КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

01 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами адвокатів ОСОБА_6 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року,

у с т а н о в и л а:

Цією ухвалою місцевого суду, постановленою у кримінальному провадженні №0000215 від 12.07.2019 року щодо обвинувачених:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Київ, громадянина України, з вищою освітою, військовозобов`язаного, розлученого, маючого малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується органами досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 121 КК України,

продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 27 березня 2022 року включно без визначення розміру застави.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Берислав Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого директором ТОВ «Левіафан», не військовозобов`язаного, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого: 1) 07.10.2014 року вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва за ч. 4, 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 14, п.п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 6 років позбавлення волі, за ч. 4, 5 ст. 27, п.п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України на 11 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно на 12 років позбавлення волі,

який обвинувачується органами досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 121 КК України,

продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 27 березня 2022 року включно без визначення розміру застави.

Відмовлено в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою.

Встановлено строк дії ухвали в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - 60 (шістдесят) днів.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом

першої інстанції обставини

Ухвала мотивована тим, що враховуючи в сукупності ризики, передбачені ст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився, які, на думку суду, є наявними і достатніми для продовження тримання обвинувачених під вартою, обставини, зазначені у ст. 178 КПК України, а також доведеність прокурором під час судового розгляду клопотань, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, як то застава, домашній арешт, особисте зобов`язання чи особиста порука, не можуть запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, адвокати ОСОБА_6 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року.

Адвокат ОСОБА_6 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , в поданій апеляційній скарзі просить:скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року в частині, що стосується продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави; звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

Зазначає, що у клопотанні прокурора відсутні посилання на обґрунтованість підозри та відсутність ризиків, зазначених прокурором у своєму клопотанні.

Вважає, що прокурор процесуальними рішеннями та заявами прямо визнав, що слідство не вважає, що ОСОБА_10 чи ОСОБА_11 є особами, які погрожують свідкам.

Звертає увагу на неврахування судом недостовірності показів ОСОБА_12 та факторів, визначених ст. 178 КПК України.

Вказує, що зі змісту ухвали жодним чином не можливо з`ясувати, чому ризики, що перелічені судом, не можуть бути усунені домашнім арештом, заставою або особистим зобов`язанням.

Наголошує на порушення розумності строків тримання під вартою.

Зазначає, що Дніпровський районний суд міста Києва не є повноваженим судом для вирішення питання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, відповідно винесена ним ухвала є автоматично не законною.

Адвокат ОСОБА_8 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , в поданій апеляційній скарзі просить: скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року у справі №757/13660/21-к; застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вказує, що в клопотанні прокурора відсутні докази наявності та обґрунтованості обставин, які свідчать про те, що заявлені ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Зазначає, що відсутні докази, які б об`єктивно вказували на те, що ОСОБА_9 вчинив інкриміновані йому злочини. Вказує на відсутність процесуальних підстав для застосування стосовно ОСОБА_9 тримання під вартою як найбільш суворого та виняткового запобіжного заходу.

Звертає увагу на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_9 .

Позиції учасників судового провадження

Відповідно до ч. 4 ст. 4221 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі обвинувачених, захисників та прокурора, оскільки клопотань про їх участь в судовому засіданні не надходило.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту ухвали місцевого суду та основних доводів апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів керується наступним.

Мотиви Суду

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження під №0000215 від 12.07.2019 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 27 березня 2022 року включно без визначення розміру застави.

Під час постановлення даного рішення суд першої інстанції виходив з того, що існує доцільність подальшого тримання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку останніх.

З таким висновком апеляційний суд погоджується, зауважуючи на слідуючому.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї статті передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте, Європейський Суд з прав людини, зокрема у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд повинен враховувати особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Так, перевіривши доводи апеляційних скарг адвокатів ОСОБА_6 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року, якою ОСОБА_9 та ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 27 березня 2022 року включно без визначення розміру застави, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі ту обставину, що судове провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Зокрема, суддею були враховані стан здоров`я обвинувачених, який на час постановлення ухвали розцінювався як задовільний, обставини справи в сукупності з особою обвинувачених, які вказують на можливість останніх вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на думку колегії суддів апеляційного суду в сукупності з існуючими ризиками, особами обвинувачених, тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим немає.

Враховуючи, що існують обґрунтовані ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину проти життя, що спричинило смерть потерпілої, вчиненого способом, що має характер особливого мучення, який карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років, є обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені можуть переховуватися від суду з метою уникнення покарання за вчинене, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах захисники обвинувачених, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що у клопотанні прокурора відсутні посилання на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 та відсутність ризиків є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, які переконливо доводять існування вказаних ризиків, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_7 під вартою, щоб завадити цьому.

Щодо показання свідків, слід вказати, що вони є необґрунтованими, оскільки такі показання свідки надали безпосередньо під час їх допиту у судовому засіданні, що є достатнім для висновку про існування високої ймовірності ризику, що обвинувачений може вчинити тиск на інших свідків, які ще не допитані судом.

Щодо доводів захисника про те, що Дніпровський районний суд міста Києва не є повноваженим судом для вирішення питання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, слід вказати, що як вбачається з обвинувального акта, місце вчинення інкримінованого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 злочину досудовим розслідуванням встановлено не було, про що також було зазначено і Верховним Судом при вирішенні подання голови Київського апеляційного суду про направлення матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000215 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 121 КК України, з одного суду до іншого суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Доводи з приводу того, що в даній справі "розумність" строку тримання під вартою вже давно порушена не є підставою для скасування запобіжного заходу, крім того, характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Щодо доводів адвоката з приводу незадовільного стану здоров`я ОСОБА_9 слід вказати, що захисником не надано підтверджуючих медичних документів про це, та судом першої інстанції було встановлено, що на момент розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у обвинуваченого ОСОБА_9 задовільний стан здоров`я.

Як убачається із судового рішення, на обґрунтування існування ризику переховування обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 від суду, суд врахував, що під час досудового розслідування обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було пов`язано з невиконанням ними процесуальних обов`язків.

З огляду на вказане, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких захисники просять скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а доводи апеляційних скарг не містять будь-яких обставин та доказів, які б ставили його під сумнів.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року залишити без змін, а апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 199, 404, 405, 407, 418 ч. 1, 419, 4221 ч. 4 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року, якою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 27 березня 2022 року включно без визначення розміру застави, залишити без змін.

Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , який діє у захист прав і інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_13 з ю б і ОСОБА_14 . М и к о л ю ОСОБА_15 Ш р о л ь