Номер провадження: 11-кп/813/1202/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000014 від 20.05.2021 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18.02.2022 року, стосовно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Вознесенськ, Миколаївської області, громадянина України, українця, працюючого, неодруженого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.2 КК України, -
та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Одеса, громадянина України, українця, маючого статус ФОП, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 2020 року народження, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.2 КК України, -
встановив:

оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 залишено без змін у виді тримання під варто.
Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, з покладенням обов`язків відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 76 КК України.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 не обирався.
Вироком суду першої інстанції вирішено долю речових доказів.
Згідно оскарженого вироку суду першої інстанції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнані винуватими у тому, що 03.05.2021 року, приблизно о 02 год. 00 хв., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб, знаходячись навпроти будинку АДРЕСА_4 , з метою відкритого викрадення чужого майна із застосуванням насилля, яке не є небезпечним для потерпілого, виконуючи раніше визначенні злочинні ролі, ОСОБА_9 застосував аерозольний балон зі сльозоточивим газом розпиливши його вміст в обличчя потерпілому ОСОБА_11 , а ОСОБА_8 наніс один удар долонею правої руки в область голови потерпілому, від чого останній втратив рівновагу та впав на проїжджу частину провулка.

Після цього, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з внутрішнього карману джинсів потерпілого, відкрито викрали грошові кошти останнього у сумі 5200,00 доларів США, що станом на 03.05.2021 року, згідно курсу НБУ, становить 144 300,00 гривень.

Заволодівши вказаним майном потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду в розмірі 144300,00 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду першої інстанції та у відповідності до положень ст.75 КПК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, та зобов`язується протягом цього строку не вчиняти нового кримінального правопорушення, буде періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. Обвинувачений посилається на те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не в повній мірі враховано пом`якшуючи обставини, дані про його особу та інші обставини, які у сукупності вказують на можливість застосування при призначенні покарання положень ст.75 КК України.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі не порушував питання про забезпечення його участі у судовому засіданні апеляційного суду, а тому розгляд апеляційної скарги проведено за відсутності останнього.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Перевіривши зміст вироку та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржений вирок відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.
Обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі не оскаржує фактичні обставини справи, а також кваліфікацію його дій судом першої інстанції, з огляду на що апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України як вчинення відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Так, місцевий суд зазначив, що ОСОБА_8 , визнав провину, щиро розкаявся, вчинив тяжкий злочин, раніше не судимий, працює, не одружений, має на утриманні малолітню дитину та хвору матір. Врахував суд також той факт, що спричинена обвинуваченим не відшкодована.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, місцевим судом не встановлено.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позиція обвинуваченого з приводу відсутності змови між ним та ОСОБА_9 про заволодіння майном, суд розцінив як спробу пом`якшити свою відповідальність.
З огляду на зазначені обставини, а також поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, враховуючи інтереси потерпілого, яка наполягала на застосуванні до ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі, роль ОСОБА_8 в організації та вчиненні злочину, суд першої інстанції дійшов висновку, що перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та не знайшов підстав для застосування ст.75 КК України відсутні.

Погоджуючись з вироком суду першої інстанції, апеляційний суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 , після вчинення злочину, не з`явився із зізнанням, а був встановлений органом досудового розслідування та йому повідомлено про підозру лише 01.07.20201 року, тобто майже після спливу двох місяців з моменту вчинення злочину.

Крім того, колегія суддів враховує факт невідшкодування обвинуваченим ОСОБА_8 матеріальних збитків потерпілому, не зважаючи на те, що обвинувачений перебував під вартою лише 07.07.2021 року по 16.08.2021 року та, відповідно до матеріалів провадження, був звільнений з-під варти у зв`язку із внесенням застави. Тобто, за період перебування на волі, обвинувачений не вчинив жодних дій спрямованих на відшкодування спричиненої потерпілому шкоди.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги обвинуваченого не обґрунтованими, оскільки судом першої інстанції враховані всі обставини кримінального провадження, характер вчинення злочину, ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, які на противагу доводам апеляційної скарги, знайшли своє відображення у мотивувальній частині вироку.

За наведених обставин, колегія суддів визнає вмотивованими висновки суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді реального позбавлення волі, оскільки тільки такий вид кримінального покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, оскільки призначення більш м`якого покарання у даному випадку, або застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України є недоцільним. При цьому, судом першої інстанції обвинуваченому призначене покарання не в максимальній межі, передбаченій санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни вироку суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, оскільки вирок суду є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 18.02.2022 року в кримінальному провадженні № 0000014 від 20.05.2021 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4