ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року

м. Київ
справа № 683/338/20
провадження № 51-5781 км 21

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_11 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2021 року та вирок Хмельницького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000314, за обвинуваченням
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Милько Мильковського району Камчатського краю Російської Федерації, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2021 року ОСОБА_11 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання зараховано строк попереднього увязнення з 22 листопада 2019 року по день набрання вироком законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Страхова група «ТАС» на користь: ОСОБА_6 9 865 грн витрат на поховання; ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 по 12 519 грн моральної шкоди на кожного.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_6 13 112,7 грн витрат на правову допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 по 200 000 грн моральної шкоди на кожного, а також на користь ОСОБА_6 13 112,7 грн витрат на правову допомогу.
В частині позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_11 та АТ «Страхова група «ТАС» про стягнення моральної шкоди відмовлено в повному обсязі.
Цивільний позов ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_15 11 625 грн витрат на поховання.
Стягнуто з АТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_15 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 по 10 015,2 грн моральної шкоди на кожного, а також на користь ОСОБА_15 13 112,7 грн витрат на правову допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_11 моральна шкода на користь: ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 по 180 000 грн на кожного, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 по 200 000 грн на кожного.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Вироком Хмельницького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано, а в частині вирішення цивільних позовів - змінено.Ухвалено новий вирок, яким призначено ОСОБА_11 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 по 190 000 грн моральної шкоди на кожного.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, викладених у вироку апеляційного суду, ОСОБА_11 визнаний винуватим у тому, що 21 листопада 2019 року, близько 16 год 55 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Н-03 «Житомир-Чернівці» зі сторони с. Самчики в напрямку до смт. Старий Остропіль. Проїжджаючи по вул. Замороки в с. Ладиги Старокостянтивського району, у порушення вимог

п.п. 2.9 (а), 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, рухався зі швидкістю

110 км/год в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, не обрав безпечної швидкості, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, об`єктивно маючи змогу виявити перешкоду, а саме велосипедистів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які рухались в попутному напрямку на велосипедах по центру та по правому краю смуги руху вказаного автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого передньою частиною автомобіля допустив наїзд на вищевказаних велосипедистів.У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедисти ОСОБА_19 та ОСОБА_21 отримали тяжкі тілесні ушкодження, від яких померли на місці пригоди.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ставлять питання про скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисники вказують, що суди не в повній мірі встановили всі обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, чим допустили неповноту судового розгляду, побудували свої висновки на суперечливих доказах, що вказує на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження. Водночас зазначають про недоведеність вини засудженого поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Крім цього стверджують, що суд апеляційної інстанції у вироку безпідставно дійшов до протилежного висновку чим суд першої інстанції, та необґрунтовано зазначив у фабулі обвинувачення визнаного судом доведеним, що ОСОБА_11 у порушення вимог

п.п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер

НОМЕР_1 , та відповідно визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, як обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_11 .
До того ж захисники вказують на те, що у даному кримінальному провадженні відсутня постанова про визначення групи слідчих, які повинні були здійснювати досудове розслідування, та визначення старшого слідчої групи, який мав би керувати діями інших слідчих, а тому увесь процес проведення досудового розслідування у цьому провадженні здійснений неналежними суб`єктами проведення процесуальних дій,що з огляду на приписи статей 86 та 87 КПК України, обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані особами, які не мали на те законних повноважень.
Крім того, захисник ОСОБА_10 у скарзі зазначає, що апеляційний суд не допитав свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , на основі показань яких суд першої інстанції прийняв рішення про виключення із обвинувачення ОСОБА_11 порушення п.п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України та обтяжуючої обставини, передбаченої п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор, посилаючись на безпідставність наведених у касаційних скаргах доводів, просила оскаржувані судові рішення залишити без зміни.
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просили відмовити у задоволенні касаційних скарг.
Від захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надійшли клопотання про проведення касаційного розгляду за їх відсутності.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильності правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно приписів ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Таким чином, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки є судом права, а не факту.
Зі змісту касаційних скарг вбачається, що захисники, зокрема, порушують питання про перегляд судових рішень у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте зазначені обставини були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог статей 433, 438 КПК України, не підлягають, а отже, під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судами.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до статей 404, 407, 420 КПК України апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю чи частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення з урахуванням ст. 409 КПК України.
Вирішуючи питання про зміну або скасування вироку суду першої інстанції, апеляційний суд має враховувати приписи статей 408, 420 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 420 КПК України вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Проте, переглядаючи за апеляційними скаргами вирок щодо ОСОБА_11 , апеляційний суд не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від

24 листопада 2016 року (№ 5-328кс16), під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, а фабула обвинувачення виступає фактично моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності повинні давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу злочину, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим конкретність викладення фактичних обставин у кримінальному провадженні, а отже, і обвинувачення особи, не повинно викликати сумнівів.
Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд апеляційної інстанції встановив, що фабула обвинувачення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження в частині вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
У зв`язку з цим, апеляційний суд у своєму вироку виклав нове формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, зазначивши, крім іншого, що

21 листопада 2019 року, близько 16 год. 55 хв., ОСОБА_11 , в порушення вимог

п.п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер

НОМЕР_1 .
Проте, згідно з резолютивною частиною вироку Хмельницького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року, вирок суду першої інстанції скасовано лише в частині призначеного покарання та постановлено новий вирок, яким призначено ОСОБА_11 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк

8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Таким чином, у вироку апеляційного суду викладена фабула обвинувачення, в якій викладені інші фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а саме порушення ОСОБА_11 п.п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України щодо керування останнього автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Крім цього, положеннями ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до вимог статей 370, 374 КПК України суд зобов`язаний мотивувати постановлений вирок, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в основу вироку, а інші - відкинуті або не враховані.
Наведених положень суд апеляційної інстанції не дотримався, оскільки встановивши під час апеляційного розгляду факт перебування ОСОБА_11 під час скоєння ДТП в стані алкогольного сп`яніння, тобто у інший спосіб, ніж це було здійснено у місцевому суді, вказаний суд не надав оцінку показанням свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , на основі показань яких, зокрема, суд першої інстанції у вироку виклав формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_11 та виключив обставину, що обтяжує покарання, передбачену п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, при цьому також не виконав вимог ч. 3 ст. 404 КПК України.
До того ж, колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції безпідставно зазначив у вироку, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, не оспорюються, оскільки, як вбачається з апеляційних скарг, прокурор та представник потерпілих, між іншим, оскаржували вирок місцевого суду саме з цих підстав.
Також в мотивувальній частині вироку апеляційного суду вказано, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а в резолютивній частині, як було зазначено вище, вказаний вирок скасовано лише в частині призначеного покарання, чим допущено істотні суперечності у судовому рішенні.
Колегія суддів вважає, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам статей 374, 420 КПК України, оскільки містить суттєві протиріччя між мотивувальною і резолютивною частинами, в тому числі і щодо формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Таким чином, суд апеляційної інстанції при перегляді вироку місцевого суду щодо ОСОБА_11 не дотримався норм процесуального права, що відповідно до положень ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України вирок апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Колегія суддів не перевіряє інші доводи касаційних скарг захисників, оскільки вони пов`язані з оцінкою доказів, що необхідно здійснити суду апеляційної інстанції в ході нового апеляційного розгляду, а тому скарги підлягають частковому задоволенню.
Під час нового розгляду кримінального провадження, апеляційному суду слід врахувати викладене, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах, і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, яке відповідатиме вимогам

кримінального процесуального законодавства.
Водночас, під час касаційного розгляду прокурором долучено до матеріалів провадження постанову від 21 листопада 2019 року заступника начальника СУ ГУНП у Хмельницькій області про створення слідчої групи по кримінальному провадженню № 0000314.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 477/426/17 (провадження № 51-4963 кмо20), постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами. Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.
Таким чином, доводи касаційних скарг захисників в цій частині апеляційному суду слід перевірити з урахуванням правового висновку, викладеного у вищезазначеній постанові об`єднаної палати від 14 лютого 2022 року.
Касаційний розгляд здійснюється згідно з правилами розгляду у суді апеляційної інстанції з урахуванням певних особливостей (ст. 434 КПК України). У свою чергу, ст. 418 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції ухвалює рішення в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу, який зобов`язує суд, серед іншого, вирішити питання про запобіжний захід.
Враховуючи, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечення можливості проведення нового розгляду судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Хмельницького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року щодо ОСОБА_11 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 20 серпня 2022 року включно.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3