ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1745/22 Справа № 190/409/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2022 року про відмову у задоволенні сумісного подання державної установи "П`ятихатська виправна колонія (№122)" та спостережної комісії Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про умовно-достроковое звільнення засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2022 року відмовлено у задоволенні сумісного подання державної установи "П`ятихатська виправна колонія (№122)" та спостережної комісії Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .
Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції зазначив, що оцінюючи у сукупності всі дані, які слугують чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, вважає, що процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що оцінка його виправлення є виключною компетенцією установи відбування покарання, при цьому представник колонії вважав, що він виправився та до нього необхідно застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Звертає увагу, що згідно характеристики характеризується задовільно, працевлаштований на виробництві, до праці відноситься добре, приймає участь у програмі диференційного впливу, щиро кається, підтримує зв`язки з родиною. Просить врахувати агресію РФ проти України та його бажання вступити до лав територіальної оборони для захисту держави.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув подання установи виконання покарань, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.
Початок строку відбування засудженим покарання 07 грудня 2019 року.
Кінець строку відбування засудженим покарання 07 березня 2023 року.
Згідно наявної в матеріалах провадження характеристики на ОСОБА_7 останній відбуває покарання в місцях позбавлення волі з 13 грудня 2019 року.
Під час утримання в державній установі Криворізька установа виконання покарань (№3) характеризувався негативно, заохочень не мав, мав три стягнення, які погашено у встановленому порядку.
З 03 червня 2020 року відбуває покарання в державній установі П`ятихатська виправна колонія (№122) та за час відбування покарання характеризується добре, має 1 заохочення, стягнень не має, працевлаштований на виробництві установи до комплексної бригади майстерні по переробці вторинної сировини, до роботи ставиться добре, проявляє розумну ініціативу, приймає участь у виховних заходах, що проводяться в установі, бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу знайте свої права та обов`язки, бере участь у роботі самодіяльних організацій, відвідує збори віруючих засуджених, підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов.
Крім того, судом першої інстанції враховано, що засуджений за весь період відбування характеризується задовільно та лише на даний час добре, при цьому мав 3 стягнення за порушення режиму утримання, останнє з яких 19 березня 2020 року у виді догани.
Також судом було взято до уваги, що 11 січня 2021 року комісією установи відбування покарання ОСОБА_7 було відмовлено у поданні матеріалів щодо переведення до дільниці соціальної реабілітації як такому, що не стає на шлях виправлення.
22 липня 2021 року комісією установи відбування покарання ОСОБА_7 було відмовлено у поданні матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі на підставі ст. 82 КК України.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що з огляду на вказані обставини не можна поведінку засудженого за весь період покарання визнати сумлінною та останній на даний час не довів свого виправлення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки той факт, шо засуджений характеризується задовільно, працевлаштований на виробництві, до праці відноситься добре, приймає участь в програмі диференційного впливу, щиро кається, підтримує зв`язки з родиною, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.
При цьому необхідно звернути увагу, що засуджений, перебуваючи в місцях позбавлення волі з грудня 2019 року, отримав лише одне заохочення 31 грудня 2021 року, тобто перед зверненням з поданням до суду, що свідчить про те, що застосоване до нього заохочення не носить систематичного характеру, при цьому висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Ті обставини, що засуджений розкаявся у вчиненому та має бажання вступити до лав ЗСУ, не можуть свідчити, що засуджений виправився та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Зазначені обставини свідчать лише про намагання засудженого використати формальні підстави - факт відбуття певної частини покарання для звільнення з місць позбавлення волі.
При цьому той факт, що у засудженого відсутні порушення режиму утримання під час перебування в колонії, має місце, проте згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України неухильне додерження правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення засуджений не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи засудженого про упереджене ставлення до засудженого суду є безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності подання установи відбування покарання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2022 року про відмову у задоволенні сумісного подання державної установи "П`ятихатська виправна колонія (№122)" та спостережної комісії Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про умовно-достроковое звільнення засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4