В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.04.2022 року м.Львів
Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Львова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, зокрема, останній раз 28.04.2021 Мостиським районним судом Львівської області за ч.1 ст. 204 КК України засудженого до покарання у виді штрафу в розмірі 1 тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000 гривень,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 25 листопада 2021 року, близько 23 години 00 хвилин, перебуваючи на вулиці біля кіоску їжі швидкого приготування «Львів-Шаурма» у місті Львові на проспекті Свободи, 18, діючи умисно, із хуліганських спонукань, виявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку, виказуючи зневагу до існуючих норм поведінки у суспільстві та моралі, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, реалізуючи свій злочинний намір на грубе порушення громадського порядку, демонструючи зверхність, вседозволеність та явну неповагу до суспільства, використовуючи малозначний привід для конфлікту, а саме невдоволення з приводу неналежного обслуговування, розбив кулаком правої руки вікно кіоску, після чого, маючи єдиний умисел, застосовуючи заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет, а саме ніж, умисно наніс один удар в область долоні правої руки ОСОБА_6 , внаслідок чого потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у виді рани на долонній поверхні правої кисті та подряпину на тильній поверхні правої кисті, які згідно висновку експерта № 1376 від 02.12.2021 відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю. Надав покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Вказав, що у обвинувальному акті вірно відображено те, що він 25 листопада 2021 року, близько 23-ої години, перебуваючи на вулиці біля кіоску їжі швидкого приготування «Львів-Шаурма» у місті Львові на проспекті Свободи, розбив кулаком правої руки вікно кіоску, після чого ножем наніс один удар в ділянку долоні правої руки потерпілому. Також вказав, що у обвинувальному акті вірно відображено подію кримінального правопорушення, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, мотиви і мета вчинення ним злочину, а також вид шкоди завданої потерпілому.

У вчиненому розкаюється. Просить суворо не карати та просить вибачення за скоєне.

Оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони є послідовними, об`єктивно і повно відображають обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, надані останнім безпосередньо у судовому засіданні, в присутності захисника, підстав для самообмови або обставин, які ставлять під сумнів добровільність позиції обвинуваченого, судом не встановлено. При цьому, такі покази обвинуваченого надані суду добровільно безпосередньо у судовому засіданні в присутності захисника, за відсутності будь-яких застережень з боку як обвинуваченого, так і інших учасників процесу.

Судом під час судового розгляду створені всі необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження процесуальних прав та виконання ними процесуальних обов`язків, що зокрема підтверджується тим, що в жодного з учасників процесу зауважень з цього приводу не виникало.

Безпосередньо дослідивши докази, оцінивши їх в сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, допитавши обвинуваченого та свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого, окрім його показів, також доведена дослідженими та перевіреними у справі нижченаведеними доказами.

Зокрема, наведені вище покази ОСОБА_4 узгоджуються з наступними дослідженими та перевіреними в ході судового розгляду доказами, які в сукупності з показами обвинуваченого доводять вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , поліцейських Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, кожного окремо, які в судовому засіданні показали, що 25 листопада 2021 року вони прибули за викликом з приводу хуліганських дій до кіоску їжі швидкого приготування «Львів-Шаурма» у місті Львові на проспекті Свободи, 18. Потерпілий ОСОБА_6 на місці події вказав, що невідома йому особа чоловічої статі вчинила конфлікт через невдоволення з приводу нібито неналежного обслуговування. Зокрема, потерпілий вказав, що у ході даного конфлікту ця особа розбила вікно кіоску, після чого, застосовуючи ніж та намагаючись вдарити ним потерпілого у ділянку живота, нанесла один удар по долоні правої руки ОСОБА_6 . По прибуттю на місце події, особи про яку повідомляв потерпілий на місці не було. Однак, через деякий нетривалий проміжок часу, ця особа повернулась до місця події та повторно намагалася вчинити конфлікт. Потерпілий вказав на нього, і вони ( ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ) дану особу затримали. Під час затримання у цієї особи було виявлено та вилучено ніж, на який вказував потерпілий, як на знаряддя злочину. В подальшому дану особу, яким виявився ОСОБА_4 , і на якого кожен зі свідків вказав у судовому засіданні, було доставлено до відділу поліції, а потерпілого скеровано для надання медичної допомоги.

В судовому засіданні кожен з даних свідків також вказав на обвинуваченого ОСОБА_4 , як на особу яка, за повідомленням потерпілого, вчинила конфлікт, розбила скло у кіоску та нанесла ОСОБА_6 удар ножем. Крім того, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні вказав, що пояснення потерпілого з приводу обставин конфлікту спричиненого обвинуваченим, зокрема щодо розбиття скла та нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, повністю підтвердив присутній на місці подій свідок ОСОБА_9 .

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 26.11.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_4 був затриманий у АДРЕСА_3 , з приводу вчинення ним хуліганських дій, зокрема по відношенню до потерпілого. Також, даний протокол фіксує виявлення у ОСОБА_4 ножа.

Протоколом огляду місця події від 26.11.2021 року, згідно якого оглянуто ділянку території у АДРЕСА_3 , зокрема розташовані на ній споруди (кіоски). Під час даного огляду виявлено робите скло у кіоску їжі швидкого приготування «Львів-Шаурма», а також ніж, який у подальшому визнано речовим доказом у справі.

Висновком експерта №1376 від 26.11.2021 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_6 було діагностовано «відкриту рану інших частин зап`ястка та кисті», «Удар грудної клітки». На час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлено рану на долонній поверхні правої кисті, подряпину на тильній поверхні правої кисті. Рана, подряпина утворились від дії гострого предмета, могли виникнути 25 листопада 2021 року і відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/114-21/21878-ХЗ від 16.12.2021 року, шевський ніж, саморобного виготовлення, який був вилучений 26.11.2021 року у ОСОБА_4 , холодною зброєю не являється, а відноситься до виробів господарського побутового призначення.

Оцінку вищенаведеним доказам у справі, суд надає за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, наведені вище досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, в тому числі показання самого обвинуваченого та свідків, а також письмові докази у справі, суд визнає належними і допустимими в процесі доказування, оскільки такі знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з пред`явленим обвинуваченням, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом (ст. 2 КК України).

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Отже, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Крім того, згідно п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Отже, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, серед іншого, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до частини четвертої статті 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, зокрема покази обвинуваченого та свідків, а також письмові докази, в цілому, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з пред`явленим обвинуваченням, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. Відтак, суд вважає повністю доведеним факт вчинення злочину та винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованих йому злочинних дій. При цьому, суд також враховує, що в процесі судового розгляду не встановлено жодних підстав вважати, що свідки оговорюють обвинуваченого.

За оцінкою показів обвинуваченого та свідків, а також інших вищенаведених доказів в цілому, суд встановив, що вони доводять факт скоєння обвинуваченим інкримінованого йому злочину. Суд враховує, що під час судового розгляду обвинувачений надав покази добровільно, без жодного тиску, в присутності захисника та без жодних застережень з боку учасників процесу. В свою чергу, свідки надали показання щодо обставин вчинення обвинуваченим злочину під присягою та будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень, а також за участю сторони захисту, тобто з дотриманням принципу змагальності. Вказані покази узгоджуються з іншими вищенаведеними доказами, в тому числі з показами самого обвинуваченого.

Зважаючи на вищенаведені доводи та мотиви, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 доведена поза розумним сумнівом.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства (хуліганство), що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто вчинив злочин (кримінальне правопорушення), передбачене ч. 4 ст. 296 КК України.

В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на усі обставини кримінального провадження в їх сукупності. Також, судом враховано досудову доповідь персоналу органу пробації, згідно якої, існує дуже високий ризик вчинення обвинуваченим повторного правопорушення.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного.

Також, суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра.

Оцінюючи особу обвинуваченого, суд також враховує, що обвинувачений частково виконав попереднє покарання призначене йому вироком суду у іншій справі, в межах якої судимість на даний час не погашена, у виді штрафу, що підтверджується копією наданої суду квитанції.

Також, суд погоджується з висновком органу пробації та враховує такий в частині необхідності встановлення належного контролю за поведінкою обвинуваченого.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає сприяння розкриттю злочину в ході судового розгляду та каяття обвинуваченого. Так, зокрема в ході судового розгляду обвинувачений надав в судовому засіданні визнавальні покази, засудив свою протиправну поведінку та публічно за неї вибачився у присутності учасників процесу.

Обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.ч.1,2 ст.50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Також, виходячи із цілей та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, вищенаведені обставини справи, зокрема пом`якшуючі обставини, суд приходить до висновку, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання, і відповідно до ст.75 КК України, вважає за можливе звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, адже така міра покарання сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченого та інтересами держави і суспільства, і буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд приймаючи рішення про звільнення від покарання, враховує відомості про особу обвинуваченого, зокрема наявність у нього судимості та ймовірні ризики вчинення повторного кримінального правопорушення, а тому вважає, що покладення на засудженого додаткових обов`язків, передбачених ст.76 КК України щодо виконання заходів, передбачених пробаційною програмою, зможе, серед іншого, забезпечити належний контроль за поведінкою обвинуваченого і сприятиме його виправленню. Також, з метою виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів, суд вважає на необхідне покласти на нього обов`язок передбачений у ст. 76 КК України, а саме працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Крім того, оцінюючи дані про особу обвинуваченого, зокрема наведені у висновку органу пробації відомості про необхідність встановлення належного контролю за поведінкою обвинуваченого, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_4 максимальний випробувальний термін, визначений у ст. 75 КК України, тривалістю три роки.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_4 вироком Мостиського районного суду Львівської області від 28.04.2021 засуджений за ч. 1 ст. 204 КК України та йому призначене покарання у виді штрафу в розмірі 85 000 гривень з конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів. На даний час засудженим основне покарання у виді штрафу виконане частково, додаткове покарання у виді конфіскації та знищення незаконно виготовлених товарів виконане.

Відповідно до положень ч.3 ст.72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Таким чином, вирок Мостиського районного суду Львівської області від 28.04.2021 слід виконувати самостійно.

Запобіжний захід застосований до обвинуваченого домашній арешт, до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Судові витрати, за проведення по справі експертизи в розмірі 1372,96 гривень, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та призначити йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, визначеною органом пробації.

Основне покарання у виді штрафу в розмірі 85 000 гривень призначене ОСОБА_4 вироком Мостиського районного суду Львівської області від 28.04.2021, слід виконувати самостійно.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_4 у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишити без змін. Після набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_4 у виді домашнього арешту скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1372,96 гривень - судові витрати за проведення по справі експертизи.

Речові докази, після набрання вироком законної сили:

-ніж із рукояткою білого кольору, ніж із рукояткою чорного кольору обмотаною ізолентою повернути потерпілому ОСОБА_6 ;

-ганчірку жовтого кольору, ганчірку зеленого кольору, уламок скла, поліетиленову рукавичку, ніж лезо якого розміром 3,3 см із пластмасовою рукояткою, що обмотана ізолентою знищити;

-три диски із назвою DVD-R залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1