ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
Справа № 953/4367/22 (1-кс/953/2806/22) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/562/22 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2022 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000500 від 01.08.2022 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000500 від 01.08.2022 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Накладено арешт на бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 країни виробника - Україна, з ознаками підробки, що вилучено 31.07.2022 року в ході огляду місця події від 31.07.2022 року адресою АДРЕСА_1 у власника ОСОБА_7 , шляхом його використання, - до скасування арешту майна у встановленого КПК України порядку.

Місцем зберігання названого майна визначено Управління поліції №1 ГУ НП в Харківській області.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя послався на те, що це арештоване майно може бути використане як доказ у даному кримінальному провадженні, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та є його предметом.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що ухвала постановлена із істотним порушення вимог кримінально процесуального закону та неповним з`ясуванням обставин справи.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що за наслідком вилучення водійського посвідчення ОСОБА_7 ,жодного процесуального документа не складалось.

Крім того, місця виявлення та вилучення даного посвідчення водія не співпадають.

Також автор апеляційної скарги звертає увагу на те, що відомості до ЄРДР були внесені з порушенням вимог ч.3 ст. 214 КПК України лише 01.08.2022 року о 08-21 годині в той час як протокол огляду місця події мав місце 31.07.2022 року.

Крім того автор апеляційної скарги зазначає, що клопотання про арешт майна не містить належного обґрунтування підстав відповідно до п.3 .ч3 ст. 132, ст. 170 КПК України з яких воно подане.

Також, на думку апелянта клопотання про арешт майна подано з порушенням строків, передбачених ч.5 ст. 171 КПК, а слідчий суддя при його розгляді дану обставину не дослідив.

Враховуючи стислі строки регламентовані ч. 2 ст.422 КПК України судова колегія вважає можливим розглянути апеляцію по суті без учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце проведення апеляційного розгляду, так як в силу вимог ч. 4 ст.405 КПК України дані обставини не є перепоною для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що проводиться досудове слідство провадженні № 0000500 від 01.08.2022 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, предметом якого і є вилучене (арештоване) майно.

Також з клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України і може мати доказове значення у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, ч.2ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1)збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя,суд повинен враховувати: 1)правову підставу для арешту майна; 2)можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння,передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1)можливість спеціальної конфіскації майна(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4)розмір шкоди,завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольнивши клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурор довів достатність підстав вважати, що вилучене майно є речовим доказом, має доказове значення для забезпечення кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно, вказане в клопотанні та арештоване слідчим суддею, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Виходячи із положень ч.1 та 3 ст.214 КПК України, огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що огляд місця події під час якого в ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 було вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 країни виробника - Україна, з ознаками підробки мав місце 31.07.2022 року в свою чергу кримінальне провадженні № 0000500 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України було внесено до ЄДРЛ 01.08.2022 року о 08:51:24 год, тобто у строки, визначені ст.. 214 КПК Україн.

Доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді з підстав подання прокурором клопотання арешт майна з порушенням строків,передбачених ч.5ст.172КПК України колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такої підстави для відмови в арешті майна, як пропущення строку звернення з клопотанням КПК України не передбачено ні серед умов, які враховуються при вирішенні питання про арешт майна як речових доказів, ні серед підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт.

Сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт, не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні.

Вказане обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, яке має ознаки речового доказу, задля досягнення завдань кримінального провадження, не позбавляє таке майно доказової сили, а тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.

Решта доводів, на які посилається в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_6 також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях.

Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Також, Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Крім того, відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2022 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000500 від 01.08.2022 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді