ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/750/22 Справа № 199/7160/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перм, Російської Федерації, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого водієм в ТОВ НТП КОНТУР, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у кримінальному провадженні № 0000407,
В с т а н о в и л а:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 роки.
На підставі п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 08 травня 2019 року приблизно о 21 год. 30 хв. в темний час доби при штучному освітленні проїжджої частини, керуючи технічно справним автомобілем «MITSUBISHI OUTLENDER 3.0» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , рухався по крайній лівій смузі для руху, проїзній частині вул. Калинова, зі сторони вул. І. Полюя у бік вул. Хабаровської в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпро, де в цей час, водій ОСОБА_10 , керуючи технічно справним мотоциклом «YAMAHA APRIO» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 15.09.2019 року належить ОСОБА_11 , здійснював рух по крайній лівій смузі для руху і сухому покритті проїзної частини вул. Калинової, з боку вул. Хабаровської у напрямку вул. І. Полюя у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпро, та наближаючись до заїзду на прилеглу територію б. № 45, який знаходиться праворуч за напрямком руху мотоцикла «YAMAHA APRIO» реєстраційний номер НОМЕР_3 , не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру, проявляючи з злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, грубо порушуючи вимоги п. 12.4. Правил дорожнього руху України, згідно до якого «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.», слідував із перевищенням дозволеної швидкості, яка складала 110 км/год., далі, водій автомобіля «MITSUBISHI OUTLENDER 3.0» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 не діючи таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, маючи об`єктивну можливість виявити мотоцикл «YAMAHA APRIO» реєстраційний номер НОМЕР_3 , що рухався йому на зустріч по проїжджій частині вул. Калинова, наближаючись до заїзду на прилеглу території б. № 45, зупинився в крайній лівій смузі для руху перед заїздом, і, в порушення вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України, поновив рух автомобіля «MITSUBISHI OUTLENDER 3.0» реєстраційний номер НОМЕР_1 , почав змінювати напрямок руху ліворуч, при цьому не надавши дорогу мотоциклу «YAMAHA APRIO» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який мав перевагу у русі та рухався з увімкненим світлом фар, почав перетинати проїзну частину вул. Калинової у напрямку заїзду до б. № 45, де о 21 год. 30 хв., 08 травня 2019 року, на проїжджій частині вул. Калиновій і навпроти заїзду до б. № 45 лівою нижньою бічною частиною мотоцикла «YAMAHA APRIO» реєстраційний номер НОМЕР_3 в крайній лівій смузі для руху мотоцикла сталося зіткнення із передньою правою нижньою частиною автомобіля «MITSUBISHI OUTLENDER 3.0» реєстраційний номер НОМЕР_1 , своїми діями водій автомобіля «MITSUBISHI OUTLENDER 3.0» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.З., 1.5., 2.3. б), та п. 10.1. Правил дорожнього руху України.
Порушення п. 10.1. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої водій мотоцикла «YAMAHA APRIO» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких останній загинув на місці пригоди. Смерть ОСОБА_10 , настала ІНФОРМАЦІЯ_3 на вул. Калиновій біля прилеглого дворового заїзду до б. № 45.

Прокурор відділу прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить вирок скасувати у частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки.
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що наведена у вироку обставина, як активне сприяння розкриттю злочину не є такою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину і не впливає на пом`якшення покарання, оскільки ОСОБА_7 не вчиняв будь-яких активних дій щодо розкриття злочину.
Зазначає, що суд першої інстанції не вмотивовував своє рішення щодо не призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
На думку прокурора, суд першої інстанції приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, не оцінив характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законодавцем віднесено до категорії тяжких і який має підвищену суспільну небезпеку; не враховано тяжкість наслідків скоєного злочину.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Посилається на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_7 щиро розкаявся та дав критичну оцінку своїм діям, усвідомив свою вину, дав правдиві свідчення, висловив жаль з приводу вчиненого, не перешкоджав слідству, активно сприяв розкриттю злочину як під час досудового розслідування, так і при встановленні обставин кримінального правопорушення у суді, відшкодував збитки потерпілій ОСОБА_12 , яка не має до останнього претензій матеріального та морального характеру та просила суворо його не карати, не позбавляти волі, оскільки обвинувачений має на утриманні малолітню доньку 2019 року народження.
При цьому було встановлено, що дії водія мотоцикла ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться також у причинно-наслідковому зв`язку із настанням зазначеної ДТП, що було враховано судом в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.
Зазначає, що з моменту вчинення злочину минуло три роки, ОСОБА_7 не був тимчасово позбавлений права керувати транспортними засобами, за весь цей час до адміністративної та кримінальної відповідальності в сфері правил безпеки дорожнього руху не притягувався, тому можливо зробити висновок, що суспільна безпека у разі не застосування до нього додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами , на теперішній час відсутня. Крім цього, з 28.02.2022 року ОСОБА_7 працевлаштований в ТОВ НТП Контур на посаду водія автомобіля, що зараз є його основним джерелом доходу.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити.
Обвинувачений та її захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали вирок суду законним та обґрунтованим.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, вирок скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо встановлених фактичних обставин, доведеності вини ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікації дій за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про те, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими, зазначаючи про наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Однак, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину.
Також судом першої інстанції враховано думку потерпілої, яка просила суд не позбавляти обвинуваченого волі, вказавши, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд першої інстанції визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без позбавлення права керувати транспортними засобами, звільнив його від відбування основного покарання з випробуванням, прийшовши до висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе при призначенні йому покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Так, посилання у вироку на те, що призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, на думку колегії суддів є формальним і фактично судом не було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, та характер кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти безпеки руху та експлуатації транспорту, та те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було смертельно травмовано потерпілого ОСОБА_10 .
Відповідно до роз`яснень, зазначених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року встановлено, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.
Проте, суд першої інстанції вирішив за недоцільне призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у порушення п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку не навів переконливих мотивів для такого висновку, пославшись на дані про особу обвинуваченого та зазначивши, що останній працевлаштований на роботі, пов`язаній із керуванням транспортними засобами, яка є єдиним джерелом отримання прибутку.
Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_7 розміру та виду покарання, суд взяв до уваги, що засуджений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, повністю визнав вину у вчиненому, щиро розкаявся, відшкодував матеріальну і моральну шкоду, з урахуванням чого потерпіла не вважала за необхідне обирати йому захід примусу, пов`язаний з позбавленням волі.
Однак, на думку колегії суддів, оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування того, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для не призначення засудженому додаткового покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Так, суд не дав належної оцінки тій обставині, що протиправні дії засудженого призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті людини, тоді як відповідно до ст. ст. 3, 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позиція потерпілої ОСОБА_12 щодо не призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, пов`язаного з реальним позбавленням волі хоча і враховується судом в сукупності з іншими обставинами, проте сама по собі не може бути вирішальною при призначенні покарання.
Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 27 квітня 2021 року (справа № 677/1391/17, провадження № 51-744км), позиція потерпілої сторони щодо визначення виду та розміру покарання не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.
Отже, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами в даному випадку не є необхідним і достатнім для його виправлення та не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також меті покарання, якою є запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно ч. 1 ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
З урахуванням вищезазначеного, вирок щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, з ухваленням відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України нового вироку судом апеляційної інстанції, у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, а саме, призначення додаткового покарання, а тому вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 у відповідності до статей 65-67 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, офіційно працевлаштований, має на утриманні неповнолітню доньку, повністю відшкодував збитки потерпілій, на обліку у лікарів нарколога, психіатра - не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування спричиненої шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегією суддів не встановлено.
Також судом враховується обставина, що дії водія мотоцикла потерпілого ОСОБА_10 , не відповідали вимогам п.12.4 та 12.3 Правил дорожнього руху України і невідповідність вимогам п.12.3 ПДР з технічної точки зору знаходиться також у причинно-наслідковому зв`язку з настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що покарання ОСОБА_7 повинно бути призначено в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк, визначеного судом першої інстанції, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного лише основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
В решті вирок суду слід залишити без змін.
На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4