Справа №591/3256/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/450/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19 вересня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У кримінальному провадженні №0000066 від 03.05.2022 року, яке перебуває в провадженні СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

19.09.2022 року ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.11.2022 року з визначенням застави в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 780000 грн.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк звернення з апеляційною скаргою, скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19.09.2022 року, якою ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначав, що в ухвалі суду першої інстанції не наведено посилання на докази, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст..177 КПК України, а також посилання на докази обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст..177 КПК України.

Вказував, що тяжкість покарання є недостатньою підставою для виправдання тримання під вартою, при цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон, ОСОБА_6 щиро кається у вчиненому, тому тяжкість можливого покарання необхідно враховувати із можливістю застосування ст..69, 75 КК України. Також під час проведення досудового розслідування, затриманні ОСОБА_6 не вживав жодних заходів, щоб переховуватися від органів слідства. Разом з тим в ухвалі відсутні будь-які обґрунтування щодо намірів чи реальних дій ОСОБА_6 , які були б спрямовані на переховування від органів слідства чи суду.

Зазначав, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, батьків-інвалідів, яким він допомагає та піклується про них, позитивно характеризується, має ряд захворювань ШКТ.

Вказував, що ОСОБА_6 є раніше несудимим, приводів до поліції не мав, продовжити вчиняти правопорушення не зможе у зв`язку з тим, що перебуває під пильним наглядом органів слідства.

Зазначав, що доводи слідчого та слідчого судді щодо можливості впливу на свідків та інших підозрюваних не відповідають дійсності і є виключно припущеннями, без надання до них належних доказів, адже свідки вже надали свої пояснення, а захист інших підозрюваних здійснюється кваліфікованими адвокатами, до того ж жодного наміру на здійснення впливу ОСОБА_6 не має.

Вважав, що слідчий суддя не навів доказів та належних обґрунтувань щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.

Також вважав заставу 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб завищеною та необґрунтованою, враховуючи те, що ОСОБА_6 не працює, а батькам постійно доводиться купувати ліки.

До початку апеляційного розгляду від захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі та без участі ОСОБА_6 . Від прокурора надійшла заява, в якій він просив провести судовий розгляд без його участі.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу прокурора у відсутність учасників судового розгляду та без фіксування судового засідання технічними засобами, що узгоджується з вимогами ч.4 ст.405 КПК України.

Тому, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження СУ ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000066 від 03.05.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України.

17 вересня 2022 року ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

18 вересня 2022 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

19 вересня 2022 року до Зарічного районного суду м. Суми звернувся слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави, яке 19 вересня 2022 року було розглянуто та ухвалою слідчого судді відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 листопада 2022 року включно з визначенням розміру застави у сумі триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 780 000 грн.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується повністю.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

З наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, колегія суддів вбачає, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Враховуючи, що суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на приведені у клопотанні органу досудового розслідування докази, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав вважати, що підозра у причетності ОСОБА_6 до інкримінованого кримінального правопорушення є обґрунтованою.

Також, колегія суддів погоджується і з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме того, що перебуваючи на волі, може переховуватися від органу досудового розслідування, суду, продовжити злочинну діяльність, впливати на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні. А тому, у зв`язку з цим, слідчий суддя обґрунтовано вказав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, а тому, обираючи ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з врахуванням інкримінованого злочину, суд своїм рішенням забезпечив не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення яких, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Колегія суддів також зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Обираючи ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд на законних підставах визначив йому заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 780000 грн. З таким рішенням слідчого судді погоджується і колегія суддів, оскільки такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Такі висновки відповідають практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Згідно ухвали, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, обставини кримінального провадження, тяжкість злочину у вчиненні якого він підозрюється, а тому правильно визначив ОСОБА_6 саме такий розмір застави, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 182 КПК України та практиці ЄСПЛ, відповідно до якої суб`єкти владних повноважень повинні приділити стільки ж уваги встановленню відповідної застави, як прийняттю рішення про те, чи є необхідним подальше утримання під вартою ( Іванчук проти Польщі п. 66).

Наявність характеризуючих даних про особу ОСОБА_6 , про які вказував апелянт наявність батьків інвалідів, постійного місця проживання, відсутність судимостей - не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки суду про те, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Більше того, слід зауважити, що стороною захисту в обґрунтування своїх доводів не надано жодних доказів.

Отже, під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини визначені ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризиками є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи. Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя місцевого суду в сукупності із зазначеним, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та відомості про його особу в їх сукупності.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що в даному випадку, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та є доцільним, приймаючи до уваги характер та обставини кримінального правопорушення, особу підозрюваного, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19 вересня 2022 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4