ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1885/22 Справа № 208/6842/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника - адвоката ОСОБА_6 та прокурора Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, має сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 20.05.2009 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ст. 309 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;
- 15.11.2010 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбутий термін 6 місяців за вироком Дніпровського районного суду від 20.05.2009, до відбуття - 1 рік 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 27.07.2012 умовно-достроково за постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19.07.2012, не відбутий строк - 5 місяців 10 днів;
- 27.08.2014 Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ст. 125 ч. 1 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.; 24.09.2015 Петриківським районним судом Дніпропетровської області призначене покарання у виді штрафу, на підставі ст. 53 ч. 5 КК України замінено на 30 годин громадських робіт, невідбутий строк покарання 26 годин
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.185 КК України, у кримінальних провадженнях № 0000071, № 0002185

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_10

прокурора ОСОБА_11
в режимі відеоконференції
обвинуваченого ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.121, ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України і призначено покарання та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 121 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років;
- за ч. 2 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.
За приписами ч. 1 і ч. 5 ст. 71 КК України, враховано, що ОСОБА_5 , як засудженою особою за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2014 року за ч. 1 ст. 125 КК України, з врахуванням ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24.09.2015 року, якою замінено призначене ОСОБА_5 покарання призначеного за вироком, як покарання у виді штрафу на користь держави у сумі 510 (п`ятсот десять) гривень на покарання у виді громадських робіт строком на 30 (тридцять) годин, з яких невідбутою частиною призначеного покарання є 26 (двадцять шість) годин громадських робіт які відповідають трьом дням позбавлення волі, згідно до ст. 72 КК України, із розрахунку що вісім годин громадських робіт відповідають одному дню позбавлення волі.
Згідно до ч. 1 і ч. 5 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного ОСОБА_5 за даним вироком, повністю приєднано невідбуту ОСОБА_5 частину покарання призначеного за Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2014 року за ч. 1 ст. 125 КК України, з врахуванням Ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24.09.2015 року, у вигляді трьох днів позбавлення волі, і остаточно призначено ОСОБА_5 до відбуття покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі строком на дев`ять років шість місяців та три дні.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних судових витрат.

За цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, будучи раніше неодноразово судимий, маючи судимості які у встановленому законом порядку не зняті і не погашені, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і скоїв злочини проти власності, та життя і здоров`я особи, за наступних обставин.
Повторно, 30.04.2017 року близько 21.00 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу буд. АДРЕСА_2 , познайомився з раніше незнайомим ОСОБА_12 , з яким пішов до квартири останнього, яка розташована за адресою АДРЕСА_3 , де вони стали вживати спиртні напої. Перебуваючи вдома у ОСОБА_12 , 30.04.2017 року у період часу з 21.15 год. до 23.00 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , побачив у кімнаті на столі мобільний телефон «Fly IQ 4403», імеі НОМЕР_1 , належний ОСОБА_12 .. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вищезазначеного мобільного телефону, з корисливих мотивів. Діючи на реалізацію свого злочинного прямого умислу, таємно, із корисливих мотивів, ОСОБА_5 30.04.2017 року у період часу з 21.15 год. до 23.00 год., більш точний час не встановлено, перебуваючи у квартирі за адресою АДРЕСА_3 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись тією обставиною, що ОСОБА_12 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння та втратив можливість спостерігати за своїм майном, викрав мобільний телефон «Fly IQ 4403», імеі НОМЕР_1 , вартістю 1500 грн. Після чого, заволодів викраденим майном, ОСОБА_5 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 1500 грн.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
11.10.2017 року приблизно о 19-00 год., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 знаходився біля гаражів, розташованих між будинком АДРЕСА_4 , де вживав спиртні напої разом із малознайомим ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Під час вживання спиртних напоїв приблизно о 20-00 год. між ОСОБА_5 та ОСОБА_13 на ґрунті раптово виниклої неприязних стосунків сталася сварка, в ході якої останні підвелись та у ОСОБА_5 виник прямий злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись 11.10.2017 приблизно о 20-00 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, біля гаражів, розташованих між будинком АДРЕСА_4 , діючи умисно, протиправно наніс удар кулаком в ділянку обличчя ОСОБА_13 , від чого останній впав на землю, а ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, почав наносити лежачому на землі ОСОБА_13 та який мимоволі змінював своє положення, удари руками та ногами в різні ділянки тіла.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_5 , які виразилися в умисному нанесені ним ОСОБА_13 ударів руками та ногами, останньому було завдано ударів: в ділянку голови - 5, тулубу - 8, правої верхньої кінцівки - 9, лівої верхньої кінцівки - 7, лівої нижньої кінцівки - 1, правої нижньої кінцівки 2 удари.
Після нанесення яких, ОСОБА_5 припинив нанесення ударів по тілу ОСОБА_13 , та місце вчинення кримінального правопорушення, залишив.
В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_5 на місці скоєння кримінального правопорушення 12.10.2017 у період часу з 02-00 год. до 05-00 год. настала смерть ОСОБА_13 ..
Смерть ОСОБА_13 настала від сполученої тупої травми тулубу, яка супроводжувалася тупою травмою грудної клітини з переломами ребер, раною легені, тупою травмою черевної порожнини з раною печінки, закритою черепно-мозковою травмою з переломом кісток носу, субарахноїдальними крововиливами та ускладнилася шоком. При досліджені трупу знайдено: перелом 5-го-7-го ребер по середньо ключичній лінії ліворуч, 7-го ребра по лопатковій лінії ліворуч з пошкодженням пристінкової плеври, 8-го - 10-го ребер по середньо пахвинній лінії ліворуч, 9-го ребра по передньопахвинній лінії ліворуч, рана нижньої долі лівої легені; рани печінки; перелом кісток носу, крововиливи у м`які покрови голови зі сторони внутрішнього боку, субарахноїдальні крововиливи, синці та садна тіла, рани лівого плеча, крововилив в слизову верхньої губи. Виявлена тупа травма тіла відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та в даному випадку призвела до смерті. Пошкодження виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, давність утворення незадовго до настання смерті та могли утворитись 11.10.2017 приблизно о 20.00 год.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
В апеляції:
- захисник та обвинувачений, в своїх апеляціях як разом так і кожен окремо, просять змінити вирок та зарахувати ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 12.10.2017 року до набрання чинності вироку стосовно ОСОБА_5 у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, посилаючись на Закон № 838-VIII.
- прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини кримінального правопорушення та доведеність вини і правильність правової кваліфікації дій інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 10 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років. На підставі ч. ч. 1,5 ст. 71 КК України до покарання призначеного ОСОБА_5 за даним вироком повністю приєднати невідбуту ним частину покарання, призначеного за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27.08.2014 за ч.1 ст. 125 КК України, з урахуванням ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24.09.2015, у вигляді 3 днів позбавлення волі(30 годин громадських робіт відповідають 3 дням позбавлення волі) та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 11 років 3 дні.

В обґрунтування вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 недостатньо враховано наявність обставин, яка обтяжує покарання останнього, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також наявні в матеріалах кримінального провадження дані, що характеризують особу ОСОБА_5 , зокрема те, що останній раніше неодноразово судимий, судимості не зняті та не погашені, перебуває на обліку у нарколога, не працює, а також думку потерпілої щодо призначення найсуворішого покарання.

Заслухавши учасників судового провадження, обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи та вимоги своїх апеляційних скарг, заперечували проти скарги прокурора, прокурора, який підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, заперечував проти апеляцій сторони захисту, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційних скарг.
Висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, та доведеність вини у вчиненні злочинів і правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.2 ст.121 та ч.2 ст.185 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому в цій частині оскаржуваний вирок не перевіряється.

Щодо вимог прокурора про застосування ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, при цьому прокурор просить остаточно призначити за сукупністю кримінальних правопорушень загалом 11 років позбавлення волі, що фактично, при вимозі призначити покарання за ч.2 ст. 121 КК України 10 років позбавлення волі та за ч.2 ст. 185 КК України - 1 рік позбавлення волі, є складання не шляхом часткового а повністю, а тому такий розмір покарання шляхом часткового складання призначених покарань є неможливим, у зв`язку з чим в цій частині вимоги прокурора не підлягають задоволенню.
Разом з цим, стосовно доводів прокурора про невідповідність призначеного судом покарання обвинуваченому ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості, є слушними з огляду на таке.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання та кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.
Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
При призначенні покарання обвинуваченому судом першої інстанції, вказаних вимог закону в повній мірі дотримано не було.
Так, судом першої інстанції не враховано в достатній мірі характер та ступінь тяжкості вчинених умисних обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, які відносяться відповідно до вимог ст.12 КК України до нетяжкого та тяжкого злочину. Тяжкий злочин, зокрема є злочином проти життя та здоров`я особи, який був вчинений обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, настання незворотності наслідків цього злочину, а також вчинення злочину проти власності. Не враховані в достатній мірі обставини вчинення тяжкого злочину, жорстоке побиття потерпілого, який не чинив опору. Поведінка обвинуваченого, який після скоєного залишив потерпілого в безпорадному стані, відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме останній не визнав своєї вини та не розкаявся, не вчинив жодних дій спрямованих на усунення заподіяної злочином шкоди, дані про його особу, те що раніше неодноразово судимий, судимості у встановленому законом порядку не зняті і не погашені, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, перебуває на обліку у лікаря нарколога і не перебуває на обліку у лікаря психіатра, за місцем проживання характеризується посередньо, соціальних зв`язків не має.
Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та наявність обставини, що його обтяжує, а саме скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Твердження прокурора про те, що судом першої інстанції не в повній мірі врахована думка потерпілої, яка наполягала на найсуворішому покаранні є також слушним.
Також, колегія суддів звертає увагу на жорстокість та зухвалість вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що після того як ОСОБА_5 наніс удар кулаком в ділянку обличчя потерпілому, від чого останній впав на землю, ОСОБА_5 продовжував наносити лежачому на землі потерпілому ОСОБА_13 , який фізично не міг чинити опір, удари ногами та руками в різні ділянки тіла.
З огляду на вищенаведене, а саме обставини вчинення кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, відношенням обвинуваченого до вчиненого та даними про нього, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, є занадто м`яким, оскільки у даному випадку таке покарання суперечить принципу справедливості, який є однією із ключових засад всієї системи права, й особливе місце посідає цей принцип у кримінальному праві, де однією із складових принципу справедливості виступає співрозмірність вчиненого особою злочину та призначеного за нього покарання.
Тому, за наведених обставин в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді 10 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років 6 місяців.
Крім того, вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27.08.2014 року ОСОБА_5 засуджений за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. та ухвалою цього ж суду від 24.09.2015 року призначене покарання у виді штрафу на підставі ст. 53 ч.5 КК України замінено на 30 годин громадських робіт, невідбутий строк покарання 26 годин, що згідно ч. 5 ст. 72 КК України в перерахунку відповідає трьом дням позбавлення волі.

Тому, на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 5 ст. 72 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного ОСОБА_5 за даним вироком є необхідним і доцільним повністю приєднати невідбуту ним частину покарання 3 дні позбавлення волі за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27.08.2014 року за ч.1 ст. 125 КК України, з урахуванням ухвали цього суду від 24.09.2015 року, та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років 6 місяців 3 дні.
Саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, і не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченого, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
Щодо вимог апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про зарахування обвинуваченому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення в редакції Закону України № 838-VIII, із розрахунку день за два, то вони є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на таке.
У редакції Закону № 838-VIII ч. 5 ст. 72 КК України було визначено правило зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішуючи питання щодо дії в часі положень ч. 5 ст. 72 КК України, Верховний Суд у постанові від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17) зазначив, що Закон № 2046-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки вводить (повертає) коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, тож вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч. 2 і ч. 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону.
На підставі цього, у зазначеному рішенні Верховий Суд констатував, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_5 засуджений за злочини, вчинені ним за ч.2 ст. 185 КК України 30 квітня 2017 року та за ч.2 ст. 121 КК України 11 жовтня 2017 року.
Посилання прокурора, що ОСОБА_5 був затриманий 12 жовтня 2017 року за вчинення злочину за ч.2 ст. 121 КК України, тобто після 20.06.2017 року, а тому на нього не діють приписи ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, є хибним і таким що не відповідає і не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду наведеною вище.
Оскільки, у даному кримінальному провадженні, один із злочинів, за які засуджено ОСОБА_5 було ним вчинено до 20 червня 2017 року, тому строк його попереднього ув`язнення з 12 жовтня 2017 року (з дати затримання) по набрання вироком законної сили 11 липня 2022 року (дата постановлення апеляційної ухвали), має бути зарахований у строк покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Таким чином, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника необхідно задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок в частині призначеного ОСОБА_5 покарання скасуванню з ухваленням в цій частині свого вироку відповідно до ст. 420 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника - адвоката ОСОБА_6 - задовольнити.
Апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 185 КК України,- скасувати в частині призначення покарання.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 призначити покарання:
- за ч. 2 ст. 121 КК України до 10 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років 6 місяців.
На підставі ч.1 ст. 71, ч.2 ст. 72 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного ОСОБА_5 за даним вироком повністю приєднати невідбуту ним частину покарання 3 дні позбавлення волі за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27.08.2014 за ч.1 ст. 125 КК України, з урахуванням ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24.09.2015, та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років 6 місяців 3 дні.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VIII), зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 12 жовтня 2017 року до 11 липня 2022 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4