Єдиний унікальний номер 205/3885/22
Провадження №1-кс/205/1635/22
У Х В А Л А
Зокрема, відповідними слідчими діями встановлено, що директор КП «Міська ритуальна служба» Дніпровської міської ради ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заступник директора КП «Міська ритуальна служба» Дніпровської міської ради ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 користуючись своїм службовим становищем, впровадили протиправну корупційну схему, яка реалізується групою осіб з чітким розподілом ролей її учасників з метою отримання неправомірної винагороди.
11.10.2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.
Органом досудового розслідування встановлено, що у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у постійному користуванні перебуває автомобіль «ВАЗ 2110», д/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який на праві приватно власності належить ОСОБА_8 .
Обґрунтовуючи необхідність арешту, слідчий та прокурор вказують, що грошові кошти могли бути використані для забезпечення вчинення кримінального правопорушення, так і в подальшому можуть бути використані для забезпечення конфіскації майна, у зв`язку із чим просять слідчого суддю накласти арешт на таке майно.
Слідчий суддя, заслухавши думки учасників провадження, розглянувши клопотання та дослідивши додані до нього докази, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Також на даному етапі досудового розслідування наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 368 КК України.
Слідчий суддя зазначає, що згідно частини другої статті 131 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) арешт майна відноситься до заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно з частиною першою статті 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.
Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості провадження (частина перша статті 131 КПК України).
Як зазначалось вище, згідно пункту третього частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання. При вирішенні питання про арешт майна необхідно враховувати, серед іншого: 1) правову підставу для арешту майна; 2) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 3) наслідки арешту майна для обвинуваченого та третіх осіб (частина друга статті 173 КПК України).
На противагу, стороною захисту не наведено достатніх обставин, що спростовували б належність грошових коштів підозрюваній особі. З огляду на зазначене слідчий суддя робить висновок, що вилучені кошти належать саме підозрюваній.
Під час встановлення правової підстави, що зумовлює арешт такого майна слідчий суддя виходить з того, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 368 КПК України. Санкція даної статті передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Відтак, в цьому кримінальному провадженні необхідність арешту грошових коштів обґрунтовано обумовлена сукупністю підстав вважати, що таке майно може підлягати конфіскації як виду покарання у випадку прийняття в подальшому відповідного рішення судом. У зв`язку з загрозою конфіскації майна існує ризик того, що підозрювана особа може приховати чи відчужити грошові кошти за відсутності такого арешту. І навпаки, з накладенням арешту втрачається можливість особи відчужити цей актив на користь третіх осіб. Отже, може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його відчуження.
Окрім цього, на думку слідчого судді, розумність та співрозмірність обмеження права власності відповідає завданням кримінального провадження. Накладення арешту на майно підозрюваної особи направлене на досягнення дієвості цього провадження. Таке обмеження не шкодить інтересам інших осіб. Втручання у права і свободи особи шляхом арешту майна не має ознак порушення прав людини, адже потреби досудового розслідування на даному етапі виправдовують такий ступінь втручання.
Також слідчий суддя вказує, що накладення арешту на вказане майно не є припиненням права власності на нього, і жодних негативних наслідків арешту такого активу для третіх осіб не вбачається.
У зв`язку із викладеним, слідчий суддя доходить висновку про необхідність накладення арешту на вказане майно підозрюваної особи.
Окремо слідчий суддя роз`яснює, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 132, 167,170, 171-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1