Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/328/22
провадження № 1-кп/624/43/22
УХВАЛА
Іменем України
смт. Кегичівка 25 липня 2022 року
Кегичівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні, у залі суду смт Кегичівка, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000271, стосовно якого:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лозова, Харківської області, українець, громадянин України, освіта неповна середня, не одружений, офіційно не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється, зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимий,
- у вчиненні ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:

До Кегичівського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 №0000271, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 травня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України.
Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Законом України № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (далі Закон) відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року, яким в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану продовжено 26 березня 2022 року на 30 діб.
Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану продовжено 25 квітня 2022 року на 30 діб.
Законом України від 22 травня 2022 року № 7389 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану продовжено на 90 діб, тобто з 24 лютого 2022 року по теперішній час в Україні діє правовий режим воєнного стану.
Встановлено, що 30 травня 2022 року близько 20 год. 30 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу домоволодіння ОСОБА_6 , яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , а саме проходячи повз зазначене подвір`я, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, умисно та протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, а також те, що його дії явні для ОСОБА_7 , бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, відкрито, переслідуючи корисливу мету наживи, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 заволодів велосипедом марки «Winner Vl42000986», який лежав на землі біля подвір`я потерпілого ОСОБА_6 , вартістю 3650 гривень, відповідно до судово-товарознавчої експертизи № 1308/22 від 31 травня 2022 року, після чого поїхав у невідомому напрямку.
В подальшому дружина потерпілого ОСОБА_7 побачила на вказаному вище велосипеді ОСОБА_4 та почала наздоганяти його та говорити, йому щоб той віддав їй велосипед, проте ОСОБА_4 , на зауваження не звертав уваги та продовжив реалізовувати свій злочинний умисел на відкрите заволодіння чужим майном (грабіж) рухаючись в бік смт. Кегичівка, Красноградського району, Харківської області.
В подальшому, під час руху по дорозі ОСОБА_4 , зустрів потерпілий ОСОБА_6 , та зупинив останнього, після чого викликав працівників поліції.
Таким чином ОСОБА_4 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, а саме грабіж, вчинений в умовах воєнного стану.
У підготовчому засіданні прокурором заявлено клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи наявністю існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Щодо вказаного клопотання прокурора заперечень від учасників судового розгляду не надійшло.
Потерпілий у судове засідання не з`явився, про місце дату та час повідомлений належним чином, заяв від нього не надійшло.
Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Стаття 177 КПК України передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.
Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) міцність соціальних в`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання;
4) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
5) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
6) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
7) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.
Оскільки наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_4 , скоїв в умовах воєнного стану, тяжке кримінальне правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років, може переховуватися від органів досудового розслідування та може перешкоджати встановленню всіх обставин скоєного злочину, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а також та наявність в даному кримінальному провадженні суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, цінності життя людини, застосування більш м`якого запобіжного заходу у даному провадженні не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження, суперечитиме завданням визначеним кримінальним законодавством та не забезпечить запобігання зазначеним вище ризикам.
При обранні міри запобіжного слідчий суддя вважає обґрунтованими посилання сторони обвинувачення, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може:
Може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик ґрунтується на тому, що підозрюваний розуміючи тяжкість кримінального покарання за вчинений злочин може залишити місце свого мешкання, в тому числі шляхом виїзду з району, області або країни, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки на території Красноградського району останній не зареєстрований та фактично не мешкає, потрапив випадково;
Вчинити інше кримінальне правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик ґрунтується на тому, що підозрюваний раніше неодноразово притягався за вчинення злочинів проти власності.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , свідчать про відсутність міцності його соціальних в`язків, оскільки він не одружений, дітей не має, не має офіційних джерел існування, на території Красноградського району останній незареєстрований та фактично мешкав тимчасово без реєстрації на період тимчасових неофіційних заробіток, звідки був звільнений, тобто фактично не має місця мешкання, скоїв тяжкий злочин, в умовах воєнного стану за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду.
Беручи до уваги викладене, оскільки наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_4 , скоїв тяжке кримінальне правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років, може переховуватися від органів досудового розслідування та може перешкоджати встановленню всіх обставин скоєного злочину, впливати на свідків, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а також та наявність в даному кримінальному провадженні суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, цінності життя людини, застосування більш м`якого запобіжного заходу у даному провадженні не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження, суперечитиме завданням визначеним кримінальним законодавством та не забезпечить запобігання зазначеним вище ризикам.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
При цьому, суд враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого, характер пред`явленого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками в справі, зокрема, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, як таких, що не достатні для запобіганню ризиків та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Також, ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Відповідно до п. "с" ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.
Суд вважає неможливим застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки, крім того, він щодо цього не заперечив.
З огляду на викладене, суд дійшов до переконливого висновку, що клопотання прокурора необхідно задовольнити, а щодо обвинуваченого слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, з урахуванням характеру скоєного та особи обвинуваченого, не зможуть забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, а також забезпеченню спробам переховування від суду, впливу на свідків та перешкоджання встановлення істини у справі, а тому у такому разі не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.
Поряд з цим, положеннями ч.3 ст.183 КПК України передбачено, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави.
За змістом ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З огляду на вище зазначене та з урахуванням суспільної небезпечності скоєного ОСОБА_4 та даних про його особу, суд застосовує її у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням певних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, що складає 148860 грн (60х2481грн).
На підставі викладеного та керуючись ст. 176-178, 183, 184, 193-197, 205, 485-488, 492 КПК України,-
УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) діб - до 22 серпня 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Копію даної ухвали надати учасникам провадження.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду (Розпорядження Голови Верховного суду від 25 березня 2022 року №14/0/9-22) через Кегичівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятиденний строк з дня проголошення ухвали, а якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1