Зокрема, ОСОБА_6 наносив удари по тулубу та в обличчя, а ОСОБА_8 наносив удари в область голови, обличчя та в область плеча.

До того ж, будинки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знаходилися поряд. Потерпілого знайшли на землі, поряд з будинком, де він мешкав, що не підтверджує його пересування по селу і отримання там тілесних ушкоджень від інших осіб в нічний час у зимовий період, про що стверджував обвинувачений.

Судом першої інстанції також надана і оцінка доводам захисника, який як в суді, так і в доводах апеляційної скарги зазначив, що на його думку, протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 10.02.2015, є недопустимим доказом, оскільки слідча дія була проведена без участі його захисника.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 була висунута підозра за ч. 2 ст. 121 КК України, тобто у вчиненні тяжкого злочину. З наданих під час апеляційного розгляду процесуальних документів вбачається, що під час повідомлення ОСОБА_6 підозри 10.02.2015, підозрюваному роз`яснені його процесуальні права, в тому числі права мати захисника, але на момент проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 не бажав мати захисника, участь якого була не обов`язковою з огляду на підозру у вчиненні тяжкого злочину. Договір з захисником ОСОБА_6 заключив вже після проведення слідчого експерименту 14.02.2015 (том 1 а.с. 11).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Судом не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного вироку, про що просить захисник.

Обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання відповідно до вимог ст. 65-67 КК України.

При призначенні покарання достатньо враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив тяжкий умисний злочин, а також дані про особу винного, який раніше не судимий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей або інших непрацездатних осіб не має, на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває, пенсіонер, за місцем проживання характеризується позитивно, брав участь в бойових діях в зоні АТО, має нагороди та статус учасника бойових дій.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, суд першої інстанції не встановив.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання відповідно до санкції ч. 2 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі на мінімальний строк. На думку суду, призначене покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на наведене, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_14 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 6 вересня 2021 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_15 -Губарєва