Справа №186/311/22
Провадження №1-кп/0186/63/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м.Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

за участю:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника, адвоката - ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в м. Першотравенську кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000132 від 19 квітня 2022 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Довжанськ (Свердловськ), Луганської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.110, ч.2 ст.260 КК України,

ВСТАНОВИВ:
24.08.1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і Збройних Сил РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та Збройних Сил РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців Збройних Сил РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та Російської Федерації, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Вказаний план у повній мірі відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених у виступі начальника ГШ ЗС РФ ОСОБА_6 перед Академією військових наук РФ з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційним протиборством та воєнним заходам прихованого характеру.

У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники влади та Збройних Сил РФ, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.

Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів РФ здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники радикально націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини ХХ століття (ОУН, УПА) як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.

Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (АР Крим і м. Севастополя та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та Збройних Сил РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі ЧФ РФ), що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ Збройних Сил РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.

Також, представниками влади і Збройних Сил РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.

У березні - квітні 2014 року в м. Луганськ та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Луганської області всупереч законодавству України 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акта про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 року проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ЛНР» представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ЛНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій Російської Федерації на території Луганської області так званої «ЛНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018 року, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 року визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 року, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Самопроголошеним Головою «ЛНР» 07 жовтня 2014 року виданий указ № 15, згідно з яким створено незаконне збройне формування так званої «ЛНР» - «Народна міліція». Зокрема, вказане військове формування здійснює збройний опір силам АТО/ООС на території Луганської та Донецької областей та сприяє діяльності окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Вказане формування має організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, його учасники озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мають важке військове озброєння та військову техніку. В зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, що полягає в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «ЛНР», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Луганської області, встановлення режиму військового стану, протистояння підрозділам Збройних Сил України та правоохоронних органів України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Луганської області та мають загальну координацію керівництва та кураторів Російської Федерації.

До створення т.зв. «Народної міліції ЛНР» у силовому блоці т.зв. «ЛНР» з метою виконання його завдань у 2014 році на тимчасово окупованій території Луганської області створено іррегулярні непередбачені законом збройні формування, які навесні (більш точної дати встановити не виявилось можливим) 2015 року увійшли до складу т.зв. «Народної міліції ЛНР» окупаційної адміністрації РФ.

До кінця весни 2015 року у складі «Народної міліції «ЛНР» окупаційної адміністрації Російської Федерації не встановленими досудовим слідством учасниками «ЛНР», серед інших, створено структурні підрозділи не передбачене законом збройне формування «2 Окрема мотострілецька бригада» (далі «2 ОМСБр»), місце постійної дислокації: м. Луганськ Луганської області, а також «4 Окрема мотострілецька бригада» (далі 4 «ОМСБр), місце постійної дислокації: м. Алчевськ Луганської області, яким доручено здійснення залякування цивільного населення та чинення збройного опору силам АТО/ООС, у тому числі й шляхом проведення артилерійських обстрілів, на лінії зіткнення (розмежування) і на прилеглих до неї територіях в Луганській області. З метою виконання цих завдань у складі «2 ОМСБр» та «4 ОМСБр» також сформовано стрілецькі та артилерійські підрозділи, окремі батальйони територіальної оборони, до штату яких на постійній основі залучено громадян України та інших держав, радикально налаштованих до чинної державної влади України.

Оскільки ОСОБА_4 ідеологічно розділяв такий розвиток подій і був обізнаний про незаконність дій співучасників збройних формувань та окупаційної адміністрації Російської Федерації на тимчасово окупованій території Луганської області, то у подальшому приблизно у березні 2016 року у нього виник злочинний умисел, направлений на участь у діяльності підрозділів НЗФ «ЛНР» окупаційної адміністрації Російської Федерації з метою здійснення збройного опору силам АТО задля досягнення кінцевої цілі - зміни меж території, державного кордону України всупереч утвердженого її порядку, тобто виключення з її складу окремих районів, міст, сіл, селищ Луганської області, у тому числі й у межах, у подальшому ідентифікованих указом Президента України від 07.02.2019 року № 32/2019 на підставі факту тимчасової окупації відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, 11 березня 2016 року ОСОБА_4 вступив до лав незаконного збройного формування самопроголошеної «ЛНР» окупаційної адміністрації Російської Федерації, а саме до «2 ОМСБр Народної міліції «ЛНР» під командуванням осіб, стосовно яких є окремі кримінальні провадження. Після вступу до вказаного незаконного збройного формування, ОСОБА_4 узяв до виконання визначені йому функції щодо безпосереднього чинення збройного опору силам АТО/ООС та залученим до неї підрозділам Збройних Сил та правоохоронних органів України.

ОСОБА_4 у зазначеному незаконному збройному формуванні був призначений на посаду механіка-водія т.зв. «12 батальйону територіальної оборони 2 окремої механізованої бригади 2 армійського корпусу « ІНФОРМАЦІЯ_3 . На вказаній посаді ОСОБА_4 забезпечував діяльність зазначеного незаконного збройного формування окупаційної адміністрації РФ, а саме: несення бойових чергувань на лінії бойового зіткнення із підрозділам ЗС України, облаштування вогневих позицій та полігонів для підготовки та ведення бойових дій проти підрозділів ЗС України, навчання та підготовка до ведення бойових дій, ремонт та обслуговування військової техніки тощо. У вказаному незаконному збройному формуванні ОСОБА_4 отримав військову форму одягу, вогнепальну зброю АК-74, військовий квиток представника НЗФ т.зв. «Народної міліції ЛНР». За вищевказані дії ОСОБА_4 отримував грошову винагороду у розмірі 15000 російських рублів на місяць, в подальшому, 30000 російський рублів на місяць.

Починаючи з 11 березня 2016 року по 24 лютого 2022 року на тимчасово окупованій території Луганської області ОСОБА_4 , перебуваючи у складі НЗФ т.зв. «2 ОМСБр НМ ЛНР» окупаційної адміністрації Російської Федерації, виконуючи визначені йому функції та діючи за попередньою змовою групою осіб із іншими не встановленими досудовим слідством учасниками «ЛНР», систематично учиняв умисні дії з метою зміни меж території, державного кордону України всупереч утвердженого її Конституцією порядку, а саме: здійснював у повній бойовій готовності на фронті уздовж лінії розмежування (зіткнення) спільні із озброєними учасниками збройних формувань «ЛНР» та упорядковані відповідно до єдиного для них плану маневри у бойовій обстановці на місцевості, займаючи та змінюючи місця дислокації, спостереження із бойових позицій за переміщеннями сил і засобів АТО/ООС та обмін з іншими співучасниками злочину отриманою у такий спосіб інформацією, яка використовувалась «ЛНР» для координації і ведення бойових дій із застосуванням стрілецької вогнепальної зброї, артилерійського озброєння, військової техніки проти підрозділів АТО/ООС, внаслідок чого окремі райони, міст, сіл, селищ Луганської області у межах, у подальшому ідентифікованих указом Президента України від 07.02.2019 року № 32/2019, залишались упродовж 2015 року, січня-липня 2016 року та безперервно залишаються дотепер тимчасово окупованими Російською Федерацією.

Отже встановлено, що ОСОБА_4 з моменту вступу до НЗФ т.зв. «ЛНР» окупаційної адміністрації Російської Федерації, перебуваючи у м. Довжанську (кол. Свердловськ) та інших населених пунктах на території проведення антитерористичної операції та ООС, яка відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року за № 254-VIII, є тимчасово окупованою територією України, вчиняв умисні дії, спрямовані на зміну меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, створював умови для функціонування «ЛНР», виконував вказівки інших учасників «ЛНР», приймав участь в діяльності збройних формувань, які не передбачені законами України, здійснював заходи, визначені злочинним планом організаторів «ЛНР» (стосовно яких є окремі кримінальні провадження) та спрямовані на організаційне сприяння діяльності окупаційної адміністрації Російської Федерації «ЛНР», а саме: сприяв здійсненню збройного утримання окремих районів Луганської області, тобто вчинив дії, направлені на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

26 квітня 2022 року між прокурором Луганської обласної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000132 з однієї сторони, та підозрюваним ОСОБА_4 , з іншої сторони, на підставі ст.ст.468, 469 та 472 КПК України, в приміщенні Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Данили Галицького, будинок 1, укладено угоду про визнання винуватості, за умовами якої обвинувачений під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 110 КК України у виді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч. 2 ст. 260 КК України у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна. У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів передбачених ч. 2 ст. 110 та ч. 2 ст. 260 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання ОСОБА_4 у виді 10 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На виконання вимог ст. 474 КПК судом з`ясовано обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також переконався, що укладення угоди є добровільним.

Так як укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений відмовився від здійснення права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого

ОСОБА_4 обвинувачують, а саме: від допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подання клопотання про виклик свідків і подання доказів, що свідчать на його користь, суд приходить до висновку, що угода відповідає вимогам цього Кодексу та закону, тому суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості.

Вина обвинуваченого в скоєнні ним кримінальних правопорушень в судовому засіданні доказана повністю.

Кваліфікація скоєного ОСОБА_4 по ч.2 ст.110 КК України правильна за ознаками вчинення умисних дій, за попередньою змовою групою осіб, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Кваліфікація скоєного ОСОБА_4 по ч.2 ст.260 КК України правильна за ознаками участі в діяльності збройного формування, не передбаченого законами України.

Призначаючи покарання суд відповідно до ст.65 КК України повинен враховати, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує, що він скоїв тяжкі злочини, не працює, на утримані малолітніх та неповнолітніх дітей не має, неодружений, визнав вину, думку прокурора, обвинуваченого та захисника суд вважає за можливе його виправлення лише в місцях позбавлення волі, остаточне покарання йому слід призначити у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ч.1 ст.70 КК України - за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Речові докази та витрати на залучення експертів по справі відсутні.

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ч.2 ст.373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, - суд

У Х В А Л И В :
Затвердити укладену 26 квітня 2022 року між прокурором з однієї сторони та ОСОБА_4 , з іншої сторони, угоду про визнання винуватості.

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України, та призначити йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України, та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, згідно протоколу затримання від 28 лютого 2022 року, з 18 годин 40 хвилин 28 лютого 2022 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Речові докази та витрати на залучення експертів по справі відсутні.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінально процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції після його проголошення.

Вирок Першотравенського міського суду на підставі угоди може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1