Справа № 464/5760/21
пр.№ 1-кп/464/166/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.05.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/5760/21, внесене 04.08.21. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000063, відносно

ОСОБА_3 , 2000.03.28., уродженця та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з освітою 9 класів, неодруженого, невійськовозобов`язаного, непрацюючого, має судимість 26.12.19. вироком Червоноградського міського суду Львівської області за ч.1 ст.185 КК України до громадських робіт на строк 100 годин, покарання не відбуто, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту - обвинувачений ОСОБА_3

з участю прокурора та обвинуваченого, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , будучи засудженим вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 26 грудня 2019 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин та належним чином письмово ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також попередженим про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України, тобто за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, про що 15 вересня 2020 року останньому було роз`яснено порядок і умови відбування покарання та попереджено про кримінальну відповідальність у разі ухилення від відбування покарання. Будучи попередженим, ОСОБА_3 згідно з графіком виходу на роботу у період часу з 15.09.20. по даний час ухилився від відбування громадських робіт без поважних причин, у зв`язку з чим 28 липня 2021 року йому винесено попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України. Однак, не зважаючи на винесення попередження, обвинувачений свідомо, ігноруючи покладене на нього зобов`язання, без поважних причин, умисно, з метою ухилення від відбування покарання, не з`явився на громадські роботи в Сихівський РВ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області, таким чином не відпрацювавши жодної години громадських робіт, чим ухилився від виконання вироку Ченрвоноградського міського суду Львівської області від 26.12.19. за ч.1 ст.185 КК України.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи засудженим, вчинив ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, тобто, кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.389 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні даного кримінального проступку визнав повністю та дав суду наступного змісту показання. За місцем реєстрації проживає його батько, натомість він після проголошення вироку з 2020 року став проживати у друга в м.Червоноград. Ніде офіційно не працював і не працює. Дійсно 26.12.19. був засуджений вироком Червоноградського міського суду Львівської області за ч.1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт, який був проголошений в його присутності. Зазначає, що приходив до органу пробації, де йому роз`яснювали порядок відбування покарання і наслідки ухилення від цього (про відповідальність), про що розписувався, а також отримував письмове направлення для відбування громадських робіт. Проте до відбуття покарання не приступив, т.я. йому не підходить відбувати покарання у м.Львові, а хотів у Червонограді. Ствердив, що жодного разу у подальшому не прийшов і не повідомив орган пробації про поважність причин невідбуття покарання, від якого, як ствердив свідомо ухилявся, т.я. не розумів до кінця серйозності наслідків. Зазначив, що жодними хронічними захворюваннями не страждає, на лікуванні на амбулаторному, ні стаціонарному з часу проголошення вироку до дня розгляду даного провадження не перебував. Розуміє, що ухилявся від відбування призначеного покарання, в чому щиро розкаюється і просить вибачення. Не може пояснити, чому не з`являвся у судові засідання, будучи обізнаним про такі і наявність кримінального провадження, за наслідками розгляду якого він оголошувався в розшук. Про зміну місця свого проживання ні прокурора, ні орган досудового розслідування не повідомляв, бо не знав, де саме у Червонограді буде проживати.

З огляду на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального проступку визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, дав суду визнавальні показання, інші докази не досліджувалися, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального проступку за ч.2 ст.389 КК України є повністю доведеною, а тому повинен за такі дії нести кримінальну відповідальність та підлягає покаранню.
Отже, дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.389 КК України, т.я. він, будучи засудженим, вчинив ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

При визначенні міри покарання суд враховує приписи ч.2 ст.50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Суд, визначаючи вид і міру покарання обвинуваченому на підставі ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та характер вчиненого, вчинення обвинуваченим кримінального проступку; особу обвинуваченого, який має судимість, за якою покарання не відбуто, його молодий вік, є неодруженим, тривалий час не працює; не має на утриманні осіб; відсутність соціальних зв`язків (маючи батька, який є власником квартири, де він зареєстрований, з таким відносин не підтримує); хронічними захворюваннями не страждає; під наглядом в психоневрологічному чи наркологічному диспансерах не перебуває, був і є осудним; згідно з наданою характеристикою стороною обвинувачення за місцем проживання характеризується посередньо; пом`якшуючими вину обставинами є щире каяття; його неналежну процесуальну поведінку (неявки до суду без поважних причин і не повідомлення суд про такі, у зв`язку з чим останній оголошувався в розшук)); обтяжуючої вину обставини судом не встановлено; - відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, визнає за неможливе досягти мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства та дійшов висновку про необхідність призначення йому з огляду на все це у своїй сукупності покарання - арешт (з урахуванням вимог частин 1 та 3 ст.60 КК України), адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в мінімальних межах санкції ч.2 ст.389 КК України з його розміром, наближеним до середнього, за якою кваліфіковано його дії - арешт на строк три місяці. З урахуванням того, що засуджений після постановлення вироку Червоноградським міським судом Львівської області від 26 грудня 2019 року і до повного відбуття покарання вчинив інкримінований йому кримінальний проступок, суд вважає необхідним до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком громадські роботи на строк 100 годин, що в перерахунку з дотриманням правил п.4 ч.1 ст.72 КК України (одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт) становить 12 днів арешту (100 годин : 8 днів), та положень ч.4 ст.71 КК України, де остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно визначивши покарання арешт на строк три місяці дванадцять днів.
Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, чи застосування ст.75 КК України, враховуючи перелічені вище конкретні обставини у їх сукупності та дані про особу винного, його ставлення до вчиненного та неналежну процесуальну поведінку під час судового провадження, суд не знаходить.

Так, описані вище дані про особу обвинуваченого, який має судмість, визнання ним вини, щире каяття і сприяння розкриттю данного проступку дають лише підстави для призначення покарання у вигляді арешту у середніх межах, передбачених санкцією відповідної статті, а не застосування ст.69 КК України.

Застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України), по-перше, не передбачене до данного виду покарання - арешту вимогами ч.1 ст.75 КК України; по-друге, до призначеного обвинуваченому покарання не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень з урахуванням надання судом ОСОБА_3 можливості ще 26.12.19. усвідомити вчинене, змінитись в кращу сторону і щодо способу життя, і щодо поведінки, однак останній не скористався такою і не виправдав довіри суду.

Отже суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без його тримання в умовах ізоляції.

Зазначена позиція щодо виду та міри покарання висловлена і представником державного обвинувачення під час судових дебатів.

Ухвалюючи ви

рок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Речові докази, процесуальні витрати відсутні.

Оскільки під час підготовчого провадження, як і в подальшому під час розгляду справи, клопотань про обрання запобіжного заходу обвинуваченому не надходило та такий не застосовувався, відсутні підстави для обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч.2 ст.389 КК України, та призначити йому покарання арешт на строк три місяці.

На підставі ст.71 КК України ОСОБА_3 до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 26 грудня 2019 року громадські роботи на строк 100 годин з урахуванням правил п.4 ч.1 ст.72 КК України арешт на строк дванадцять днів та остаточно ОСОБА_3 призначити по

карання арешт на строк три місяці дванадцять днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення його до виконання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_5