ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/14288/22

Провадження № 11-кп/4820/716/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого судді Преснякової А.А.

суддів Бережного С.Д., Федорової Н.О.

за участю секретаря Мельник І.О.

прокурора Гайдука В.І.

захисника Шкроби В.П.

обвинуваченого ОСОБА_1

перекладача Майсурадзе Г.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції контрольне провадження за кримінальним провадженням №0000351, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.02.2022 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі, громадянина Грузії, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_2 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч.3 КК України, та

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини.

У провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження №0000351, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.02.2022 за обвинуваченням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме у вчиненні декількох епізодів таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням у житло.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 листопада 2022 року.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, його системний характер, суспільну небезпечність, а також, що обставини, враховані при обранні обвинуваченому під час досудового розслідування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою істотно не змінились.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_1 просить ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2022 року скасувати, постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем постійного проживання.

Вказує, що суд безпідставно взяв до уваги твердження прокурора про те, що продовжують існувати ризики переховування від суду з метою уникнення відповідальності, незаконного впливу на потерпілих і свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Зазначає, що висунуте прокурором обвинувачення є некоректним та не підтверджується жодним джерелом доказів.

Посилається і на те, що суд не врахував, що він має тісні родинні зв`язки в Україні, де проживає тривалий час, має сім`ю, постійне місце проживання у м. Києві, потребує постійного медичного лікування.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_1 та його захисник підтримали апеляційні вимоги обвинуваченого і просили оскаржувану ухвалу скасувати, обрати ОСОБА_1 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на доводи апеляції.

Крім того, обвинувачений пояснив, що має хронічне захворювання гепатит В, з 1998 року проживає в України, в м.Київі проживає разом з цивільною дружиною ОСОБА_3 , в цивільному шлюбі перебуває більше 10 років.

Прокурор в судовому засіданні просив залишити ухвалу суду без змін, вважав доцільним продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки інші запобіжні заходу не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який обвинувачується у скоєні ще інших злочинів, обвинувальні акти скеровані до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги у повному обсязі, думку прокурора, який не визнав апеляційної скарги, вважав ухвалу суду першої інстанції від 12.09.2022 року законною і обґрунтованою, апеляційну скаргу обвинуваченого просив залишити без задоволення, перевіривши надані матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України 14 липня 2022 року в порядку ст. 291 КПК України направлений прокурором для розгляду до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, триває підготовче провадження.

Попередньою ухвалою суду від 22.07.2022 року в підготовчому судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_1 продовжувався запобіжний захід до 21.09.2022 року.

Відповідно до вимог статті 315 ч.3 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Так, під час підготовчого судового засідання 12.09.2022 року прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою, в тому числі і обвинуваченому ОСОБА_1 , з приводу даного клопотання висловились всі учасники судового провадження, що спростовує доводи обвинуваченого про порушення судом принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, оскільки обвинувачений та захисник були присутні в цьому засіданні, тож могли використовуючи свої права також подавати клопотання та додавати на обґрунтування клопотання докази.

Приймаючи рішення про задоволення заявленого прокурором у підготовчому судовому засіданні клопотання про продовження ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, системний характер його злочинної діяльності, суспільну небезпечність, а також, що не змінились обставини, враховані при обранні обвинуваченому під час досудового розслідування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків, а саме, що ОСОБА_1 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно положень статей 194, 199 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

4) те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Виходячи зі змісту ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно положень ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, у рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, прокурор повинен довести, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

На думку сторони обвинувачення, з якою погодився суд першої інстанції, на даний час не зменшилися та продовжують існувати ризики щодо переховування обвинуваченого від суду, а також останній, перебуваючи на волі, матиме можливість безперешкодно впливати на учасників процесу, шляхом підкупу, примусу, шантажу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів.

Відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, ОСОБА_1 обвинувачуються у вчинені кримінальних правопорушень, вчинених з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, інкриміновані йому злочини є тяжкими, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, з обвинувального акту обвинуваченому відомі адреси проживання потерпілих та свідків, які ще не допитані судом.

Відповідно до практики ЄСПЛ, у рішеннях по справах «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009 року, та «Александр Макаров проти Росії» від 12.03.2009 року, Суд вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою, а врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеними ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, який є громадянином іншої держави, не маючий утриманців, офіційно не одружений, тобто не маючий стійких соціальних зв`язків може переховуватися від суду, оскільки покарання, що загрожує, в разі визнання його винуватим, значно підвищує ризик переховування від суду, тоді як він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні наведеного ризику.

Крім того, існує загроза незаконного впливу на потерпілих та свідків з боку обвинуваченого, оскільки обвинуваченому відомі адреси їх мешкання, у зв`язку з чим, є ймовірність того, що вони під його фізичним, психологічним впливом можуть змінити свої показання.

Також відсутні гарантії того, що обвинувачений не вчинить інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчинені декількох епізодів крадіжок за нетривалий проміжок часу, на даний час офіційно не працює та не має постійного доходу та джерела для існування, також щодо нього в провадженні інших судів перебувають кримінальні провадження.

Отже, на даний час заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що обвинувачений не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора або з`явились якісь нові обставини, що свідчать про необхідність застосувати більш м`якого запобіжного заходу.

З урахуванням наданих матеріалів справи і встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду про продовження запобіжного заходу у вгляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 до 11.11.2022 року, законним, обґрунтованим та вмотивованим, обмеження його права на свободу у цьому випадку є виправданим і необхідним, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Колегія суддів вважає апеляційні доводи ОСОБА_1 , що ризики передбачені ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не були доведені, безпідставними та такими, що спростовуються матеріалам кримінального провадження.

Зазначені обвинуваченим ОСОБА_1 в апеляційній скарзі обставини, що він має постійне місце проживання у м. Києві, має міцні соціальні зв`язки, страждає хронічним захворюванням, істотним образом не знижують перелічених ризиків, застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде гарантувати виконанняобвинуваченим своїх процесуальних обов`язків на цій стадії судового провадження.

Також колегія суддів звертає увагу, що за повідомленням начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» в Хмельницькій області від 16.06.2022, стан здоров`я ОСОБА_1 задовільний, він перебуває на диспансерному обліку відповідно до наявних у нього хронічних захворювань та отримує амбулаторне лікування, госпіталізації в лікувальні заклади МОЗ України не потребує.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо неконкретності висунутого обвинувачення, яке не підтверджується жодними доказами, то апеляційний суд не перевіряв ці доводи, оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які вирішує суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали у цьому провадженні колегією суддів не встановлено. Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого є необґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2022 року про продовження строку тримання під вартою до 11.11.2022 року ОСОБА_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч.3 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

Преснякова А.А. Бережний С.Д. Федорова Н.О.