Справа № 357/2783/22 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2668/2022 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі,-

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно з ухвалою суду першої інстанції, до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі.
Своє рішення суд мотивував тим, що незважаючи на проявлений до ОСОБА_7 судом неодноразово гуманізм, кожного разу ОСОБА_7 після звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, умовно-достроково, не виправдовував довіру суду, порушував умови звільнення від відбування покарання з випробуванням, умовно-дострокового звільнення, вперто не ставав на шлях виправлення, виявляв свою злочинну спрямованість поведінки. Суд вважає, що ОСОБА_7 залишається небезпечним для суспільства і в суду відсутні законні підстави для умовно-дострокового звільнення, тобто підстави, які б беззаперечно вказували, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2022 року та застосувати до нього ст. 81 КК України та звільнити умовно-достроково від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги засуджений ОСОБА_7 зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що він має сім заохочень за виконання покладених обовязків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримується трудового розпорядку та вимог безпеки праці.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення засудженого ОСОБА_7 , надані в режимі відеоконференції, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
За положеннями ст. 81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за нетяжкий злочин, а також за необережний тяжкий злочин.
Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання представляє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.
Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , Білоцерківський міськрайонний суд Київської області повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення, пославшись на те, що засуджений кожного разу після звільнення його з іспитовим строком, умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання вчиняв нові умисні кримінальні правопорушення, що є свідченням тривалого злочинного спрямування його поведінки та впертого небажання стати на шлях виправлення.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегією суддів було з`ясовано, що засуджений ОСОБА_7 є раніше судимим:
25 серпня 2009 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 (два) роки;
28 жовтня 2011 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за . 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. 05 червня 2013 року невідбуту частину покарання 1 (один) рік 7 (сім) місяців 12 (дванадцять) днів позбавлення волі замінено на обмеження волі. 20 березня 2014 року звільнений умовно-достроково на 10 (десять) місяців на підставі ст. 81 КК України.
29 грудня 2015 року Новозаводським районним судом м. Чернігова за ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2011 року та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць позбавлення волі. Вироком Чернігівського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2015 року скасований в частині призначення покарання та визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки та на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2011 року та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць в решті вирок залишено без змін.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 23 лютого 2021 року засудженому ОСОБА_7 було зараховано строк попереднього ув`язнення з 26 грудня 2018 року по 21 лютого 2019 року включно на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.
З 19 червня 2019 року засуджений ОСОБА_7 покарання відбуває в Державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)». Початок строку відбування покарання 26 грудня 2018 року, кінець строку відбування покарання 30 листопада 2022 року.
За змістом характеристики адміністрації установи відбування покарань від 16 травня 2022 року засуджений ОСОБА_7 характеризується посередньо, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. За допущені порушення установленого порядку відбування покарання засуджений ОСОБА_7 мав 2 стягнення (зняті та погашені у встановленому законом порядку) та має 7 заохочень. На виробництві Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» не працевлаштований. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу, не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, утримує у чистоті та порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку, однак не завжди має охайний зовнішній вигляд, намагається дбайливо ставитись до майна установи і предметів, якими користується, не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, приймає участь в роботах по благоустрою місць позбавлення волі під контролем адміністрації установи, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки. Приймає активну участь у організації виховних заходів, які проводяться в установі. Не приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу для засуджених. Має середню спеціальну освіту, навчається на підставі наказу № 7-У від 01 вересня 2021 року в Білоцерківському закладі загальної середньої освіти ІІ-ІІІ ступенів з інституційною формою навчання № 2 Білоцерківської міської ради Київської області в 12-А класі, навчався в Білоцерківському навчальному центрі № 35 та здобув кваліфікацію електрозварник ручного зварювання ІІ-го розряду. Не приймає та не бажає приймати участь у роботі самодіяльних організацій. Підтримує звязки з рідними та близькими родичами шляхом побачень з ними та шляхом отримання від них посилок (за час відбування покарання в установі мав 3 короткострокові побачення та отримав 24 посилки). За час відбування покарання в установі на профілактичному обліку не перебував. Згідно вироку суд позову не мав. Вину в скоєному злочині не визнав. Перебував у розшуку з 29 травня 2013 року по 30 липня 2013 рік.
Згідно довідки № 100 про прибутки по місяцях, виданої на імя ОСОБА_7 заробітна плата ОСОБА_7 за період березень 2021 березень 2022 була нарахована лише за березень 2021 рік і склала 16, 22 грн.

З довідки стягнень та заохочень на засудженого ОСОБА_7 , вбачається, що останній має: стягнення 2 22 липня 2020 року був у стані алкогольного спяніння ДІЗО 3 доби. Станом на 29 квітня 2021 року стягнення зняте. 28 жовтня 2020 року бу в стані алкогольного спяніння ДІЗО 5 діб. Станом на 03 травня 2021 року стягнення погашено.

Заохочення 25 жовтня 2019 року за виконання покладених обовязків та додержання правил поведінки подяка; 23 січня 2020 року за виконання покладених обовязків та додержання правил поведінки подяка; 17 квітня 2020 року за виконання покладених обовязків та додержання правил поведінки подяка; 29 квітня 2021 року за виконання покладених обовязків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці зняття раніше накладеного стягнення ДІЗО 3 доби від 22 липня 2020 року; 26 липня 2021 року за виконання покладених обовязків та додержання правил поведінки подяка; 28 січня 2022 року за виконання покладених обовязків та додержання правил поведінки подяка; 14 квітня 2022 року за виконання покладених обовязків та додержання правил поведінки подяка.

З витягу з протоколу № 49 від 09 грудня 2021 року комісії Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» прослідковується, що засудженому ОСОБА_7 відмовлено в умовно-достроковому звільненні від покарання, у зв`язку з тим, що засуджений має недостатній ступінь виправлення.
Із вищенаведених даних про особу засудженого ОСОБА_7 та перевірених апеляційним судом обставин провадження, які були встановлені під час розгляду в суді першої інстанції клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що засуджений ОСОБА_7 не досяг необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би необхідність застосування до нього інституту умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (ст. 81 КК України), оскільки засудженим ОСОБА_7 не доведено сумлінної поведінки протягом всього часу відбування покарання та сумлінного ставлення до праці у державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», так як під час відбування покарання ОСОБА_7 характеризується посередньою, на виробництві установи не працевлаштований, не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, у реалізації програм диференційованого виховного впливу для засуджених та у роботі самодіяльних організацій, вину у скоєному злочині не визнав, що не може свідчити про те, що засуджений став на шлях виправлення.
Колегія суддів також погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що ті обставини, що засуджений ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, звільнявся від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково, але відповідних висновків для себе не зробив і продовжував свою злочинну діяльність, переконливо свідчать про те, що засуджений ОСОБА_7 усвідомлено не бажає ставити на шлях виправлення і чергове умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання буде суперечити досягненню мети покарання, передбаченої положеннями ст. 50 КК України.

Щодо доводів засудженого ОСОБА_7 про те, що законодавець при формулюванні тексту диспозиції кримінально-правової норми, закріпленої у ст. 81 КК України, врахував можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до особи яка раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі після фактичного відбуття нею не менше трьох чвертей строку призначеного судом покарання, то колегія суддів вважає за необхідне вказати, що ст. 81 КК України визначено умови та підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Наявність підстав фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання, без доведеності засудженим того, що він став на шлях виправлення унеможливлює застосування до особи дострокового звільнення від реального відбування покарання. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити лише врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого та його поведінку. Враховуючи те, що процес виправлення засудженого має бути стабільним та послідовним, на думку колегії суду, засуджений своєю поведінкою, яка виразилась у неодноразовому вчиненні кримінальних правопорушень проти власності не довів свого виправлення, після неодноразово застосування судами до нього кримінально-правових заходів звільнення від відбування покарання, а тому підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого відсутні.
Аргументи засудженого про наявність в нього 7 (семи) заохочень, які, на його переконання, доводять його виправлення, колегія суддів відхиляє, оскільки ті обставини, що він має заохочення, ще не підтверджують того, що засуджений повністю став на шлях виправлення, оскільки сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством (ст. ст. 67, 130 КВК України), але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, засудженим має бути доведено, зокрема, але не виключно, зразкове додержання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни, тощо.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 станом на час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі не довів свого виправлення.
За таких обставин ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2022 року відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, а тому вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі залишити без змін.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4