Номер провадження: 11-кп/813/1711/22
Справа № 501/2782/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 липня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні №0000243 від 31.03.2021 року,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.
Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 26 вересня 2022 року.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на наявність ризиків, передбачених, п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, виходячи з того, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні особо тяжкого злочину та не працевлаштований.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій зазначає, що обраний обвинуваченому запобіжний захід є занадто суворим, посилаючись на те, що:
- заявлені прокурором ризики не обґрунтовані та недоведені, матеріали провадження не містять доказів вчинення обвинуваченим спроб перешкоджання здійсненню досудового розслідування;
- документи обвинуваченого, що посвідчують особу, було поміщені до сейф пакету та знаходяться в матеріалах кримінального провадження, що свідчить про неможливість обвинуваченого самостійно покинути територію України;
- стороною обвинувачення не обґрунтовано повідомлена ОСОБА_9 підозра. Натомість результати проведеної експертизи свідчать про відсутність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України;
- прокурором не доведено, а судом у оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано неможливості застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів;
- обвинувачений потребує медичного догляду у спеціалізованих установах, однак медична допомога йому не надається через мовний бар`єр;
- обвинувачений сприяє досудовому розслідуванню, не судим, має позитивні характеристики, постійне місце проживання, перебуває у шлюбі та має на утримання трьох неповнолітніх дітей.
Посилаючись на вищевикладене захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладання обов`язків ,передбачених п.п.1-4 ч.5 ст. 194 КПК України.

Позиції учасників судового розгляду.
Відповідно до положень ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строк тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що сторонами клопотання про розгляд справи за участі сторін не надходило, апеляційний суд, керуючись вимогами ст. 422-1 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності учасників провадження та фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, з зазначених матеріалів вбачається, що в провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження №0000243 від 31.03.2021 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Щодо доводів сторони обвинуваченого про відсутність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Обвинувачення, відповідно до приписів Розділу IV КПК України «Судове провадження у першій інстанції» є предметом судового розгляду, його обґрунтованість або безпідставність встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи, тому на теперішній час твердження про недоведеність причетності ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, є передчасним, оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває.

Приймаючи до уваги зазначене, апеляційний суд вважає, що обґрунтованість причетності обвинуваченого до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, на даній стадії, при розгляді апеляційного провадження на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перевіряється.

Окрім того, у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України оцінка допустимості та належності доказів, а зокрема і результатів проведеної експертизи, буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а відтак апеляційний суд позбавлений можливості надавати оцінку доказам причетності обвинуваченого до інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Щодо посилань апелянта про необґрунтованості та недоведеності заявлених прокурором ризиків, а саме відсутності у матеріалах провадження доказів вчинення обвинуваченим спроб перешкоджання здійсненню досудового розслідування,апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд встановив належне обґрунтування судом наявності зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі Єчюс проти Литви (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції прийняв до уваги обґрунтованість повідомленої ОСОБА_9 підзори у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його тяжкість, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були підставою для обрання такого виключного запобіжного заходу та були предметом перегляду судом апеляційної інстанції, не зменшились та виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод Курта Коркута, оскільки суд першої інстанції дотримався при розгляді клопотання прокурора приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України.

Таким чином, з огляду на те, що наявність встановлених судом ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи та при розгляді апеляційної скарги не спростована, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків стороною захисту як суду першої інстанції, так і апеляційному суду не надано, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність справжнього інтересу суспільства в продовженні тримання Курта Коркута під вартою, зважаючи на високу ймовірність вчинення позапроцесуальних дій, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зауваження захисника щодо неможливості підозрюваного переховуватись від органів слідства та суду з огляду на те, що документи обвинуваченого, що посвідчують особу, було поміщені до сейф пакету та знаходяться в матеріалах кримінального провадження,апеляційний суд відхиляє та звертає увагу на наступне.

Частиною 1 статті 33 Конституції України, згідно з якою кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання.

На думку апеляційного суду, приймаючи до уваги ведення в Україні активних військових дії, ризик можливого переховування підозрюваного від суду посилюється тим, що останній, відповідно до положень ч.1 ст. 33 Конституції України, не обмежений у праві пересування на території України та може потрапити на території ведення активних бойових дій чи території тимчасово не підконтрольні Україні, що завадить подальшому судовому розгляду.

Соціальні зв`язки обвинуваченого апеляційний суд безумовно враховує, але відсутність судимостей, позитивні характеристики, постійне місце проживання та перебування у шлюбних відносинах, в світлі інкримінованих обставин справи, не є таким беззаперечно стримуючими факторами, які би спростували існування ризиків можливого вчинення обвинуваченим спроб ухилення від органів досудового слідства та суду, здійснення тиску на інших учасників судового провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обставини ж щодо перебування на утриманні обвинуваченого дітей належними доказами стороною захисту підтверджені не були, сам по собі факт наявності у особи дітей не підтверджують прийняття участі у їх утриманні.

Крім того, стороною захисту не надано належних доказів на підтвердження працевлаштування ОСОБА_7 , джерел його доходів, а відтак і здатності утримувати будь-яких осіб.

Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки Курта Коркута у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу на вказаній стадії кримінального процесу суду першої інстанції, як і апеляційному суду надано не було. Застосування запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, та не здатність забезпечити належне виконання обвинуваченим обов`язків.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено та стороною захисту не доведено.

Посилання ж захисника на потребування обвинуваченим медичного догляду у спеціалізованих установах, та ненадання йому медичної допомоги в ДУ «ОСІ» через мовний бар`єр, як на підставу неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Окрім того, в матеріалах провадження не міститься жодних медичних документів з приводу того, що обвинувачений не може отримувати належне лікування в умовах утримання в слідчому ізоляторі, вільно обирати лікаря чи бути направленим на лікування до обраного закладу охорони здоров`я в передбаченому законом порядку як і негативної динаміки її здоров`я.

Тож, апеляційний суд констатує, що матеріали провадження не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 липня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні №0000243 від 31.03.2021 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4