ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2022 Справа №607/16511/21 Провадження №1-кп/607/716/2022 м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Тернополі кримінальне провадження №0000139, дані про яке 03.10.2018 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, старшого навідника четвертої гармати другого артилерійського взводу восьмої артилерійської батареї третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (крім строкової служби), всупереч вимог ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_3 , без поважних причин о 8 год. 30 хв. 25.07.2018 не з`явився та в подальшому, проводячи час на власний розсуд, о 8 год. 30 хв. 01.11.2018 прибув до військової частини НОМЕР_1 , чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України військовослужбовцем крім строкової служби.

Крім того, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (крім строкової служби), всупереч ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_3 , без поважних причин о 8 год. 30 хв. 29.11.2019 не з`явився повторно, та не з`являючись у військову частину, о 14 год. 30 хв. 14.09.2021 прибув до Тернопільської спеціалізованої прокуратури у оборонній сфері Західного регіону, чим повторно вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України - військовослужбовцем крім строкової служби.

За таких обставин ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015), тобто у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України - військовослужбовцем крім строкової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, дав пояснення, аналогічні викладеним у обвинувальному акті обставинам. Показав, що дійсно 25.07.2018 та 29.11.2019 не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин. В ході судового розгляду обвинувачений висловив розкаяння з приводу вчиненого.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, а також враховуючи, що судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю, оскільки він своїми умисними діями, які виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України - військовослужбовцем, крім строкової служби, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015), і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Вирішуючи питання за вид та міру покарання обвинуваченому, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України щодо загальних засад призначення покарання, враховує межі санкції ч.4 ст.407 КК України, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст.66 КК України, є щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , згідно вимог ст.67 КК України, є вчинення злочину особою повторно.
Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 раніше не судимий, за місцем реєстрації характеризується позитивно, виріс та проживає у багатодітній сім`ї, без батьківської оіпки, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , де характеризується посередньо, є учасником антитерористичної операції, на обліку у закладах охорони здоров`я за місцем проживання та Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону не перебуває.
Окремо суд враховує поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, яка наповнена критичною оцінкою вчиненого та висловленням жалю з приводу вчиненого, а також демонстрацією готовності нести відповідальність за вчинене (повне визнання вини, належна процесуальна поведінка).
З огляду на викладене, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015). Підстав для застосування ст.69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов за яких, норми, передбачені даною статтею можуть бути застосовані.
Разом з тим, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та враховуючи, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за можливе виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, а тому призначивши покарання в межах санкції ч.4 ст.407 КК України у вигляді позбавлення волі, вважає за можливе звільнити його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На думку суду, таке покарання буде гуманним, справедливим, відповідатиме принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого.
Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст.75 КК України, суд, із врахуванням його характеризуючих даних, ступеня тяжкості вчиненого злочину, взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому.
З огляду на те, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, суд, відповідно до ч.4 ст.76 КК України, вважає за необхідне доручити здійснювати нагляд за ОСОБА_4 , як особою звільненою від відбування покарання з випробуванням, командиру військової частини за місцем проходження військової служби, а у випадку звільнення з військової служби - уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання обвинуваченого.
Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся, витрати на залучення експертів відсутні, обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст.368, 370-371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015) і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік 6 (шість) місяців іспитового строку.
Відповідно до ст.76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Нагляд за ОСОБА_4 доручити командиру військової частини за місцем проходження служби, а у разі звільнення з військової служби уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Вирок суду, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуючий суддяОСОБА_1