Справа № 487/8731/18
Провадження № 1-кп/487/83/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2022 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження № 0004803 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, не працюючого, не одруженого, маючого повну загально середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 10.05.2016 Центральним районним судом м. Миколаєва за ст. 185 ч.2, 185 ч.3, ст.70 ч.1 КК України до 30 днів арешту, звільненого від відбування покарання з випробуванням на 1 рік; 07.12.2018 Заводським районним судом м. Миколаєва за ст.304 ч.1, 185 ч.2, 15 ч.3, 185 ч.2, 70 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки; 17.06.2020 Ленінським районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України

за участю сторін кримінального провадження :
зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 .
Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

зі сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення визнане судом доведеним:
23.11.2018 близько о 05.00 год. ранку, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , побачив в коридорі куртку, в кишені якої виявив мобільний телефон марки « Nomiі 5011», після чого у нього виник злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадання чужого майна.
Реалізуючи раптово виниклий злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадання чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, з метою власного незаконного збагачення, ОСОБА_3 викрав мобільний телефон марки « Nomiі 5011», який належить ОСОБА_5 , спричинивши матеріальну шкоду на суму 1600 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст. 185 КК України та визнає його винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

У судовому засіданні обинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України визнав.

Надаючи більш детальніші покази ОСОБА_3 показав, що 23.11.2018, перебуваючи вдома у свого знайомого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , побачив в коридорі куртку, в кишені якої знаходився мобільний телефон марки « Nomiі 5011». Після чого, переконавшись що потерпілий ОСОБА_5 спить, вийняв з кишені вищезгаданий мобільний телефон, поклав його собі у куртку, та покинув квартиру. Викрадений мобільний телефон реалізував на ринку.

Провина ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, також повністю підтверджується дослідженими в ході судового слідства доказами.

Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10.12.2018, відповідно до якого ОСОБА_5 просить вжити заходи до знайомого хлопця на ім`я ОСОБА_7 , який в квартирі АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон марки « Nomi і5011», спричинивши матеріальну шкоду у розмірі 2200 грн.;

Довідкою наданою ФОП ОСОБА_8 , відповідно до якої вартість мобільного телефону марки « Nomi і5011» у колишньому використанні становить 1600 грн.;

Провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, проаналізувавши усі докази у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, яким керувався суд.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а сам принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своєму рішенні по справі «Пантелеєнко проти України», заява №11901/02, п. 49, Європейський суд з прав людини підкреслює, що вираз «відповідно до закону» значною мірою покладає на національне законодавство і державу обов`язок дотримання матеріальних і процесуальних норм.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З урахуванням положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Зазначені положення кримінального законодавства узгоджуються з позицією ЄСПЛ, викладеною у справі «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу … Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії нетяжких злочинів.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття.

Обставиною що обтяжує покарання суд визнає вчинення злочину повторно.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд також враховує особу обвинуваченого те, що він раніше судимий, характеризується посередньо, на обліках у ОНД, ОПЛ не перебуває.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, принципів законності, справедливості , вимог щодо індивідуалізації, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів ОСОБА_3 є покарання виключно в умовах ізоляції від суспільства у вигляді позбавлення волі, з врахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про його особу, повторність вчинення злочину, що свідчить про його злочинну протиправну поведінку та відсутність бажання виправлятися.

При цьому, оскільки ОСОБА_3 засуджений вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17.06.2020 за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, то остаточне покарання за ч.4 ст. 70 КК України, слід призначити за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17.06.2020, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 3 ( трьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк покарання частково відбутого за вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17.06.2020 у період з 05.08.2020 по день набрання даним вироком законної сили.

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку після його оголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1