КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/2907/2022 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ),на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2022 року, щодо
ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Узбекистан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який розшукується компетентними органами Республіки Узбекистан для виконання вироку,
за участю: прокурора ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_6 , особи, яка перебуває під екстрадиційним арештом ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2022 року задоволено клопотання першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 та визнано наявність підстав для подальшого тримання під вартою відносно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 до здійснення його фактичної передачі компетентним органам Республіки Узбекистан, однак на строк, що не перевищує 12 місяців.
Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) до 06.09.2022 включно.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 та обрати відносно ОСОБА_7 , запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Зобов`язати Київський слідчий ізолятор негайно звільнити з під варти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, прийнята з порушенням норм кримінально-процесуального законодавства.
Апелянт вказує на те, що запит компетентних органів Республіки Узбекистан про видачу ОСОБА_7 направлений 29.12.2021, тобто ще до затримання останнього. Підтвердженням того, що після затримання ОСОБА_7 та винесення ухвали слідчого судді 08.02.2022 року нових запитів на видачу останнього Республіці Узбекистан не надходило. На неодноразові запити до прокурора, остання так і не змогла повідомити дату надходження запиту уповноважених осіб Республіки Узбекистан до Офісу генерального прокурора.
Тому утримання ОСОБА_7 під вартою з 20.03.2022 року сторона захисту вважає незаконним, а тому ОСОБА_7 підлягає негайному звільненню.
Також апелянт зазначає, що як вбачається із запиту Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан про видачу громадянина цієї держави ОСОБА_7 від 29.12.2021, зокрема, з вироку Яккасарійського районного суду по кримінальним справам від 20.12.2013 року, ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 273 КК Республіки Узбекистан та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Однак, цим же вироком, на підставі п. 7 «а» Постанови Сената Олій Мажліса Республіки Узбекистан від 12.12.2013 року призначене ОСОБА_7 покарання скорочено на 1/3, тобто призначено покарання у виді 2 років 9 місяців позбавлення волі.
Ухвалою касаційної інстанції Ташкентського міського суду по кримінальним справам від 25.04.2014 вирок щодо ОСОБА_7 змінено, покарання у виді позбавлення волі вирішено відбувати умовно-достроково на строк 2 роки.
У зв`язку з ухиленням ОСОБА_7 від відбування покарання, ухвалою Юнусабадского районного суду по кримінальним справам м. Ташкент від 30.03.2015 невідбуте покарання у виді 1 року 9 місяців 10 днів замінено на позбавлення волі та оголошено його в розшук.
Як убачається з доданої до запиту виписки ст. 69 ч. 1 п. а КК Республіки Узбекистан, засуджений звільняється від основного і додаткового покарання, якщо вирок не було приведено до виконання з дня вступу в законну силу 3 роки при засудженні до позбавлення волі не більше 3 років.
Згідно ч. 2 ст. 69 КК Республіки Узбекистан, якщо засуджений ухиляється від виконання покарання, вказані в ч. 1 ст. 69 КК Республіки Узбекистан строк давності подвоюються і рахуються з дня ухилення від покарання.
З матеріалів запиту убачається, що ОСОБА_7 було призначено покарання менше трьох років, тобто строк давності приведення вироку до виконання слід рахувати 6 років.
За таких обставин, апелянт вважає, що строки давності приведення вироку до виконання сплинули 30.03.2021, у зв`язку з чим ОСОБА_7 має бути звільнений від відбування основного і додаткового покарання.
Крім того апелянт зазначає, що постановою першого заступника керівника Київської міської прокуратури від 14.03.2022 до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід екстрадиційний арешт по18.04.2022 включно. Тобто екстрадиційний арешт відносно ОСОБА_7 закінчився 18.04.2022 року та втратив свою юридичну силу. В подальшому ні слідчим суддею, ні керівником прокуратури відносно ОСОБА_7 екстрадицій ний арешт не обирався, у зв`язку з чим останній підлягає негайному звільненню.
Проте перший заступник прокурора постановою від 08.04.2022 року постановив визнати наявність підстав для утримання під вартою ОСОБА_7 з 19.04.2022 року по 19.05.2022 року, не звертаючи уваги на те, що екстрадиційний арешт закінчується 18.04.2022 року, а рішення щодо визнання наявності підстав для подальшого утримання приймаються компетентною особою в межах строку екстрадиційного арешту.
Також прокурор 30.06.2022 року звернувся до слідчого судді з клопотанням про перевірку наявності підстав для подальшого тримання під вартою ОСОБА_7 , про продовження строку екстрадиційного арешту.
Однак, слідчий суддя вийшовши за межі розгляду клопотання та з власної ініціативи продовжила строки екстардиційного арешту до 06.09.2022 року.
Також апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 , є молодим за віком, з 2019 року до моменту затримання приймав участь в діяльності Волонтерської організації «Міжнародний Благодійний фонд» ХЕЛП-ЮКРЕЙН», позитивно характеризується. Благодійний фонд підтверджує щодо взяття на себе гарантій перебування ОСОБА_7 , на території України. При цьому ОСОБА_7 , з 21.10.2019 року перебуває на диспансерному обліку ВІЛ-інфікованих, у зв`язку з непроведенням медикаментозного лікування, здоров`я останнього погіршилося та є загроза переходу на останню стадію даного захворювання як СНІД. Він не ухилявся від виконання рішення суду Республіки Узбекистан та навіть не підозрював, що він перебуває у міждержавному розшуку, свідченням цього законний перетин кордону та перебування на території України. Ряд, громадян України звернулися до суду з клопотанням про взяття на поруки ОСОБА_11 та просять звільнити його з під варти.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи особи, яка перебуває під екстрадиційним арештом та його захисника в підтримку поданої апеляційної скарги, яку вони підтримали з наведених в ній підстав і просили її задовольнити, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з наданих матеріалів судового провадження, що співробітниками Головного управління Служби безпеки України в м. Києві та Київській області 08.02.2022 о 08 год. 25 хв. по вул. Петра Панча, 11-Б в м. Києві затримано в порядку ст.ст. 208-211, 213, 582 КПК України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_7 ( ОСОБА_12 ).
ОСОБА_7 розшукується компетентними органами Республіки Узбекистан для приведення у виконання вироку Яккасарайського районного суду з кримінальних справ м. Ташкенту від 20.12.2013, з урахуванням ухвали Юнусабадського районного суду з кримінальних справ м. Ташкенту від 30.03.2015, яким його визнано винним за ч. 2 ст. 273 КК Республіки Узбекистан та засуджено до позбавлення волі у виді 1 року 9 місяців 10 днів.
До Київської міської прокуратури з Офісу Генерального прокурора 17.02.2022 надійшов запит компетентних органів Республіки Узбекистан про видачу громадянина цієї держави ОСОБА_7 , для приведення у виконання вироку суду та надано доручення на проведення екстрадиційної перевірки.
Відповідно до наданих іноземною стороною документів, вироком Яккасарайського районного суду з кримінальних справ м. Ташкенту від 20.12.2013 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 273 КК Республіки Узбекистан (незаконне виготовлення, придбання, зберігання та інші дії з наркотичними засобами, їх аналогами чи психотропними речовинами з метою збуту, а також їх збут) та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення полі.
Ухвалою касаційної-інстанції Ташкентського міського суду по кримінальним справам від 25.04.2015, призначене ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі визначено відбувати умовно з іспитовим строком 2 роки.
У зв`язку з ухиленням ОСОБА_7 від відбуття покарання, ухвалою Юнусабадського районного суду з кримінальних справ м. Ташкенту від 30.03.2015 невідбуте під час іспитового строку покараня у вигляді 1 року 9 місяців 10 днів замінено йому позбавленням волі на той же строк та одночасно оголошено у розшук.
Іноземною стороною поінформовано про належність останнього до громадянства Республіки Узбекистан, а також надано підтверджуючі документи.
Інкримінований компетентними органами Республіки Узбекистан ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 2 ст. 273 КК Республіки Узбекистан, є екстрадиційним, оскільки відповідає кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 1 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання на строк понад 1 рік позбавлення волі.
Згідно наданих документів строк виконання вироку суду не закінчився.
Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2022 до ОСОБА_7 застосовано тимчасовий арешт на строк 40 діб, до 08 год. 25 хв. 19.03.2022.
Постановою першого заступника керівника Київської міської прокуратури від 14.03.2022 до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_13 застосовано екстрадиційний арешт, який у подальшому продовжений постановою на строк до 19.05.2022 включно.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2022 відносно ОСОБА_7 продовжено застосування екстрадиційного арешту.
05.07.2022 перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про перевірку наявності підстав для подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою для забезпечення видачі його правоохоронним органам Республіки Узбекистан.
На обґрунтування вимог клопотання прокурор послався на те, що оскільки ОСОБА_7 перебуває у міжнародному розшуку та може у подальшому переховуватись, прокурор просив продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт), відносно ОСОБА_7 до вирішення питання Офісом Генерального прокурора про його фактичну передачу компетентним органам Республіки Узбекистан.
08.07.2022 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва задоволено вказане клопотання прокурора та визнано наявність підстав для подальшого тримання під вартою відносно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 до здійснення його фактичної передачі компетентним органам Республіки Узбекистан, однак на строк, що не перевищує 12 місяців.
Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) до 06.09.2022 включно.
З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.
Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 584 КПК України, при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями КПК України та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт), для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 584 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу.
Колегія суддів переглядаючи оскаржувану ухвалу, всупереч твердженням апелянта, встановила, що постановляючи ухвалу, слідчий суддя дотримався норм КПК України, міжнародно-правових актів, Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року, Конвенції про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 22.01.1993 року, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження застосування щодо ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) екстрадиційного арешту, виходячи з того, що ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) розшукується компетентними органами Республіки Узбекистан за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 273 КК Республіки Узбекистан.
Як убачається із матеріалів клопотання, 17.02.2022 до Київської міської прокуратури з Офісу Генерального прокурора надійшов запит компетентних органів Республіки Узбекистан про видачу громадянина цієї держави ОСОБА_7 , для приведення у виконання вироку суду та надано доручення на проведення екстрадиційної перевірки.
Слідчий суддя встановив, що на даний момент є достатні підстави для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки застосування до нього екстрадиційного арешту до рішення Офісом Генерального прокурора питання до його видачі та здійснення фактичної передачі компетентним органам Республіки Узбекистан є єдиним достатнім запобіжним заходом для запобігання можливим спробам особи переховуватись, з метою уникнення передачі його компетентним органам Республіки Узбекистан.
На такий висновок, зокрема, вказує те, що ОСОБА_7 ухилявся від правосуддя на території Республіки Узбекистан, оскільки переїхав на територію України, з метою уникнення відповідальності. Термін покарання за правопорушення за який він засуджений, а також його вік та стан здоров`я, не перешкоджає екстрадиції.
Тобто врахувавши характеризуючі дані ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), який перебуває у міжнародному розшуку, його вік та стан здоров`я, тяжкість кримінального правопорушення, за вчинення якого він засуджений, свідчить про наявність реального ризику, що вказана особа, перебуваючи на волі, може переховуватися від компетентних органів як України, так і іноземної держави, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України для забезпечення виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження застосування екстрадиційного арешту, належним чином дослідив матеріали провадження, та дійшов обгрунтованого висновку про те, що екстрадиційний арешт ОСОБА_7 є єдиним достатнім запобіжним заходом для запобігання можливим спробам ОСОБА_7 переховуватись, з метою уникнення передачі його компетентним органам Республіки Узбекистан.
Будь яких обставини, які б відповідно до вимог ст. 585 КПК України, давали б підстави для відмови у продовженні застосування відносно ОСОБА_7 екстрадиційного арешту, або застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчим суддею та колегією суддів не встановлено.
Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Посилання захисника на незаконність постанови першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 від 08.04.2022 про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою з 19.04.2022 до 19.05.2022 з тих підстав, що екстрадиційний арешт закінчувався 18.04.2022, а рішення щодо визнання наявності підстав для подальшого утримання під вартою приймаються в межах строку екстрадиційного арешту, та у зв`язку із тим, що вказана постанова прийнята неуповноваженою особою, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки вищевказана постанова прокурора не є предметом даного апеляційного розгляду.
Вказані доводи захисника зведені до незгоди із рішенням прокурора, прийнятого у відповідності до ч. 1 ст. 615 КПК України, порядок оскарження якого визначено положеннями ч. 4 ст. 615 КПК України.
Викладені в апеляційній скарзі доводи захисника про те, що строк давності приведення ухваленого щодо ОСОБА_14 вироку Яккасарійського районного суду по кримінальним справам від 20.12.2013, зміненого ухвалою касаційної інстанції Ташкентського міського суду від 25.04.2014, сплинув 30.03.2021, та, на переконання апелянта, ОСОБА_14 у зв`язку з цим підлягає звільненню від відбування основного і додаткового покарання, не впливають на правильність висновків слідчого судді, враховуючи, що згідно положень ч. 6 ст. 584 КПК України, при розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.
Крім того, як убачається з ч. 1 ст. 587 КПК України, екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною обласною прокуратурою. Питання наявності визначених ч. 1 ст. 589 КПК України підстав для відмови у видачі (екстрадиції) особи іноземній державі, встановлюються центральним органом України після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки.
Порушень вимог ст. 584 КПК Україні при розгляді клопотання, колегією суддів не встановлено.
Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422, 583-585 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2022 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 (ОСОБА_8 ), - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4