Справа №760/7629/22 1-кп/760/2178/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001119 від 20.05.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Ніжині Чернігівської області, громадянки України, з вищою освітою, не працюючої, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- вироком Солом`янського районного суду м. Києві від 06.05.2020 року за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці;

- вироком Святошинського районного суду міста Києва від 30.10.2020 року за ч. 2 ст. 15 ч 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та покладенням на неї певних обов`язків, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.09.2021 року скасовано звільнення від покарання з випробування та направлено засуджену ОСОБА_4 для відбування покарання призначеного вироком суду,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану на території України», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указу Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», щодо часткової зміни статі 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану на території України» затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-Х, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указу Президента України від 18.04.2022 №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», щодо часткової зміни статі 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану на території України» затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-Х (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ), затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2212-Х, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово засудженою, маючи незняту та не погашену у встановленому Законом України порядку судимість, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та вчинила нове корисливе кримінальне правопорушення, з метою власного збагачення за наступних обставин.

Так, 16.05.2022 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, перебуваючи у приміщенні магазину «Фора», що належить ТОВ «ФОРА», що за адресою: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 29, ОСОБА_4 вирішила повторно таємно викрасти чуже майно.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні вищевказаного магазину, наблизилася до вітрини-стелажу, де знаходилися алкогольні напої.

Впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 своєю правою рукою взяла із вітрини-стелажу 2 пляшки алкогольного напою, об`ємом 0,7 л. «Виски Jack Daniel's», вартістю 607 грн. 50 копійок без урахування ПДВ кожна (729 гривень з урахуванням ПДВ) та 3 пляшки алкогольного напою, об`ємом 0,5 л. «Виски Jack Daniel's», вартістю 457 грн. 50 копійок без урахування ПДВ кожна (549 гривень з урахуванням ПДВ) та, з метою їх подальшого викрадення, поклала їх до себе в сумку, яку принесла із собою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, перебуваючи в торговому залі магазину «Фора», що належить ТОВ «ФОРА», розташованому за адресою: м. Київ, бульв. В. Гавела,29,16.05.2022 року близько о 14 годині 10 хвилин, діючи умисно, тримаючи при собі в сумці, поза полем чужого зору, вищеописаний товар, загальною вартістю 2587 гривень 50 копійок без урахування ПДВ (3105 гривень із урахуванням ПДВ), належні ТОВ «ФОРА» вийшла із приміщення магазину, чим розпорядилася викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_4 20.05.2022, приблизно о 13 годині 20 хвилин, перебуваючи у приміщенні магазину «Фора», що належить ТОВ «ФОРА», що за адресою: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 29, вирішила повторно, таємно викрасти чуже майно.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні вищевказаного магазину, наблизилася до вітрини-стелажу, де знаходилися алкогольні напої.

Впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 своєю правою рукою взяла із вітрини-стелажу 1 пляшку алкогольного напою, об`ємом 0,7 л. «Виски Jack Daniel's», вартістю 607 грн. 50 копійок без урахування ПДВ (729 гривень з урахуванням ПДВ) та 1 пляшку алкогольного напою, об`ємом 0,5 л. «Виски Jack Daniel's», вартістю 457 грн. 50 копійок без урахування ПДВ (549 гривень з урахуванням ПДВ) та, з метою їх подальшого викрадення, поклала їх до себе в сумку, яку принесла із собою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, перебуваючи в торговому залі магазину «Фора», що належить ТОВ «ФОРА», розташованому за адресою: м. Київ, бульв. В. Гавела, 2920.05.2022 року близько о 13 годині 20 хвилин, діючи умисно, тримаючи при собі в сумці, поза полем чужого зору, вищеописаний товар, загальною вартістю 1065 гривень без урахування ПДВ (1278 гривень із урахуванням ПДВ), належні ТОВ «ФОРА» вийшла із приміщення магазину, чим розпорядилася викраденим майном на власний розсуд.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченої, яка, будучи допитаною в судовому засіданні, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю, надала показання, підтвердила обставини його вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема, в частині часу, місця та способу, щиро розкаялася у вчиненому. Вартість майна не оспорює.

Так, указала, що дійсно за наведеного у вироку алгоритму викрала товари з магазину. Додатково зазначила, що викрала саме дорогі алкогольні напої, оскільки їй потрібні були гроші на операцію з приводу видалення зубів. Після продажу напоїв, частину коштів вона витратила за операцію, а решту - повернула. Про вчинене кається, шкодує. На запитання суду чому не відшкодувала решту коштів, зазначила, що її про це ніхто не просив та з приводу цього до неї не зверталися. Додатково зазначила, що їй не відомо з приводу розшуку, а також не відомо, що було скасовано іспитовий строк. Вона постійно проживала за місцем проживання, неодноразово з`являлася до Солом`янського райвідділу, проте слідчі не казала, що вона у розшуку.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просила суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, оскільки повністю погоджується з встановленими обставинами.

Показання обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.

Представник потерпілого в судове засідання не звився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини, визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, Суд уважає установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

При кваліфікації дій обвинуваченого суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Згідно пунктів 3, 4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Саму вартість майна установлено, як дійсну, у порядку алгоритмів, окреслених ОП ККС ВС у справі № 420/1667/18 (постанова від 25.11.2019) та ККС ВС у справі № 335/6360/15-к (постанова від 16.01.2020).

Відповідно до ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Як зазначено у примітці до ст. 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191, повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 27 вересня 2018 року у справі № 686/6613/16-к вказав, що у разі визнання особи винуватою у вчиненні декількох діянь, які відповідають складу злочину, передбаченого однією і тією самою статтею (частиною статті) закону про кримінальну відповідальність, всі ці діяння кваліфікуються в сукупності за відповідною статтею (частиною статті) лише один раз і окремої кваліфікації не потребують.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачена ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна, з врахуванням ознаки повторності, в умовах воєнного стану, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, і її дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

У даному провадженні суд провів розгляд виключно в межах пред`явленого обвинувачення прокурором.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено, а також це б порушувало б права обвинуваченого.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК, щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. її час, місце, спосіб учинення та активне сприяння розкриттю злочину.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанови ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к; від 09.10.2018 року у справі №756/4830/17-к).

Обвинувачена висловила щирий жаль з приводу учинених нею дій та осуд своєї поведінки.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачена на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце проживання, стан здоров`я, спосіб життя (див. дані установочної частині цього рішення), відношення обвинуваченої до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, те, що обвинувачена вчинила нове умисне корисливе кримінальне правопорушення за короткий час, а також те, що обвинувачена раніше також притягувалася до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, шкода відшкодована лише частково.

Звертає увагу на себе той факт, що ОСОБА_4 будучи особою, яка чітко розуміла наслідки невідворотності покарання за вчинення незаконних дій, знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, байдуже розраховуючи, що їй все минеться.

Крім того, у цій справі суд враховує й поведінку останньої під час розгляду справи в суді. Так, 23.05.2022 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва відносно обвинуваченої обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Цією ж ухвалою на обвинувачену покладено певні обов`язки, в тому числі прибувати до суду за першою вимогою.

У даному кримінальному провадженні підготовче судове засідання було призначено на 05.07.2022 року, проте, незважаючи на належне повідомлення обвинуваченої про дату засідання, остання в судове засідання не з`явилася, що стало підставою для відкладення розгляду справи та застосування до обвинуваченої примусового приводу до суду.

В чергове судове засідання приводом ОСОБА_4 не було доставлено, оскільки згідно рапорту остання перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що унеможливило доставку її до суду.

Також, на день винесення вироку обвинувачена офіційно перебуває у розшуку, який був оголошений ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.09.2021 року.

Загалом, ОСОБА_4 байдуже ставиться до своєї долі, легковажно розраховує на те, що після вчинення злочинів буде відсутнє покарання, з легкістю порушує покладені на неї судом зобов`язання. При цьому, суд враховує, що обвинувачена байдуже ставлення до своїх обіцянок, до того, що суд неодноразово надавав їй шанс, який остання не використовує для зміни свого життя, що свідчить про те, що призначення покарання у мінімальних межах статті, а також застосування іспитового строку для обвинуваченої вже є недієвим.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_4 необхідно призначити їй покарання у виді позбавлення волі, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченою кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме її виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю, або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Згідно з роз`ясненням, що містяться у абз. 6 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Відповідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково (статті 81, 107 КК). Також у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Частина 4 ст. 71 КК України передбачає, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Судом встановлено, що вироком Святошинського районного суду міста Києва від 30.10.2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі її ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та покладенням на неї певних обов`язків, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.09.2021 року скасовано звільнення від покарання з випробуванням та направлено засуджену ОСОБА_4 для відбування покарання призначеного вироком суду. Цією ж ухвалою останню оголошено у розшук.

Крім цього, оскільки обвинувачена після оголошення вироку з метою уникнення покарання може переховуватися, з метою забезпечення виконання вироку та з урахуванням вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень за короткий строк, з метою реалізації ухвали щодо розшуку, суд вважає можливим обрати обвинуваченій запобіжний захід у виді тримання під вартою, задовольнивши відповідне клопотання прокурора, взявши її під варту в залі суду негайно та утриманням під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до набрання вироком суду законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373-376, 381-382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 30.10.2020 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Запобіжний захід змінити, до набрання вироком законної сили застосувати у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід - тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор", взяти її під варту із зали суду негайно та з цього часу, а саме з 12.07.2022 року, рахувати строк відбуття покарання, зарахувавши у строк покарання строк перебування в слідчому ізоляторі (попереднього ув`язнення) з 20.05.2022 по 23.05.2022 року, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.

Речові докази по справі DVD-R диски з відеозаписами з камер спостережень, - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1