Номер провадження: 11-кп/813/1869/22
Головуючий у першій інстанції Циб І. В.
Доповідач Коломієць Н. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць Н.О.

суддів Калініченка І.С., Красновського І.В.

секретаря судового засідання Узун Н.Д.

за участі прокурора Карачебана А.О.,

захисників Метлицької Л.В., Потопальського С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників Метлицької Л.В. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 31.08.2022 року,-

УСТАНОВИВ:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_3 Салманова Г.Д.

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 (шістдесят) днів.

Строк дії ухвали обчислено з 31.08.2022 року до 29.10.2022 року включно.

Відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з домашнього арешту на тримання під вартою .

Відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з домашнього арешту на тримання під вартою .

Відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з особистого зобов`язання на домашній арешт .

В обгрунтування висновків про доцільність продовження дії раніше обраного стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 запобіжного заходу, суд послався на відомості про особи обвинувачених, відсутність у них достатньо міцних соціальних зв`язків, тяжкість злочинів, у вчиненні яких вони обвинувачуються, розмір заявлених потерпілими позовних вимог, існування доведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились та продовжують існувати.

Доводи та вимоги апеляційних скарг

В апеляційній скарзі захисник Метлицька Л.В. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2022 року та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що ОСОБА_1 утримується під вартою більше 2 років, на даний час прокурором не надано суду жодного доказу причетності його до інкримінованих правопорушень; докази, на яких ґрунтується обвинувачення, є недопустимими. Враховуючи введення в Україні військового стану, ризик втечі ОСОБА_1 за кордон нівелюється, оскільки він є особою призовного віку. Суд не взяв до уваги міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, який перебуває у цивільному шлюбі.

В апеляційній скарзі захисник Потопальський С.М. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2022 року та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід , не пов`язаний із позбавленням волі.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилаючись на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини вказує, що на даний час неможливо робити висновок про винуватість ОСОБА_3 , оскільки вина встановлюється лише обвинувальним вироком суду. Сама по собі лише тяжкість покарання, що загрожує особі не може бути підставою для обрання виняткового запобіжного заходу. На даний час припинили існувати встановлені слідчим суддею та судом ризики, оскільки ОСОБА_3 має постійне місце проживання в Одесі, міцні соціальні зв`язки, онкохвору матір, а ризику переховування ОСОБА_3 від суду можливо запобігти шляхом встановлення органами поліції контролю за його поведінкою за місцем проживання. Обвинувачені, потерпілі та свідки в ході досудового розслідування допитані, тому ризик незаконного впливу на них не має під собою підґрунтя, доказів такого впливу сторона обвинувачення не надала. Захисник вважає необхідним врахувати тривалий час перебування ОСОБА_3 під вартою як обставину, яка істотно зменшує вірогідність заявлених в ході досудового розслідування ризиків.

Позиції сторін

В судовому засіданні апеляційного суду захисники Метлицька Л.В., Потопальський С.М. підтримали апеляційні скарги в повному обсязі з наведених в них підстав, просили їх задовольнити.

Прокурор Карачебан А.О. заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників.

Обвинувачені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, клопотань про розгляд апеляційних скарг за їх участю суду не подавали.

Керуючись приписами ч. 4 ст. 422-1 КПК України, якою передбачено розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, колегія суддів постановила: розглянути апеляційні скарги у відсутність обвинувачених.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0005691 від 19.10.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Оскаржуваною ухвалою суду строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави щодо обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 продовжено на 60 днів, до 29.10.2022 року включно.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг про незаконність цієї ухвали, колегія суддів виходить з наступного.

13.06.2019 року рішенням Конституційного Суду України №4-р/2019 року вирішено питання про можливість оскарження стороною захисту ухвал щодо застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або у продовженні його строку.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З матеріалів справи вбачається, що під час судового розгляду кримінального провадження, 31.08.2022 року прокурор заявив клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу стосовно зокрема обвинувачених ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , яке було розглянуто 31.08.2022 року.

Мотивуючи клопотання прокурор вказав на тяжкість вчинених кримінальних правопорушень обвинуваченими ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відсутність стійких соціальних зв`язків, наявність інших кримінальних проваджень, які перебувають на розгляді в іншому районному суді м. Одеси, відсутність постійного місця роботи до затримання, можливість обвинувачених переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, тобто продовження існування раніше встановлених ризиків, що зумовлює продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

Задовольняючи це клопотання суд виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 обвинувачуютьсяу вчиненні умисних тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 та ч. 2 ст. 186 КК України - нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій; та відкритому заволодінні чужого майна (грабіж), поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Крім того суд врахував відомості про особи обвинувачених, які мають негативну репутацію, зокрема відносно як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_3 наразі іншим судом розглядаються кримінальні провадження за аналогічними корисними злочинами проти власності, крім того ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не мають достатньо міцних соціальних зв`язків, законного джерела доходів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що у сукупності ці обставини вказують на продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування їх від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, незаконного впливу на потерпілих та свідків, які ще не допитані судом, можливість вчинення ними інших кримінальних правопорушень, а тому є доцільним продовжити раніше обраний стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинувачених чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, апелянти не надали.

Доводи захисника Потопальського С.М. про те, що суд 1-ої інстанції не врахував наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема наявність на утриманні онкохворої матері колегія суддів не визнає непереконливими, оскільки ОСОБА_3 тривалий час утримується під вартою, до моменту затримання офіційно працевлаштований не був, тому факт утримання ним матері викликає об`єктивні сумніви, крім того, сама по собі хвороба матері обвинуваченого та її потреба у лікуванні не може бути підставою для звільнення його з-під варти, зважаючи на негативну репутацію, встановлені судом ризики та тяжкість кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються.

Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_3 не зможе впливати на свідків та потерпілих по даному кримінальному провадженню, оскільки вони вже допитані на досудовому слідстві та їхні свідчення були зафіксовані, не може бути взято до уваги, оскільки судом свідки та потерпілі допитані не були.

Посилання в апеляційній скарзі захисника Потопальського С.М. на неврахування судом практики ЄСПЛ щодо недостатності самої тяжкості злочину для обрання та продовження найбільш суворого запобіжного заходу, колегія суддів вважає безпідставним.

Слід наголосити, що у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, однак таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Суд першої інстанції вірно врахував вказані обставини та обґрунтовано встановив, що в даному конкретному випадку тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому породжує об`єктивний ризик можливого переховування від суду.

Доводи захисника Метлицької Л.В. про недоведеність винуватості та недопустимість зібраних у провадженні доказів стосовно ОСОБА_1 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обґрунтованість обвинувачення на цій стадії апеляційним судом не перевіряється, обґрунтованість підозри ОСОБА_1 оцінювалась слідчим суддею при обранні запобіжного заходу та перегляді ухвали слідчого судді в апеляційному порядку, та була визнана обґрунтованою, а оцінка доказів по суті висунутого обвинувачення відбувається у визначеному КПК порядку після їх дослідження в нарадчій кімнаті при постановленні вироку. На вказаному етапі провадження суд має оцінити наявність ризиків та доцільність застосування або продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду від 31.08.2022 року про продовження строку тримання під вартою до 29.10.2022 року включно без змін.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне в черговий раз звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Апеляційний суд вважає за необхідне рекомендувати суду першої інстанції звернути увагу на необхідність дотримання принципу розумних строків у даному кримінальному провадженні, зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 28 КПК України, якою регламентовано, що кримінальне провадження щодо особи (осіб), яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду матеріалів провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачені утримуються під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення у справі не прийнято.

Апеляційний суд приймає до уваги введення воєнного стану на території України, однак вважає таку тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419, 422-1, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисників Метлицької Л.В. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2022 року, якою в межах кримінального провадження №0005691 від 19.10.2019 року, відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», на 60 днів, до 29.10.2022 року залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність додержання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України, при розгляді кримінального провадження №0005691 від 19.10.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

Н.О.Коломієць І.С.Калініченко І.В.Красновський