Справа № 674/1182/22
Провадження № 1-кс/674/109/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м. Дунаївці
Дунаєвецький районний суд Хмельницької області (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дунаївці клопотання прокурора Новоушицького відділу Кам`янець-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, винесене в кримінальному провадженні №0000031 від 21 вересня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищезазначене клопотання. В обґрунтування зазначено, що Сектором дізнання ВП № 2 Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000031 від 21 вересня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що директором ФГ АСВ «Довжок-05» ОСОБА_4 упродовж 2022 року, всупереч ст.ст. 93, 122-126, 211 Земельного кодексу України, за відсутності будь-яких підстав - набуття права на землю, без відповідних правовстановлюючих документів, що посвідчують його право власності, або право користування земельними ділянками, умисно з корисливих мотивів, з метою отримання прибутку, шляхом механічного обробітку ґрунту, посіву, вирощування сільськогосподарської культури (соняшник) самовільно зайняла та використовувала земельну ділянку загальною площею 9,6651 га з кадастровим номером :03:004:0133, що розташована за межами с. Струга Новоушицької територіальної громади Хмельницької області та відноситься до земель загального користування (громадські пасовища, сіножаті).
Відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031 від 21 вересня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.
Постановою дізнавача СД ВП №2 Кам`янець-Подільського РУП ГУНП України в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 28.09.2022, земельну ділянку загальною площею 9,6651 га з кадастровим номером :03:004:0133, що розташована за межами с. Струга Новоушицької територіальної громади Хмельницької області та відноситься до земель загального користування (громадські пасовища, сіножаті) та посіви соняшника на ній визнано речовими доказами у Даному кримінальному провадженні.
28 вересня 2022 року під час проведення огляду місця події встановлено, що земельна ділянка загальною площею 9,6651 га з кадастровим номером :03:004:0133, що розташована за межами с. Струга Новоушицької територіальної громади Хмельницької області та відноситься до земель загального користування (громадські пасовища, сіножаті) на час огляду оброблені та на вказаній земельній ділянці проростає культура соняшнику.
Наразі у кримінальному провадженні досліджуються обставини за яких було здійснено посів, вирощування сільськогосподарської продукції - соняшнику на згаданій земельній ділянці, та правові підстави Здійснення згаданої діяльності, тому знищення їй пошкодження згаданої продукції може привезти до втрати речового доказу у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно із ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передав земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту Державної реєстрації цих прав.
Відповідно до інформаційної довідки з реєстру нерухомого майна земельна ділянка загальною площею 9,6651 га з кадастровим номером :03:004:0133, що розташована за межами с. Струга Новоушицької територіальної громади Хмельницької області та відноситься до земель загального користування (громадські пасовища, сіножаті), перебуває у комунальній власності, в оренді в третіх осіб не перебуває.
Урожай сільськогосподарської продукції соняшнику із земельної ділянки загальною площею 9,6651 га з кадастровим номером :03:004:0133, що розташована за межами с. Струга Новоушицької територіальної громади Хмельницької області та відноситься до земель загального користування (громадські пасовища, сіножаті), містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в. тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, а отже відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Так, підставами для накладення арешту на сільськогосподарську культуру соняшнику із земельної ділянки загальною площею 9,6651 га з кадастровим номером :03:004:0133, що розташована за межами с. Струга Новоушицької територіальної громади Хмельницької області та відноситься до земель загального користування (громадські пасовища, сіножаті) є те, що вказане майно є доказами вчинення злочину у кримінальному провадженні №0000031 від 21 вересня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, про що слідчим винесено відповідну постанову, а також вищезазначений урожай сої підпадає під ознаки майна, що підлягає спеціальній конфіскації, оскільки підпадають під ознаки зазначені в п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України, а саме: одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна.
За результатами проведеного досудового розслідування встановлено, що голова ФГ АСВ «Довжок 05» ОСОБА_4 всупереч встановленого законом порядку самовільно зайняв земельну ділянку на якій здійснено посів врожаю соняшнику. Крім того, відсутні будь-які правовстановлюючі документи на оренду земельної ділянки, що вказує на незаконність посіву та вирощування соняшнику на оглянутій у встановленому законом порядку землі, а тому на урожай соняшнику, із земельної ділянки загальною площею 9,6651 га з кадастровим номером :03:004:0133, що розташована за межами с. Струга Новоушицької територіальної громади Хмельницької області та відноситься до земель загального користування (громадські пасовища, сіножаті) слід накласти арешт, до з`ясування всіх обставин даного кримінального провадження, передбачених ст. 91 КПК України і відповідно до завданькримінальногосудочинства Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, а також спеціальної конфіскації.
Таким чином, метою накладення арешту на урожай соняшнику, із земельної ділянки загальною площею 9,6651 га з кадастровим номером :03:004:0133, що розташована за межами с. Струга Новоушицької територіальної громади Хмельницької області та відноситься до земель загального користування (громадські пасовища, сіножаті) є забезпечення збереження речових доказів, а також подальшої спеціальної конфіскації.
Окрім того, в органу досудового розслідування є підстави вважати, що зазначений урожай рослин соняшнику є результатом незаконної діяльності. Згідно з правовою позицією, висловленою у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994, арешт відповідного майна, поза сумнівом, застосовується як проміжний захід, що має забезпечувати, у разі потреби, подальшу конфіскацію цього майна, яке вважається органом досудового розслідування ймовірним результатом незаконної діяльності.
Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України регламентовано, що зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок).
Так, забезпечення схоронності тимчасово вилученого майна врегульовано у п. 27 вказаного Порядку, де зазначено, що схоронність такого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно.
При цьому за п. 28 Порядку речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у КПК, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Метою накладення арешту на вищевказані посіви соняшнику є забезпечення збереження речових доказів, а також подальшої спеціальної конфіскації.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала.
Власник майна та земельної ділянки згідно до ст. 172 КПК України до судового засідання не викликались.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як встановлено ч. 3ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України визначено поняття речових доказів, зокрема, як регламентовано ч. 1: Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 173 КПК України, ч. 2, регламентовано: При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність(якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, згідно якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до вимог ст.ст. 214,223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.
З судових матеріалів та клопотання не вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Згідно зі ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2ст.170 КПК України.
Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.
В ч.5ст. 132 КПК України зазначено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Між тим, клопотання належним чином не обґрунтоване і не в повному обсязі відповідає вимогам ст.171 КПК України.
Суд вивчивши матеріали клопотання зазначає, що арешт посівів не відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини, так як такі заходи забезпечення кримінального провадження порушують баланс між інтересами суспільства та інтересами окремої невстановленої наразі особи.
Посіви сільськогосподарських культур, якими засіяні земельні ділянки критеріям ст. 98 КПК України, у контексті кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, не відповідають. Само по собі наявність у матеріалах провадження постанови слідчого про визнання речовими доказами земельної ділянки з посівами на сільськогосподарської культури, не може бути враховано, як мета для накладення арешту у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України

З матеріалів досудового розслідування вбачається, що в кримінальному провадженні відсутня особа, якій повідомлено про підозру. Вартість сільськогосподарських культур, а так само і точна кількість, які посіяні на всіх зазначених в клопотанні земельних ділянках, дізнавачем не встановлена.
Вказані обставини позбавляють можливості слідчого суддю при винесенні судового рішення взяти до уваги розумність та співмірність обмеження права власності та врахування усіх наслідків арешту майна, як того вимагає ст.173 КПК України.
Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (SporrongandLonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.
Частина 1статті 173 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Отже, прокурором під час розгляду клопотання не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи вищевказані обставини, вимоги кримінального процесуального закону, що регулюють означені правовідносини, а також приймаючи до уваги наведену практику Європейського суду з прав людини, слідчий суддя вважає необхідним у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 267, 170, 172-173 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Новоушицького відділу Кам`янець-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, винесене в кримінальному провадженні №0000031 від 21 вересня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1