УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2022 року
м. Київ
справа №723/2164/21
провадження № 51-1100ск22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 02 грудня 2021 року щодо
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , раніше з урахуванням ст. 89 КК не судимий,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, і

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 02 грудня 2021 року вказаний вирок місцевого суду змінено, виключено з вироку рішення суду про призначення ОСОБА_5 додаткового покарання.
Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.2 ст.286 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Судами було визнано ОСОБА_5 винуватим у тому, що він 27 лютого 2021 близько 21:30, керував в стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21011» номерний знак НОМЕР_1 , не мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, рухався по вул. Дружби в смт. Красноїльськ Чернівецького району Чернівецької області зі сторони с. Буденець в напрямку центру смт. Красноїльськ. Доїжджаючи до господарства №60 вказаної вулиці, ОСОБА_5 , будучи засліпленим світлом фар невстановленого зустрічного автомобіля, не зупинився та продовжив рух автомобілем, при цьому проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, неправильно застосував прийоми керування транспортним засобом, змінив напрямок руху вліво, де допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїжджої частини дороги у кювет, де автомобіль зіткнувся із бетонним парканом.
Таким чином, ОСОБА_5 порушив вимоги п. п. 10.1, 12.4, 19.3,31.4.1 (а, в), 31.4.5 (г) ПДР, які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками, а також п. п.1.5, 2.1(а) та 2.9 (а) ПДР, які сприяли порушенню вказаних правил, внаслідок чого настала смерть пасажира ОСОБА_6 .
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і змінити вирок місцевого суду та на підставі ч. 1 ст. 69 КК призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 286 КК нижче від нижчої межі, встановленої в санкції частини цієї статті. Свої вимоги мотивує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, призначаючи ОСОБА_5 реальне покарання, у повній мірі не врахували конкретні обставини справи та особу винного. Зазначає, що суд першої та апеляційної інстанції безпідставно проігнорували думку захисту про застосування положень ст. 69 КК та думку потерпілої ОСОБА_7 про застосування положень ст. 75 КК під час призначення ОСОБА_5 покарання. Вказує на те, що судові рішення не відповідають вимогам ст. 370 КПК.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК в касаційній скарзі не оспорюються.
Щодо доводів сторони захисту про незастосування попередніми судами ст. 69 КК, то Суд зазначає, що ч. 1 цієї норми надає повноваження суду у виключних випадках перейти до більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції закону за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення». Таке формулювання означає, що застосування ст. 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: по-перше, можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК, і, по-друге, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Таких обставин у цьому кримінальному провадженні суди не встановили і захисник у касаційній скарзі не наводить.
Посилання захисника на призначення ОСОБА_5 занадто суворого покарання Суд також вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Під час призначення ОСОБА_5 покарання місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким, дані про особу винного, який керуючи автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, свідомо порушив ряд встановлених правил дорожнього руху, внаслідок чого поставив в небезпеку не тільки своє життя та здоров`я, а й життя пасажира та інших учасників дорожнього руху, його дії призвели до загибелі людини. Також суд врахував те, що засуджений неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, думку потерпілої, яка просила не позбавляти волі ОСОБА_5 .

Зважив суд і на обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК, і дійшов правильного висновку про необхідність призначення засудженому покарання наближеного до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 02 грудня 2021 року, враховуючи всі обставини справи, дав належну оцінку доводам апеляційних скарг прокурора, потерпілої та захисника, в тому числі й щодо можливості застосування до ОСОБА_5 положень статей 69, 75 КК та залишив рішення місцевого суду без змін.
Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам ст. ст. 370, 419 КПК, є законними, вмотивованими та обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій у частині вибору виду та розміру покарання, яке наближене до мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 286 КК.
Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а отже підстав вважати, що воно є несправедливим внаслідок суворості, як на цьому наполягає захисник, а також підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК колегія суддів не вбачає.
З огляду на викладене, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого при постановленні оскаржуваних судових рішень колегією суддів не встановлено.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 02 грудня 2021 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3