УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.08.2022 Справа №607/2830/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, на утриманні 2 неповнолітніх дітей, працюючого механіком ФОП ОСОБА_4 , зареєстрованого в с.Мала Лука, Збаразького району Тернопільської області, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного основного та додаткового покарання,

за участю прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла заява засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного основного та додаткового покарання на підставі положень ст. 81 КК України, обґрунтовуючи вимоги тим, що він відбув більше 2/3 частини призначеного судом покарання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює механіком з ремонту транспорту у ФОП ОСОБА_4 і довів своє виправлення. На даний час він перебуває на обліку в Тернопільському районному відділі філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області. Основне покарання у виді позбавлення волі він відбував у ДУ «Городоцький виправний центр (№131)» та 04 серпня 2020 року звільнений з ДУ «Городоцький виправний центр (№131)» на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 04 серпня 2020 року про заміну невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 5 місяців і 10 днів на виправні роботи з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави строком на 2 роки. З часу такого обліку він не допускав порушень порядку та умов відбування покарання та за місцем роботи характеризується позитивно.

Засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити

Представник Тернопільського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд заяви у їх відсутності.

Прокурор заперечив відносно задоволення заяви засудженого ОСОБА_3 , посилаючись на те, що під час вчинення кримінального правопорушення останній перебував в стані алкогольного сп`яніння та за час відбування покарання неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, тому вважає, що засуджений не довів своє виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання, а підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання не набув.

Суд, розглянувши заяву, заслухавши думку прокурора та засудженого, дослідивши матеріали судового провадження, приходить до висновку, що у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 слід відмовити, виходячи з наступних мотивів.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення

За змістом п.1 ч.3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Умовно дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до ст. ст.537, 539 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким" № 2 від 26.04.2002, передбачено, що згідно з ч. 1 ст. 81 КК України, особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Відповідно до ч. 3 ст.55 КК України при призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і крім цього, на строк встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

Згідно роз`яснень п.10. вказаної вище Постанови коли питання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання виникло після повного відбуття засудженим основного покарання, суд може повністю або частково звільнити його від додаткового покарання після фактичного відбуття встановленої законом частини останнього та за наявності інших зазначених у законі умов.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 серпня 2018 року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Згідно ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) переведено строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , а саме 30 грудня 2016 року, що становить загалом 1 день у 2 дні позбавлення волі, які зараховано у строк відбування призначеного судом покарання.

Кримінальне правопорушення ним вчинено в стані алкогольного сп`яніння.

Внаслідок вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення 1 особа загинула та 1-ій - спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області не оскаржувався та набрав законної сили 06 вересня 2018 року.

Відповідно до повідомлення ДУ «Городоцький виправний центр (№131)» №60/03/1065 від 26 лютого 2019 року, ОСОБА_3 25 лютого 2019 року прибув у вказану установу для відбування покарання.

Згідно довідки Тернопільського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області №41/15/4887-22 від 08 серпня 2022 року ОСОБА_3 04 серпня 2020 року звільнений з ДУ «Городоцький виправний центр (№131)» на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 04 серпня 2020 року про заміну невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 5 місяців і 10 днів на виправні роботи з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави строком на 2 роки.

Так, ОСОБА_6 поставлений на облік Тернопільського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області 28 серпня 2020 року, а утримання із заробітку засудженого розпочато з 04 вересня 2020 року. Невиходів на роботу не допускав. За місцем роботи характеризується з позитивної сторони.

Відповідно до характеристики, виданої 20 квітня 2022 року ФОП ОСОБА_4 , ОСОБА_3 працює у ФОП ОСОБА_4 з 25 серпня 2020 року по даний час на посаді механіка з ремонту транспорту та зарекомендував себе як старанний працівник, скар та зауважень не надходило, невиходів на роботу не допускав.

Крім цього, ОСОБА_3 має на утриманні одну малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та одну неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак за інформацією Управління інформаційно-аналітичної служби ГУНП в Тернопільській області №2537/6/01-22 від 19 липня 2022 року, ОСОБА_3 14 березня 2017 року притягався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідно до постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, якою останнього визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Відомості про сплату штрафу не надходили. Посвідчення водія вилучено 29 грудня 2016 року та по даний час знаходиться на зберіганні в РСЦ № 6141 м.Тернопіль.

Крім цього, довідка Тернопільського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області №41/15/4887-22 від 08 серпня 2022 року свідчить про те, що ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не притягувався, однак 12 вересня 2020 року зареєстровано вчинення ним трьох адміністративних правопорушень, а саме за ч.1 ст. 127 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у виді попередження; за ч.1 ст. 175-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження; за ч.1 ст. 178 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вид попередження.

У зв`язку із фактом систематичного (три і більше) притягнення де адміністративної відповідальності 20 жовтня 2020 року за вих. № 41/15/8818-20 Тернопільським РВ підготовлено та направлено на адресу Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області подання про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді виправних робіт.

Згідно відповіді Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області № 6984 від 13 листопада 2020 року повідомлення Тернопільського РВ, прийнято і зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал НПУ» (журналі єдиного обліку) за № 39974 від 29.10.2020, а «в ході перевірки при спілкуванні з ОСОБА_9 , останній пояснив, що наміру порушувати умови відбування покарання не мав, обіцяє виправитись. Дані матеріали вивчались слідчим відділом ТВП ГУНП в Тернопільській області та у зв`язку відсутністю даних, які б указували на наявність кримінального правопорушення на даний час у вказаних матеріалах не вбачається підстав для внесення до ЄРДР».

В судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_3 станом на 31 липня 2022 року відбув 1 рік 10 місяців 28 дні виправних робіт в календарному обчисленні, тобто не відбув встановлену законом частину додаткового покарання, згідно вимог чинного законодавства, а відтак не набув права на умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання та не довів своє виправлення для умовно-дострокового звільнення від відбування основного покарання.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На підставі наведеного, враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_3 , його поведінку за весь період відбування покарання, суд приходить до висновку, що хоча станом на час розгляду заяви, останній і відбув встановлену законом частину призначеного судом основного покарання, нових кримінальних правопорушень не вчиняв, однак, з врахуванням того, що засуджений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ч. 286 КК України, як особа, яка керувала транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, тому вказані обставини не дають підстави вважати, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці останній довів своє виправленні і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбуття основного покарання, а підстав для звільнення ОСОБА_3 умовно-достроково від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, останній ще не набув, тому в задоволенні заяви ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 537-539 КПК України, ст. 81 КК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного основного та додаткового покарання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяОСОБА_1