ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 610/1322/19 Номер провадження 11-кп/814/1085/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000307 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та в їх інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 , прокурора Балаклійського відділу Лозівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 27 липня 2020 року,-

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вовчанськ Харківської області, громадянина України, із освітою 5 класів, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 09 жовтня 2018 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі (звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік 6 місяців),
засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі, із конфіскацією всього особистого майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2018 року, 6 місяців позбавлення волі і остаточно призначено 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього особистого майна.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Артемівськ Донецької області, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 09 жовтня 2018 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі (звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік)
засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років 3 місяці позбавлення волі із конфіскацією всього особистого майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2018 року, 3 місяці позбавлення волі і остаточно призначено 7 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього особистого майна.

Вирішено питання щодо запобіжних заходів, процесуальних витрат, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні злочину за таких обставин.
23 березня 2019 року, приблизно о 01 год. 30 хв., перебуваючи на площі Центральній, буд. 15А у смт Андріївка Балаклійського району Харківської області, поблизу магазину ТМ Посад, у ОСОБА_8 і ОСОБА_11 , які знаходились у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою, виник умисел на заволодіння мобільним телефоном, що належав ОСОБА_12 , шляхом нападу на потерпілого. Під приводом вживання пива обвинувачені запропонували ОСОБА_12 перейти в безлюдне місце, в район будинку культури по АДРЕСА_4 .
Приблизно о 02 год. 13 хв. - 03 год., більш точний час не встановлено, ОСОБА_8 і ОСОБА_11 з метою заволодіння майном потерпілого напали на ОСОБА_12 , застосувавши до нього насильство, небезпечне для життя та здоров`я.
Так, ОСОБА_8 кинув в обличчя ОСОБА_12 пивну пляшку, від чого потерпілий впав на спину, після чого обвинувачені нанесли ОСОБА_12 численні удари ногами, загалом заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
У результаті зазначених дій обвинувачені заволоділи мобільним телефоном Ergo моделі V551 Aura Dual Sim Black, вартість якого не встановлено.
В апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять скасувати вирок місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зазначають, що злочин вони не вчиняли, а призначене покарання є занадто суворим. Вважають, що суд при призначенні покарання не взяв до уваги дані про їх особи та думку потерпілого, який не має до обвинувачених претензій.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 з урахуванням внесених змін просить скасувати вирок місцевого суду та виправдати обвинувачених, оскільки їх вина не доведена. Вказує, що місцевий суд безпідставно взяв до уваги показання потерпілого, які є суперечливими, та залишив поза увагою показання обвинувачених, які зазначили, що цього злочину не вчиняли. Вважає ряд доказів неналежними та недопустимими. Крім того вказує, що суд допустив ряд істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу та при формулюванні обставин вчинення злочину вийшов за межі обвинувачення, виклавши їх не у відповідності до обвинувального акта.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та ухвалити новий вирок, яким засудити:

- ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього особистого майна, на підставі ст. 71 КК України, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2018 року, 1 рік позбавлення волі, остаточно призначивши покарання 9 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього особистого майна;

- ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі, із конфіскацією всього особистого майна, на підставі ст. 71 КК України, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2018 року, 1 рік позбавлення волі, остаточно призначивши покарання 9 років позбавлення волі із конфіскацією всього особистого майна.

Також просить зазначити у мотивувальній частині вироку вартість викраденого мобільного телефону відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи у сумі 1403 грн. 32 коп.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що всупереч наявному у матеріалах справи висновку судової товарознавчої експертизи №6/854СЕ-19 від 05 квітня 2019 року, суд не зазначив вартість викраденого телефону.

Крім того, суд при призначенні покарання не врахував, що обвинувачені не визнають свою вину у вчиненому злочині, завдані збитки не відшкодували та вчинили новий корисливий тяжкий злочин, будучи судимими за ч. 3 ст. 185 КК України.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та їх захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення лише в частині визначення вартості викраденого майна, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним і ґрунтується на належних і допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції та отримали належну оцінку.

Обвинувачені не оспорюють той факт, що 23 березня 2019 року в нічний час спілкувались із потерпілим, брали у нього мобільний телефон, а також що ОСОБА_8 ударив потерпілого скляною пляшкою з-під пива у обличчя. При цьому вказують, що телефон потерпілому повернули, а удар обвинувачений наніс через неправомірні дії потерпілого, наміру заволодіти його майном не мали.

Однак, ця версія обвинувачених спростовується таким.

Допитаний у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_12 показав, що на прохання ОСОБА_8 дав йому мобільний телефон, який потім обвинувачений відмовився повернути. На вимогу потерпілого віддати телефон, ОСОБА_8 кинув йому пляшку в обличчя, від чого він ( ОСОБА_12 ) впав на спину, а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 нанесли йому ногами приблизно 10 ударів та заволоділи його мобільним телефоном.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/100-БЛ/19 від 25.03.2019 у ОСОБА_12 виявлено такі тілесні ушкодження: садна та синець в околоочній ділянці зліва, забійна рана в підочній ділянці ліворуч, синець на переніссі, садно на тильній поверхні лівої кисті, синець на лівому колінному суглобі, які могли бути отримані в строк, вказаний потерпілим та відносяться до легких тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Під час слідчого експерименту 23.03.2019 потерпілий продемонстрував обставини отримання тілесних ушкоджень, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/142-БЛ/19 від 17.04.2019 могли утворитися за вказаних потерпілим обставин.

Під час пред`явлення фотознімків для впізнання потерпілий вказав на ОСОБА_8 та на ОСОБА_7 як на осіб, які здійснили на нього напад.

Згідно з протоколом огляду від 23.03.2019 на ділянці місцевості по АДРЕСА_4 виявлено розбиту скляну пляшку з-під пива та сліди речовини бурого кольору.

Свідок ОСОБА_13 підтвердила у місцевому суді, що бачила потерпілого з обвинуваченими, які спілкувались, бачила, що потерпілий передав ОСОБА_8 свій мобільний телефон, потім вони разом пішли, а через деякий час вона побачила потерпілого побитим.

Згідно з протоколом огляду від 24.04.2019 ОСОБА_14 видала працівникам поліції належний потерпілому мобільний телефон.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 повідомила, що придбала мобільний телефон навесні 2019 року у ОСОБА_15 , а останній зазначив, що мобільний телефон знайшов. При цьому вказав, що перебуває з обвинуваченими у дружніх стосунках.

З викладеного вбачається, що обвинувачені взяли у потерпілого мобільний телефон та не бажали його повертати, діяли узгоджено, їх дії вочевидь були направлені на заволодіння мобільним телефоном потерпілого, яким вони в результаті заволоділи та розпорядились на власний розсуд і саме з цією метою спричинили потерпілому тілесні ушкодження.

Підстав не довіряти показанням потерпілого, які є стабільними, логічними та послідовними, узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_16 та підтверджуються протоколами оглядів і висновками судово-медичних експертиз, колегія суддів не вбачає.

Незначні неточності в показаннях потерпілого щодо послідовності події з огляду на те, що ОСОБА_12 до моменту скоєння на нього нападу вживав алкоголь, не свідчать про його нещирість та не впливають на доведеність факту вчинення розбійного нападу щодо нього.

Заяви потерпілого про вчинення злочину щодо нього жодним чином не спростовують його показань щодо обставин злочину та встановлених судом обставин події.

Вказані докази отримані у передбачений законом спосіб, є належними та допустимими і підстав не брати їх до уваги колегія суддів не вбачає.

Місцевий суд правильно оцінив критично показання обвинувачених щодо обставин події, оскільки такі показання спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Отже, винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні нападу, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з метою заволодіння його майном, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, є доведеною. Тому підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження щодо обвинувачених у зв`язку з недоведеністю їх вини, про що просить захисник в апеляційній скарзі, немає.

Що стосується доводів обвинувачених та їх захисника про істотне порушення місцевим судом вимог КПК, то вони також є необгрунтованими, виходячи з такого.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Так, за наслідками судового розгляду місцевий суд виклав обставини вчинення кримінального правопорушення так, як вони були встановлені у суді. При цьому суд визнав ОСОБА_8 та ОСОБА_7 винуватими у вчиненні інкримінованих їм дій, у вказаному в обвинувальному акті місці та за вказаних обставин, уточнивши при цьому лише час вчинення злочину. Таке формулювання судом обвинувачення не є виходом за його межі.

Істотними порушеннями відповідно до ч.1 ст.412 КПК України є не будь-які порушення, а лише такі, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Під час розгляду кримінального провадження місцевим судом таких порушень допущено не було, а зазначені в апеляційній скарзі захисника порушення не є істотними та не впливають на правильність та обґрунтованість судового рішення.

Отже, передбачені ст.415 КПК України підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що просять обвинувачені в апеляційних скаргах, відсутні.

Є правильним і висновок місцевого суду про те, що вартість мобільного телефону, яким заволоділи обвинувачені, не встановлена. Так, висновком товарознавчої експертизи, на який посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі, вказано ринкову вартість мобільного телефону певної моделі. Однак, вартість конкретного телефону потерпілого, з урахуванням його стану та ступеню зносу, не визначалась.

В той же час, всупереч доводам сторони захисту, відсутність визначеної вартості мобільного телефону не впливає на доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні розбійного нападу, оскільки даний злочин є закінченим з моменту нападу і вартість майна, відносно якого здійснене посягання, не впливає на кваліфікацію дій за ч.2 ст.187 КК України.

Покарання обвинуваченим призначене у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; осіб обвинувачених, які раніше судимі, позитивно характеризуються, мають на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштовані, відсутності обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставин, що його обтяжують стан сп`яніння та рецидив злочинів.

Призначене кожному із обвинувачених покарання в межах санкції відповідної статті у розмірі, наближеному до мінімального, відповідає їх ролі у вчиненні злочину, є справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, підстави для його пом`якшення, про що просять обвинувачені, чи для призначення більш суворого покарання, про що просить прокурор, відсутні.

З огляду на викладене вище підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для скасування чи зміни ухваленого по справі щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 судового рішення, яке є законним, обґрунтованим та мотивованим, відсутні. У зв`язку з цим апеляційні скарги обвинувачених, їх захисника та прокурора не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх захисника - адвоката ОСОБА_9 та прокурора залишити без задоволення, а вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 27 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - у той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4