Справа № 939/166/21
Номер провадження 1-кп/373/121/22
УХВАЛА

14 червня 2022 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_9 ,

розглянувши клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000775 від 26 жовтня 2020 року за п.12 ч.2 ст.115 КК України,

встановив:

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України. Кримінальне провадження відносно них перебувало на розгляді Бородянського районного суду Київської області.

У відповідності до розпорядження голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність справ Бородянського районного суду змінено на Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

13 квітня 2022 року прокурор ОСОБА_10 звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 . Строк дії запобіжного заходу було продовжено по 17 червня 2022 року включно.

10 червня 2022 року прокурор ОСОБА_10 повторно звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Клопотання обґрунтовує тим, що на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були наявні під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які не зменшилися, а саме: ризик переховування, незаконного впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Зокрема, можливість переховування від суду обґрунтовує тим, що обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений особливо тяжкий злочин, будучи не одруженим, не маючи постійного місця роботи, стійких соціальних зв`язків, може намагатися уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання. Обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, з врахуванням зміни підсудності кримінального провадження, матиме можливість будь-якими методами впливати на потерпілу та свідків з метою схиляння їх до зміни показань на свою користь. Крім того, у вчиненні даного кримінального правопорушення підозрюється ще одна особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, і обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, матиме можливість вчиняти дії, спрямовані на відворотність покарання для цієї особи, таким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Матеріали кримінального провадження до суду не надходили.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання підтримав з вищезазначених підстав та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_6 вважають клопотання необгрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в зв`язку з відсутністю доказів наявності передбачених ст. 177 КПК України ризиків. Просять змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, слід перевіряти наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою,

Відповідно до вимог пунктів 1, 4 та 5 частини 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, впливати на свідків чи потерпілого, перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У судовому засіданні судом не встановлено будь-яких обставин, що вказували б на зменшення ризиків, які існували на час обрання та продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений не одружений, доказів наявності на його утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, його працевлаштованості немає, що в сукупності свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків.

Санкція частини 2 ст. 115 КК України передбачає позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі. Обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений особливо тяжкий злочин, на думку суду, може вчиняти в подальшому дії з метою переховування, а співставлення можливих негативних для нього наслідків переховування у вигляді можливого ув`язнення із засудженням до покарання у виді позбавлення волі довічно у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Крім того, місцем проживання ОСОБА_8 до взяття під варту було смт. Бородянка Київської області, де активні бойові дії припинилися лише нещодавно й багато будинків та інших об`єктів інфраструктури цього селища зруйновано. Дана обставина, на думку суду, унеможливлює проживання обвинуваченого за його місцем проживання. З урахуванням відсутності в нього іншого житла це збільшує ризик ухилення обвинуваченого від явки до суду. Така обставина унеможливлює й застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Щодо ризику впливу на потерпілого та свідків, слід зазначити, що в даному кримінальному провадженні триває судовий розгляд, а з врахуванням необхідності безпосередності дослідження доказів під час судового провадження, в тому числі й допиту потерпілої та свідків, вважаю, що ризик впливу на них наявний. Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за попередньою змовою групою осіб, одна з яких не встановлена під час досудового слідства і матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

Щодо заявленого прокурором ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слід зазначити наступне.

Обґрунтовуючи наявність такого ризику, прокурором зазначено, що у вчиненні даного кримінального правопорушення підозрюється ще одна особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, і тому ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, матиме можливість вчиняти дії, спрямовані на відворотність покарання цієї особи.

Разом з тим, можливе вчинення дій, спрямованих на відворотність покарання особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, можуть перешкоджати кримінальному провадженню саме відносно такої особи, а не кримінальному провадженню щодо особи, яка вчиняє такі дії, а саме ОСОБА_8 .

Тому ризик перешкоджати даному кримінальному провадженню іншим чином не підтверджено.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 та 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Враховуючи роз`яснення, надані Верховним Судом у листі № 2/0/2-22 від 03 березня 2022 року, в тому числі й можливість зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснених судом при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, зважаючи на підстави передачі даного клопотання до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду, відсутність на час його розгляду в розпорядженні суду матеріалів цього кримінального провадження та причини цього, суд вважає, що доводи сторони захисту не спростовують обґрунтованості необхідності та виправданості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не містять відомостей про обставини, які не були враховані під час вирішення питання про обрання та продовження строку його дії під час досудового слідства та судового провадження.

Таким чином, враховуючи, що запобігання наведених ризиків становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні правопорядку та відправлення кримінального судочинства, цей інтерес має превалююче значення над принципом поваги до свободи особистості та виправдовує обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Однак, не зважаючи на відсутність доказів наявності ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд вважає, що клопотання містить інші обставини справи в їх сукупності, які б змусили дійти до висновку про актуальність законодавчо визначених підстав для продовження строку тримання особи під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на даній стадії процесу. Обставин, які б давали підстави для зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, не встановлено.

Керуючись ст.ст.7, 9, 177, 182, 183, ч. 6 ст. 193, ст.ст.194, 314 КПК України, Законом України «Про правовий режим воєнного стану», суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) діб, тобто з 14 червня по 12 серпня 2022 року включно, утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Управління Державної пенітенціарної служби України.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3