Cправа № 750/5926/21
Провадження № 1-кп/750/33/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2022 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001123 від 24 квітня 2021 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Чернігова, громадянки України, незаміжньої, раніше не судимої, не працюючої, маючої на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

щодо вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

законного представника особи,

щодо якої заявлено клопотання

про застосування примусових

заходів медичного характеру в особі

представника органу опіки та піклування - ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

особи, щодо якої заявлено

клопотання про застосування

примусових заходів медичного

характеру ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :
В судовому засіданні прокурором Новгород-Сіверської окружної прокуратури ОСОБА_5 подано письмове клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0001123 від 24 квітня 2021 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особи, яка на час вчинення кримінального правопорушення не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.125 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що 23.04.2021 близько 19 год. ОСОБА_3 , знаходячись біля під`їзду № 2, будинку АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до громадянки ОСОБА_9 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останній, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання їх суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, діючи свідомо та доводячи свій злочинний намір до кінця схопила останню за волосся та нанесла руками і ногами їй не менше п`яти ударів у ліву частину голови, один удар по правій руці та декілька ударів в нижню частину живота.

В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_3 спричинила ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи № 223 від 25.05.2021 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, саднами обличчя, котрі виникли від дії тупих предметів по механізму удару, струсу та тертя і в сукупності, як єдине багатокомпонентне ушкодження, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я і по давності могли утворитись 23.04.2021.

Дії ОСОБА_3 полягали у заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я і кваліфікуються за ч. 2 ст. 125 КК України.

Наведені та встановлені судом обставини підтверджуються такими доказами.
Особа, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_3 пояснила, що син потерпілої ОСОБА_10 разом зі своїм товаришем ОСОБА_11 часто відвідують майданчик біля під`їзду в якому вона живе та на якому грається її дитина. Хлопці постійно ображають інших дітей. Коли в черговий раз вона помітила, як ОСОБА_10 штовхає її сина, то почала проганяти його з майданчика та побігла за ним. Зізнається, що злегка штовхнула ОСОБА_10 , проте більше його не чіпала. Наказала йому покликати маму або тата, а сама пішла до своєї квартири. Через певний час до квартири подзвонив її син та повідомив, що прийшла мама ОСОБА_10 . Вона вийшла з під`їзду, де стояла потерпіла та погрожувала своєю посадою, казала що вона тут більше жити не буде. На її думку, потерпіла перебувала у неадекватному стані та від неї був відчутний дивний запах. Стверджує, що конфлікт першою розпочала потерпіла. Жінки зчепилися, почалась бійка, яка тривала приблизно п`ять хвилин та супроводжувалась словесним конфліктом. Після цього вони розійшлися, а через певний час приїхав чоловік потерпілої, почав погрожувати, виламувати двері, тому вона викликав працівників поліції. Про те, що потерпіла вагітна, їй не було відомо перед конфліктом. В процесі бійки потерпіла казала, що вагітна. В живіт потерпілу навмисно не била. Вдарила потерпілу правою рукою в голову. Кількість ударів не рахувала. Потерпіла також наносила їй удари, був струс мозку, до лікарні не зверталась, бо ліки коштують дорого. Вказана ситуація склалася через непорозуміння стосовно дітей. Не намагалася вибачитися перед потерпілою, так як вважає, що це (потерпілій) їй не потрібно. Згодна відшкодувати шкоду, завдану потерпілій у зв`язку із пошкодженням куртки та кошти, витрачені на проведення огляду у лікаря. Визнає, що удари наносила потерпілій і шкодує, що цю бійку бачили діти.

Потерпіла ОСОБА_9 показала, що 23.04.2021 о 18 год. 00 хв. вона повернулася додому з роботи та відправила свою дитину гуляти на двір, яка приблизно через 20 хвилин повернулася дуже схвильована, заплакана. На запитання «Що трапилося?», дитина повідомила, що невідома жінка побила його. Тоді потерпіла вдягла чорну куртку та вийшла надвір. По дорозі зустріла сусідку з під`їзду, яка пояснила, що дійсно, якась жінка жбурляла та штовхала її дитину. Коли вийшла надвір, зателефонувала своєму чоловіку та повідомила, що їхню дитину побили, попросила під`їхати. Коли підійшла до дитячого майданчика, помітила як незнайома їй дитина направилася в сторону під`їзду та натиснула кнопки домофону. Їй стало зрозуміло, що матір цієї дитини ображала її сина, тому попросила покликати свою матір надвір. Невдовзі, з під`їзду вийшла жінка, яка перебувала у збудженому емоційному стані, та без будь-яких пояснень почала наносити їй тілесні ушкодження. На прохання не бити в живіт, так як потерпіла була вагітна, кривдниця не реагувала та продовжувала наносити удари в різні частини тіла. Ударів було багато. Не заперечує, що наносила удари у відповідь, проте лише з метою захиститися. Після конфлікту перебувала на лікуванні. Вважає, що конфлікти у дітей виникали саме через обвинувачену. Не знала, що обвинувачена перебуває на обліку у психіатра. Щодо призначення покарання обвинуваченій, то вважає, що при визнанні нею своєї вини достатнім буде призначити покарання у виді громадських робіт, якщо вину не визнає то арешт.
Допитана свідок ОСОБА_12 показала, що бачила лише окремі моменту конфлікту, що виник між обвинуваченою та потерпілою, який тривав 10-15 хвилин. Спочатку почула крики. Визирнувши у вікно, побачила, що обвинувачена наче тягнула потерпілу, тримаючи її за волосся. Удари не бачила. Бачила порвану куртку потерпілої, на обличчі останньої були подряпини. Коли приїхала поліція, то вона вийшла з квартири у двір. Такий конфлікт був перший раз.
Факт вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України підтверджується зібраними в матеріалах кримінального провадження та перевіреними в судовому засіданні такими доказами:

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001123 від 24.04.2021, відповідно до якого до ЧРУПГУНП в Чернігівській області звернулась громадянка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із заявою про те, що 23.04.2021 близько 19 год. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклої суперечки, невідома жінка нанесла ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, СГМ, забій м`яких тканин голови;

-заявою ОСОБА_9 від 23.04.2021 за фактом нанесення їй невідомою жінкою тілесних ушкоджень, що мало місце по вул. Родимцева у м.Чернігові;

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.05.2021,

-згідно якого потерпіла ОСОБА_9 за загальними рисами обличчя чітко впізнала жінку на Фото № 2 (зображена ОСОБА_3 ), яка 23.04.2021 спричинила їй тілесні ушкодження;

-заявою потерпілої ОСОБА_9 від 18.05.2021 про надання її медичної картки амбулаторного хворого № 65723 для проведення необхідних експертиз;

протоколом огляду місця події з ілюстративною таблицею до нього від 23.04.2021, об`єктом якого є дитячий майданчик, розташований на відстані близько 7 метрів від під`їзду п`ятиповерхового будинку, розташованого на адресою: АДРЕСА_2 . Під час огляду нічого не виявлено та не вилучено;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 27.05.2021, проведеного за участі потерпілої ОСОБА_9 та флеш-карта з відеозаписом слідчої дії;

-випискою із медичної карти амбулаторного хворого № 663 від 23.04.2021 ОСОБА_9 , згідно якої у останньої ознак алкогольного сп`яніння не виявлено, результат алкотесту Драгер 0,00 проміле.

-висновком експерта № 223 від 25.05.2021 відповідно до якого у громадянки ОСОБА_9 , 1985 року народження, виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, могли утворитись не менше ніж від 2 (двох) травмуючи дій, та не виключається можливість їх утворення 23.04.2021;

-постановою про зміну кваліфікації від 28.05.2021 у кримінальному провадженні №0001123 від 24.04.2021 з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України;

-протоколом огляду речей від 20.05.2021, об`єктом якого є зимова шкіряна куртка, чорного кольору, на комірі якої є хутро каракулю та песцю сірого кольору, вилучена на підставі заяви у потерпілої ОСОБА_9 ;

-висновком експерта № 2636/21-24 від 26.05.2021 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0001123, об`єктом якої є шкіряна куртка, чорного кольору, на комірі якої є хутро каракулю та песцю сірого кольору, вилучена на підставі заяви у потерпілої ОСОБА_9 . Матеріальний збиток нанесений власнику куртки, внаслідок пошкодження, складає 8362 грн. 00 коп.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 153 від 16.06.2022 у ОСОБА_3 на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення у вчиненні якого вона підозрюється, виявлені ознаки параноїдної шизофренії. Не повна ремісія (F20.04 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду). ОСОБА_3 за своїм психічним станом на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення у вчиненні якого вона обвинувачується була позбавлена здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ОСОБА_3 , на теперішній час мають місце ознаки параноїчної шизофренії. Не повна ремісія (F20.04 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду). ОСОБА_3 , на даний час показано застосування примусового заходу медичного характеру надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив застосувати до ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Особа, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_3 проти задоволення клопотання не заперечила.

Законний представник особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру представник органу опіки та піклування клопотання прокурора підтримала. Щодо цивільного позову, то проти задоволення позову в частині матеріальної шкоди не заперечила, оскільки така шкода підтверджена матеріалами справи, щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то вважає, що така не доведена, заявлений розмір є завеликим.

Захисник адвокат ОСОБА_8 не заперечувала проти задоволення клопотання. Цивільний позов, на її думку, не підлягає розгляду.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання не заперечував. Цивільний позов просив задовольнити.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про доведеність вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного діяння, за яке передбачена кримінальна відповідальність за ч.2 ст.125 КК України.

Разом із тим, суд вважає неприйнятними доводи прокурора щодо наявності умислу в діях ОСОБА_3 , при вчиненні нею інкримінованого суспільно небезпечного діяння.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст.19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричного експерта від 16.06.2022, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, у стані неосудності. Наявне у неї психічне захворювання позбавило її можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння.

З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину. Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена в ухвалі Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 202/5997/17.
Таким чином, із клопотання прокурора належить виключити посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_3 при вчиненні суспільно небезпечного діяння.
Виходячи з роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності по справі обґрунтованого висновку експертів психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність, викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів. Для об`єктивної оцінки ступеню небезпечності хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з*ясувати думку експертів, психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім з урахуванням висновків експертів та характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

Згідно ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст.92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

В силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

З урахуванням висновку судово - психіатричного експерта №153 від 16.06.2022, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, у стані неосудності, на даний час у ОСОБА_3 мають місце ознаки параноїдної шизофренії та до неї слід застосувати примусові заходи медичного характеру.

Згідно ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Згідно ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним та Кримінально-процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.

Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_3 в період інкримінованих їй дій перебувала у неосудному стані, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, маючи ознаки параноїдної шизофренії, тому суд приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим.

Суд бере до уваги відсутність підстав вважати, що ОСОБА_3 на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 на стадії досудового слідства не застосовувався, підстави для обрання запобіжного заходу відсутні.

Згідно ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, несе інша фізична або юридична особа, визначена законом.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При цьому, ч.1 ст.1186 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується.

В ч. 2 ст. 1186 ЦК України визначено, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Як вбачається з матеріалів провадження, цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу, було заявлено безпосередньо до неосудної особи ОСОБА_3 .

При цьому, ОСОБА_3 під час вчинення суспільно-небезпечного діяння перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, та в силу ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 не підлягає задоволенню, так як пред`явлений до неналежного відповідача, що не позбавляє її можливості подати позов в цивільному проваджені до належного відповідача.

Питання про речові докази необхідно вирішити відповідно до статті 100 КПК.

Відповідно до статей 118-119, 126 КПК процесуальні витрати в сумі 686 грн 44 коп. віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 19, 92-94 КК України, ст. 512, 513, 516 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_3 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 відмовити.
Процесуальні витрати віднести на рахунок держави.
Речові докази після набрання ухвалою законної сили:
-куртку жіночу зимову залишити у володінні потерпілої.
Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, законному представнику та особі, стосовно якої застосовано примусовий захід медичного характеру.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 06.10.2022 о 12.00 год.

Суддя ОСОБА_1