Справа № 216/1560/22
провадження 1-кп/216/573/22
ВИРОК
іменем України

19 травня 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових за №0000058 від 26 квітня 2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , кулеметника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти окремого батальйону територіальної оборони, у військовому званні солдата, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
За Конституцією України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію, а відповідний Указ Президента України підлягає затвердженню Верховною Радою України (пункт 31 частини першої статті 85, пункт 20 частини першої статті 106).

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено про проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Даний Указ затверджено Законом України № 2105-IX від 03.03.2022.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-IX, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 26.03.2022, строком на 30 діб. Даний Указ затверджено Законом України № 2119-IX від 15.03.2022.

11 березня 2022 року наказом першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №16 солдата ОСОБА_4 було зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду кулеметника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти окремого батальйону територіальної оборони.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 з 11 березня 2022 ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, Військової Присяги, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

05 квітня 2022 року солдат ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог самовільно залишити місце несення військової служби.
Ре алізуючи свій злочинний умисел, 05 квітня 2022 року ОСОБА_4 разом із ОСОБА_6 самовільно залишили місце тимчасової дислокації військової частини у АДРЕСА_2 , командуванню про причини свого вибуття ОСОБА_4 не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд на території Херсонської області та у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

02 травня 2022 року, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до тимчасового пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , та доповів керівництву про своє прибуття.

Наказом Першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 № 102 від 02.05.2022 солдата ОСОБА_4 зараховано на всі види забезпечення.

Отже, ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення місця несення військової служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем, призваним за мобілізацією.

ДіїОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця несення військової служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем, призваним за мобілізацією.

Крім того, разом з обвинувальним актом до суду надано угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим і його захисником.

Згідно з укладеної угоди прокурор Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_7 , з однієї сторони, та обвинувачений ОСОБА_4 , з другої сторони, за участі захисника адвоката ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У цій угоді зазначено істотні обставини, які враховані прокурором при вирішенні питання про можливість її укладення, а саме:

1)беззастережне визнання винуватості, а саме: обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України не з`явився вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби);

2)дії, які підозрюваний вчинив (зобов`язується вчинити) з метою співпраці у викритті кримінального правопорушення, а саме: підозрюваний в ході досудового розслідування щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину;

3)з підозрюваним ОСОБА_4 домовленостей щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою не було.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу підозрюваного, який приймає безпосередню участь в забезпеченні, проведенні і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, шляхом відсічі збройної агресії з боку Російської Федерації проти України, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем служби, наявність визначених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання ним винуватості, тобто декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, сторони дійшли згоди про можливість призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, іншого, більш м`якого покарання не зазначеного в санкції статті, у вигляді 6 (шести) місяців арешту. На підставі ст. 58 КК України, враховуючи обставини справи та особу винного, замість призначеного покарання у вигляді 6 (шести) місяців арешту сторони дійшли згоди щодо покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 6 (шість) місяців з відрахуванням в дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Під час підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні №0000058 від 26.04.2022 відносно ОСОБА_4 прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену з ОСОБА_4 , зазначивши про її відповідність вимогам чинного законодавства, добровільність укладення, належність цього кримінального правопорушення до числа тих, щодо яких законом передбачена можливість укладення угод про визнання винуватості, а також про існування достатніх фактичних даних для визнання обвинуваченими своєї винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушень. Також прокурор зазначив, що умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Під час розгляду угоди обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що цілком розуміє свої права, передбачені у п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України та наслідки укладення і затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, йому зрозумілий, вид покарання, який буде застосований до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим. Вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), визнав повністю та підтвердив фактичні обставини інкримінованого йому правопорушення, викладені в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах.

Адвокат ОСОБА_5 - захисник обвинуваченого ОСОБА_4 просив суд затвердити укладену з його підзахисним угоду, повідомивши, що її умови відповідають вимогам законодавства, а її укладення є добровільним.

У зв`язку із безсумнівною та добровільною, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони, згодою сторін угоди, а також визнанням у повному обсязі обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочину (повідомленій підозрі), погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним його фактичних обставин, усвідомленням і правильним розумінням сторонами угоди роз`яснених судом положень частини 2 статті 473 КПК України про обмеження права прокурора та обвинуваченого на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу, суд дійшов висновку про можливість затвердження такої угоди з наступних підстав.

Зокрема, згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд виходить з класифікації злочинів, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин.

За приписами ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» визначено, що якщо суд переконається в тому, що угоду може бути затверджено, відповідно до ст. 475 КПК він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання

Ухвалюючи вирок на підставі угоди, суд з урахуванням об`єктивно з`ясованих обставин, викладених в угоді про визнання винуватості, які підтверджені беззастережним визнанням обвинуваченим своєї вини, про що зазначено в угоді, приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і обвинувачений винний у його вчиненні, так як він своїми умисними діями, будучі військовослужбовцем військової служби за призовом, не з`явився вчасно на службу без поважних причин, в умовах воєнного стану, а тому підлягає покаранню, визначеному в угоді, за вчинення такого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, яке передбачене в угоді про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття, з`явлення із зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання ним винуватості.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченої, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, узгоджені сторонами (прокурором та обвинуваченим) вид та міра покарання за вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення є такими, що, згідно із положеннями ст. 65 КК України, відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, та таке покарання є достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в дохід держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Суд враховує зміст ст. 50 КК України, в якій зазначено, що питання призначення покарання повинні вирішуватись з урахуванням мети покарання, як такої, що включає не лише кару, а й виправлення засуджених, та запобігання вчиненню злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому суд зазначає, що виключно каральний підхід при призначенні покарання є неефективним для розв`язання проблем запобігання злочинності.

Суд бере до уваги щире прагнення обвинуваченого продовжити боронити Україну, та вважає, що виключно призначення покарання визначеного угодою про визнання винуватості забезпечить таку можливість, що беззаперечно відповідає інтересам суспільства цілком обґрунтовує необхідність застосування до обвинуваченого положень ст. 69 та ст. 58 КК України.

Тому, при призначенні покарання обвинуваченому за ч. 5 ст. 407 КК України суд враховує наявність двох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 - щире каяття у скоєному та з`явлення із зізнанням, а також активне сприяння розкриттю злочину і беззастережне визнання ним винуватості, та які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, іншого, більш м`якого покарання не зазначеного в санкції статті, у вигляді 6 (шести) місяців арешту. На підставі ст. 58 КК України, враховуючи обставини справи та особу винного, замість призначеного покарання у вигляді 6 (шести) місяців арешту сторони дійшли згоди щодо покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 6 (шість) місяців з відрахуванням в дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення, яке суд вважає за необхідне призначити, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів. Вказана міра покарання відповідає вчиненому злочину та може бути застосована за істотних умов, визначених в угоді, а також відповідає вимогам Кримінального кодексу України в частині порядку призначення покарання.

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення.

При цьому, суд враховує, що на час ухвалення вироку на підставі угоди про визнання винуватості щодо ОСОБА_4 не застосовано жодного запобіжного заходу та не покладені процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також характеризуючі відомості щодо особи обвинуваченого, щире каяття у скоєному, з`явлення із зізнанням, а також активне сприяння розкриттю злочину і беззастережне визнання ним винуватості, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу або покладення процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 63, 65, 66, 75, 76, 407 Кримінального кодексу України, статтями 349, 369-376, 395, 474, 475, 532 Кримінального процесуального кодексу України,-

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12 травня 2022 року між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000058 від 26.04.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 6 (шести) місяців арешту.

На підставі ст. 58 КК України, замість призначеного покарання у вигляді 6 (шести) місяців арешту призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 6 (шість) місяців з відрахуванням в дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення з урахуванням обмежень, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя ОСОБА_1