ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 674/480/20

Провадження № 11-кп/4820/51/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109 від 21 березня 2020 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2021 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 24 березня 2021 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, пенсіонера, раніше судимого:

- вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області, від 24.03.2004 року за ч.1 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі; Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.08.2014 року звільнений умовно достроково з невідбутим строком покарання 1 рік 4 місяці 24 дні,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначено йому покарання у виді шести років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 24.03.2021 року, зарахувавши йому в строк відбуття покарання час його знаходження під вартою з 22 березня 2020 року по 23.03.2021 року (включно) в розрахунку, що відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23.03.2020 року.
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.
За вироком суду, ОСОБА_8 біля 17.00 год. 21 березня 2020 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на сходинковій площадці будинку по АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин з своїм сином ОСОБА_10 , під час словесного конфлікту, з метою умисного нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар обухом сокири по типу колуна в область голови останнього, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, вдавленого імпресійного перелому лобної кістки зліва, забою головного мозку середньої важкості, субарахноїдальних крововиливів, забійної рани в лобній області зліва, які по ступені тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги.
Так, у поданій апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд у місцевому суді.
Свої вимоги аргументує тим, що судом при обвинувачення, не допитано потерпілого та не з`ясовано його позиції відносно нового обвинувачення, що на думку захисника є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.
Наголошує, що обвинувачений ОСОБА_8 був фактично затриманий близько 18 години 21 березня 2020 року, однак матеріали кримінального провадження не містять протоколу такого затримання, що вказує про незаконність проведення похідних від затримання слідчий дій, а саме огляду місця події, обшуку обвинуваченого, висновків судово-медичних експертиз.
Звертає увагу на показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які надані з чужих слів, а тому місцевий суд не мав права на них посилатися, як на докази вини обвинуваченого ОСОБА_8 .
Зазначає захисник про неузгодженість висновку експерта від 05 січня 2021 року за №22, з показанням потерпілого та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які вказували, що до події потерпілий мав численні тілесні ушкодження в тому числі в області голови, тоді як за експертним висновком всі тілесні ушкодження виникли в день події.
Стверджує про порушення права обвинуваченого на захист, що виразилося у непроінформовані його органом досудового розслідування про призначення та проведення судових експертиз.
Наголошує захисник і на процедурі проведення експертних досліджень, які на його думку, містять істотні порушення, зокрема не зазначено час проведення експертизи, відсутність даних про проведення конкретних досліджень, відомостей, які використовувалися експертом під час їх проведення тощо, що ставить під сумнів їх результати.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.121 КК України на ст.124 КК України.
Свої вимоги аргументує тим, що суд при розгляді справи не врахував всіх обставин, в тому числі показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 щодо виявлених тілесних ушкоджень на потерпілому до події,тим самим помилково кваліфікував його дії.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів наведених у поданих апеляційних скаргах з мотивів наведених у них, прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненому злочині при викладених у вироку обставинах, доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, в судовому засіданні суду обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, визнав частково та показав, що 21.03.2020 року потерпілий, його син ОСОБА_10 прийшов додому у нетверезому стані і між ними відбулась сварка з приводу того, що той зловживає алкоголем та не реагує на його зауваження. На його чергове зауваження син почав хамити і сказав, що буде робити те що забажає, після чого почав шарпати за двері так, як він не впускав потерпілого в будинок. Він взяв сокиру та вдарив нею по дверях і між ними виникла шарпанина, яка переросла в бійку. Вважає, що син напав на нього, а він захищався. Після того, як син втік, згодом цього ж дня приїхали працівники поліції та забрали його у відділок. В подальшому приймав участь разом з поліцейськими в огляді місця події, яким надав згоду на огляд його домоволодіння. Просить врахувати його вік, стан здоров`я і суворо не наказувати.
Потерпілий ОСОБА_10 , в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що близько 17 год. 21.03.2020 повернувся додому по АДРЕСА_1 , але двері були зачинені, тому постукав у вікно. У відповідь обвинувачений - його батько ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, почав кричати, щоб він йшов геть. Він шарпнув за ручку вхідних дверей від чого вилетіла шибка, в цей час обвинувачений вибіг з сокирою і наніс, на його думку тупою частиною сокири, декілька ударів в область голови, від чого він впав та втратив свідомість. Коли прийшов до свідомості втік з подвір`я. При обранні міри покарання ОСОБА_8 просить наказати суворо, в подальшому відмовився від участі в судових засіданнях та судових дебатах.
Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції показав, що близько 17 год. 21.03.2020 чув крики з господарства ОСОБА_8 , по АДРЕСА_1 та з відстані біля 5 м бачив, як останній з сином - ОСОБА_10 бились та впали зі сходів, останній піднявся та втік. Після цього бачив потерпілого біля магазину, який був увесь в крові. Прибула бригада швидкої медичної допомоги, оглянули ОСОБА_10 і повідомили, що в нього проламана голова.
Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції показала, що близько 18 год. 21.03.2020 знаходилась в місцевому магазині «Тетяна», до приміщення забіг ОСОБА_10 увесь в крові, голова розбита, з рани голови текла кров, на їх запитання, що трапилось відповів, що батько не впускав додому та вдарив сокирою. Викликала фельдшера, яка надала потерпілому першу медичну допомогу та виклала бригаду швидкої медичної допомоги. Коли прибули медики забрали потерпілого ОСОБА_10 і повідомили, що в нього проламаний череп.
Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції надала покази, аналогічні показам ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_17 в суді першої інстанції показав, що він близько 17 год. 21.03.2020 року йшов до магазину повз господарство ОСОБА_8 , чув крики і подумав, що той розбирається зі своєю співмешканкою. Бачив, що хтось лежав на площадці, а ОСОБА_8 зігнувшись і не відомим йому предметом бив лежачого.
Об`єктивно вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується:
- витягом з Єдиного реєстру досудового розслідування №0000109 про реєстрацію кримінального провадження від 21.03.2020 року за ч.1 ст. 121 КК України, що послужило підставою для збирання доказів по даному кримінальному провадженню (т.2 а.с. 17).
- протоколом огляду місця події від 21.03.2020 року доведено, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 спричинено за місцем проживання обвинуваченого та потерпілого у будинку домогосподарства по АДРЕСА_1 , в ході якого зафіксовано сліди та обстановку вчиненого кримінального правопорушення. Зокрема, виявлено та вилучено сокиру, змиви плям бурого кольору на сходинковій площадці та стінах перед входом до будинку, що підтверджується фототаблицею до протоколу огляду місця події. Зафіксована на місці події обстановка в сукупності з іншими доказами, доводять пряму причетність обвинуваченого до вказаної події (т.2 а.с. 19-32). Вказаний огляд місця події від 21.03.2020 року проведено з письмової згоди власника будинку ОСОБА_8 (т.2 а.с. 18) та на підставі ухвали слідчого судді Дунаєвецького районного суду від 23.03.2020 року (т.2 а.с. 52).
- протоколом від 22.03.2020 року, затримання підозрюваного ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України за участі його захисника ОСОБА_9 , який на момент затримання перебуває у стані алкогольного сп`яніння, протоколом обшуку затриманого від 22.03.2020 року в ході якого вилучено одяг ОСОБА_8 зі слідами крові (т.2 а.с. 33;34-40; 41-42; 44).
- висновками експерта № 179; № 180; № 181; №182;№183;№184; №187; №185 та №186 від 23.03.2020 року, згідно яких кров на марлевому тампоні зі змивом з стіни будинку, сходинкової площадки, сходинки №9; №6; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , колготах (штанах), светрі, халаті вилучених у ОСОБА_8 , знайдена кров людини, при визначенні групової належності якої виявлений антиген А і може належати ОСОБА_10 та ОСОБА_8 (т.2 а.с. 55-56;58-59;61-62; 64-65; 67-68; 70-71; 75-76; 78-79; 81-82).
- висновком експерта № 132 від 23.03.2020 року згідно якого на колуні (об`єкт 2) вилученого у будинку домогосподарства по АДРЕСА_1 знайдена кров людини, при визначенні групової належності якої виявлений антиген А і може належати ОСОБА_10 та ОСОБА_8 (т.2 а.с. 86-88).
- висновком судово-психіатричного експерта № 189 від 01.04.2020 року відповідно до якого, ОСОБА_8 міг усвідомлювати на момент вчинення злочину, усвідомлює на даний час фактичний характер і суспільну небезпеку своїх дій, міг керувати своїми діями на момент вчинення злочину, на момент вчинення злочину хронічними, психічними захворюваннями не страждав, в стані тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства, іншого хворобливого стану психіки не знаходився. На теперішній час він також не страждає психічними захворюванням, може розуміти значення своїх дій та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.2 а.с. 89-90).
- заявою ОСОБА_11 про надання двох фотознімків від 21.03.2020 року вигляду потерпілого ОСОБА_10 , після спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (т.2 а.с. 136-138), а також проколом огляду вказаних фотознімків (т.2 а.с.139-140).
- протоколом слідчого експерименту від 22.04.2020 року з потерпілим ОСОБА_10 , в ході якого останній добровільно показав, на місці, детально розповів про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , які не могли бути відомі раніше працівникам поліції, в т.ч. щодо механізму нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, розташування потерпілого під час конфлікту, який виник між ними 21.03.2020 року з доданою фототаблицею до протоколу слідчої дії (т.2 а.с. 5-16).
- висновком повторної судово-медичної експертизи №22 від 05.01.2021 року, яким у гр. ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, вдавленого імпресійного перелому лобної кістки зліва, забою головного мозку середньої важкості, субарахноїдальних крововиливів, забійної рани в лобній області зліва, могли утворитись внаслідок удару тупим твердим предметом з плоско-ребристою травмуючою поверхнею, можливо обухом сокири і по степені тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення (т.2 а.с. 211-214).
Всім зібраним доказам у їх сукупності суд дав належну оцінку, вірно кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України, як умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного обставин, що обтяжують покарання.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.
Обставин, що пом`якшують покарання судом першої інстанції не встановлено, не знаходить таких і суд апеляційної інстанції.
Так, при призначенні покарання судом враховано, що ОСОБА_8 раніше судимий, пенсіонер, стан його здоров`я, за місцем реєстрації характеризується позитивно, на обліку лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, думку потерпілого.
Тому, з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою той обвинувачується, ближче до мінімальної межі.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом по даній справі дотримано вимоги кримінального процесуального законодавства, спрямовані на встановлення в справі об`єктивної істини, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та детально викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, у матеріалах кримінального провадження наявний звукозапис судових засідань, з якого убачається, що потерпілий ОСОБА_10 надав суду чіткі та послідовні показання, які суд першої інстанції поклав в основу вироку, щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_10 детально розповів про обставини заподіяння йому обвинуваченим тілесного ушкодження та наглядно продемонстрував спосіб його спричинення під час проведення слідчого експерименту від 22 березня 2020 року.

Показання потерпілого узгоджуються із іншими доказами, безпосередньо сприйнятими місцевим судом, зміст яких докладно наведено у вироку суду, зокрема, з показаннями свідка ОСОБА_16 , який був очевидцем бійки обвинуваченого з потерпілим після якої у потерпілого була розбита голова; показаннями свідка ОСОБА_17 , який чув крики домоволодіння ОСОБА_8 та бачив, як обвинувачений бив лежачого чоловіка невідомим йому предметом; показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які після події бачили потерпілого з розбитою головою і який їм повідомляв, що це зробив його батько вдаривши сокирою.

Наявність причинного зв`язку між заподіянням тілесних ушкоджень та подією, що мала місце 21 березня 2020 року, підтверджується висновком повторної судово-медичної експертизи №22 від 05.01.2021, відповідно до якої виявлені у потерпілого тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння, та моли виникнути за обставин, на які вказує потерпілий.
Ставити наведені докази під сумнів, підстав немає. Крім того, колегією суддів не встановлено доказів, які б підтверджували отримання потерпілим тілесних ушкоджень при інших обставинах чи за участю інших осіб.
З огляду на вказану сукупність доказів у кримінальному провадженні колегія суддів має підстави вважати, що у кримінальному провадженні встановлено всі обставини вчинення кримінального правопорушення відповідно до вимог статті 91 КПК України й оцінено за правилами статті 94 КПК України для беззаперечного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України.

Колегія суддів не погоджується з аргументами сторони захисту про відсутність доказів спричинення потерпілому тілесних ушкоджень саме обвинуваченим. Підставами для такого твердження є сукупність доказів, які покладені в основу винуватості обвинуваченого.
Дійсно, жоден зі свідків у даному кримінальному провадженні, на що звертає свою увагу сторона захисту, не бачили моменту заподіяння обвинуваченим потеплілому тілесного ушкодження саме сокирою, однак показання потерпілого, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 у своїй сукупності разом із письмовими доказами у справі та висновками експертиз поза розумним сумнівом доводять винуватість обвинуваченого у даній події.
Так, свідок ОСОБА_17 під час судового розгляду вказувала, що бачив як обвинувачений наносив невідомим йому предметом тілесні ушкодження лежачому на площадці чоловіку. Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 бачили потерпілого з розбитою головою після події, яким він повідомляв, що його батько вдарив сокирою.
Сам обвинувачений ОСОБА_8 у місцевому суді визнав існування між ним і потерпілим конфлікту в день події, який переріс у бійку, в ході якої він брав до рук сокиру.
Те, що вилучена з домоволодіння ОСОБА_8 колуна/сокира мала контакт із тілом потерпілого підтверджуєтесь даними висновку експерта №132 від 23.03.2020 року, відповідно до якого виявлені на ній сліди крові містять ознаки зразків крові потерпілого ОСОБА_10 .
Наведенні вище обставина у сукупності з виявленими за результатами огляду місця події слідами злочину, а саме плямами бурого кольору, які за висновками експертного дослідження належать потерпілому, рани в області голови потерпілого, підтверджує версію сторони обвинувачення про те, що ушкодження на тілі потерпілого утворилися від заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень саме сокирою.

За відсутності будь-якого розумного пояснення стороною захисту, за яких інших обставин могли опинитися на сокирі сліди обвинуваченого та кров потерпілого, ці докази поза розумнім сумнівом доводять версію обвинувачення.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту частково зводяться до того, що місцевим судом не дано правову оцінку діям обвинуваченого, який в момент події перебував у стані необхідної оборони.
Колегія суддів зазначає, що право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Зокрема, має бути встановлено, чи зазнала особа посягання та чи були її дії зумовлені захистом від такого посягання.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілій, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, а тому набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.
Як вбачається із матеріалів провадження, місцевий суд не встановив будь-яких обставин, які свідчили б про протиправні посягання з боку потерпілого, а доводи сторони захисту не спростовують висновків суду в цій частині.
Крім того, колегія судів враховує і поведінку обвинуваченого після події, який про допомогу не просив, не вказував про посягання щодо нього одразу після події, не звертався до правоохоронних органів з відповідною заявою, та поведінку потерпілого, який одразу залишив місце події, та просив про допомогу сторонніх людей.
Отже, поєднання обставин, обстановки та умов, за яких було вчинено тілесне ушкодження потерпілому, виключає в діях обвинуваченого стану необхідної оборони.

Посилання сторони захисту на інший час затримання ОСОБА_8 у зв`язку з проведенням огляду місця події та обшуку не відповідає положенням КПК України, оскільки відповідно до ч.3 ст.236, ч.6 ст.237 КПК України слідчий, прокурор має право заборонити будь-якій особі залишати місце події, місце обшуку до його закінчення та вчиняти будь-які дії, що заважають його проведенню, а тому обмеження в пересуванні ОСОБА_8 не може свідчити про його фактичне затримання як підозрюваного у вчиненні злочину, оскільки таке обмеження під час огляду та обшуку було здійснено відповідно до положень ст.ст.236, 237 КПК, а не ст.208 КПК.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає порушення права на захист.

Після проведення вказаних слідчих дій було складено протокол затримання ОСОБА_8 , що не суперечить положенням кримінального процесуального законодавства.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , надали показання з чужих слів, а тому місцевий суд не мав права на них посилатися, як на докази вини обвинуваченого ОСОБА_8 .
Для визначення того, чи є показання, в яких передаються висловлювання іншої особи, показаннями з чужих слів у значенні ст. 97 КПК, необхідно встановити, чи надаються або використовуються ці висловлювання іншої особи для доведення існування того факту, про який стверджується в цьому переданому висловлюванні. Показання, які містять висловлювання іншої особи, надані з іншою метою, наприклад, для доведення того, що інша особа висловилася саме так за певних обставин, не можуть вважатися показаннями з чужих слів відповідно до ст.97 КПК України, оскільки у такому разі вони є повідомленням про факт висловлювання, який свідок безпосередньо спостерігав.

У даному провадженні показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не є показаннями з чужих слів по відношенню до обставин вчинення злочину обвинуваченим, оскільки ці свідки надали показання не лише щодо обставин, про які їм стало відомо від потерпілого (хто його побив), а й щодо подій, про які вони безпосередньо обізнані, зокрема виявлених на потерпілому одразу після події тілесних ушкоджень.

Таким чином, ці показання можуть бути визнані допустимими з урахуванням критеріїв, передбачених пунктами 3 та 4 ч. 2 та ч. 6 ст. 97 КПК України.

Колегія суддів не погоджується із доводами сторони захисту про порушення права обвинуваченого на захист, що виразилося у непроінформовані його органом досудового розслідування про призначення та проведення судових експертиз.

Стаття 243 КПК України не покладає на слідчого обов`язку повідомляти стороні захисту про призначення експертиз у кримінальному провадженні. За змістом ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, при цьому ініціювання стороною захисту проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 цього Кодексу.

Протягом досудового розслідування та судового провадження сторона захисту була наділена правом знайомитися з результатами проведених експертиз, та заявляти клопотання про призначення нових експертиз у кримінальному провадженні.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що згідно зі статтею 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 26 та пункту 1 частини 1 статті 410 КПК України сторона не може скаржитися на неповноту дослідження доказів судом першої інстанції, якщо вона не використала і не намагалась використати свої процесуальні можливості для такого дослідження.

Всупереч доводам захисника місцевий суд не мав підстав для визнання недопустимим доказом висновків судово-медичних експертиз.

Так, експертні висновки зроблені із дотриманням вимог статей 101, 102 КПК України, складені кваліфікованими експертами із відповідною освітою та стажем роботи, згідно вимог Закону України «Про судову експертизу», будучи попередженими про кримінальну відповідальність за статтями 384, 384, 385 КК України.

В зазначених експертизах є відомості про об`єкти та зразки які надійшли на експертизу, порядок їх дослідження, перелік поставлених експертам запитань, та відповіді.

Не доведення певних обставин, на яких ґрунтувалось обвинувачення ОСОБА_8 , зокрема кількості спричинених ним тілесних ушкоджень потерпілому, не свідчить про безпідставність обвинувачення в цілому, не змінювало к валіфікацію дій обвинуваченого, та не вимагало від місцевого суду повторного допиту потерпілого.

Сама ж незгода сторони захисту з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, у процесі перевірки матеріалів кримінального провадження, колегія суддів не встановила матеріальних чи процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильності кваліфікації його дій. Відповідно і підстав для зміни чи скасування вироку суду щодо останнього не вбачається.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3