Провадження № 1-кс/947/4559/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.06.2022 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000368 від 01.06.2022 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ярославка, Саратського району, Одеської області, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ст.348 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням установлено, що в невстановлені слідством час та місці, у ОСОБА_4 виник прямий умисел, направлений на кримінально протиправне придбання вогнепальної зброї та бойових припасів, з метою їх подальшого носіння, зберігання та збуту, без передбаченого законом дозволу.
Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, направлений на вчинення тяжкого злочину, ОСОБА_4 при невстановлених слідством обставинах, у невстановлених осіб та в невстановленому місці незаконно придбав вогнепальну зброю та бойові припаси: автомат АК-74 № 2 року випуску, набої до нього, у кількості 140 штук калібром 5,45х39мм, а також 2 гранати Ф-1 та 1 гранату РГД-5, при цьому автомат АК-74 № НОМЕР_1 , набої до нього, та 1 гранату Ф-1, він незаконно зберігав за місцем свого мешкання, а гранати Ф-1 та РГД-5, постійно носив при собі, ховаючи їх в елементах свого одягу.
У подальшому, ОСОБА_4 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка порадами, усуненням перешкод сприяла вчиненню кримінального правопорушення і заздалегідь обіцяла, при необхідності, приховати зазначену зброю та бойові припаси, здобуті кримінально протиправним шляхом, а також надати допомогу при їх збуту, на початку травня 2022 року, більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено, на автомобілі ВАЗ 2101, р/н НОМЕР_2 , який крім свого прямого призначення у вигляді засобу пересування, використовувався також, як схованка для зброї та бойових припасів, виїхали з м. Харків в напрямку м. Одеси, де мали намір їх збути.
Прибувши до м. Одеси, на початку травня 2022 року більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 приступили до готування реалізації свого кримінально протиправного умислу на збут зброї та бойових припасів, тобто до пошуку осіб, які у незаконний спосіб, погодяться її придбати.
Надалі, ОСОБА_4 , підшукавши ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (який добровільно відмовився від вчинення злочину та своєчасно повідомив правоохоронний орган про злочин, що готується), домовився з ним про збут останньому автомата АК-74 № НОМЕР_1 , набоїв до нього, у кількості 132 штуки калібром 5,45х39мм, а також гранати Ф-1, за грошові кошти в розмірі 29 000 грн.
Приступивши до безпосередньої реалізації свого протиправного умислу на збут зброї та бойових припасів, ОСОБА_4 , 02.06.2022 приблизно о 19:00 год. зустрівся з ОСОБА_8 біля супермаркету «Сільпо» за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 13-А, де збув останньому автомат АК-74 № НОМЕР_1 , набої до нього, у кількості 132 штук калібром 5,45х39мм, а також гранату Ф-1, отримавши від нього раніше обговорену суму грошових коштів в розмірі 29 000 грн., попередньо взявши зазначені, зброю та бойові припаси, з салону автомобіля ВАЗ 2101 д/з НОМЕР_2 , в якому на той час перебувала співучасниця ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , залишивши в ньому 7 набоїв калібром 5,45х39мм.
При цьому, 1 набій калібром 5,45х39мм, 1 гранату Ф-1 та 1 гранату РГД-5, ОСОБА_4 залишив при собі, ховаючи їх в елементах свого одягу.
Крім того, 02.06.2022 року приблизно о 19:30 год. у ОСОБА_4 , відносно якого у правоохоронних органів були наявні дані щодо вчинення ним злочину з незаконного поводження зі зброєю та бойовими припасами, та який перебував біля супермаркету «Сільпо» за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 13-А, де здійснив незаконний збут ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (який добровільно відмовився від вчинення злочину та своєчасно повідомив правоохоронний орган про злочин, що готується), автомату АК-74, набоїв до нього, у кількості 132 штуки, а також гранати Ф-1, за що отримав грошові кошти в розмірі 29 000 грн., при наближенні до нього працівників поліції, виник раптовий кримінально протиправний умисел щодо посягання на життя працівників правоохоронних органів.
Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, з метою запобігання особистого затримання за вчинення попереднього кримінального правопорушення, заздалегідь ідентифікувавши осіб, що до нього наближаються, як працівників правоохоронних органів, у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, та бажаючи настання їх смерті внаслідок підриву в безпосередній близькості до них бойового припасу, а саме гранати, ОСОБА_4 дістав з елементів свого одягу гранату РГД-5, яку кинув у місце скупченості працівників поліції, внаслідок чого троє поліцейських: оперуповноважений відділу моніторингу та зонального контролю Одеського управління ДВБ НП України лейтенант поліції ОСОБА_9 , старший оперуповноважений в ОВС відділу оперативних розробок Одеського управління ДВБ НП України підполковник поліції ОСОБА_10 та оперуповноважений відділу моніторингу та зонального контролю Одеського управління ДВБ НП України старший лейтенант поліції ОСОБА_11 , отримали тілесні ушкодження у вигляді осколкових поранень, з якими їх доставлено до лікарняного закладу.
Однак довести свій кримінально протиправний умисел, направлений на позбавлення життя працівників правоохоронних органів, ОСОБА_4 до кінця не зміг, у зв`язку з причинами, що від нього не залежали, адже працівники поліції були вдягнені в засоби спеціального захисту, які захищали життєво важливі органи та їм було своєчасно надано медичну допомогу.
Після чого ОСОБА_4 був затриманий працівниками правоохоронних органів на місці вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його наступними доводами та посиланням на наступні ризики.

Ризик переховування від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за яке передбаченого у вигляді позбавлення волі. Зазначені обставини підтверджують існування ризику можливих спроб переховування підозрюваного, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.
Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_4 який на теперішній час підозрюється у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним та розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Ризик незаконного впливу на потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , свідків у кримінальному провадженні обґрунтовується наступним. При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, необхідно враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК. Станом на даний час, потерпілі та свідки ще не допитані в судовому засіданні, їх показання мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування та судового розгляду. Перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Ризик вчинення інших кримінальних правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється обґрунтовується наступним. ОСОБА_4 підозрюється у вчинення особливо тяжкого злочину, у підозрюваного відсутнє постійне та офіційне місце роботи, що свідчить про ризик продовження підозрюваним вчинення протиправних незаконних дій, зокрема продовжити вчинення даного злочину, в якому підозрюється, або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні заперечувала щодо клопотання сторони обвинувачення, просила обрати відносно її підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 03.06.2022 року ОСОБА_4 в порядку ст.208 КПК України було затримано.

03.06.2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ст. 368 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ст. 368 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які наявні в матеріалах клопотання.

При вирішенні питання про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного.

Так, враховуючи обставини можливого вчинення кримінальних правопорушень, їх тяжкість, покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винним у його вчиненні, враховуючи спосіб, у який злочин був вчинений, в умовах воєнного стану, а також, що злочин було скоєно відносно працівників правоохоронного органу, враховуючи особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні наявності ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

В частині існування ризику впливу підозрюваного на свідків в рамках кримінального провадження, слідчий суддя враховує те, що підозрюваний знаючи данні свідків, які зазначені в матеріалах, доданих до клопотання, має реальну можливість здійснювати вплив на свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, оскільки у випадку подальшого можливого направлення обвинувального акту до суду відносно ОСОБА_4 свідки будуть допитуватися безпосередньо судом, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику ймовірного впливу підозрюваного на свідків.
Разом з тим, слідчий суддя вказує, що в судовому засіданні та до матеріалів клопотання не долучено доказів наявності ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення є обґрунтованим, а відповідний запобіжний захід достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання ризикам, передбаченим п.1, п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні ризиків та обставин кримінального правопорушення, а також обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що в результаті вчинення кримінального правопорушення працівники правоохоронного органу отримали тілесні ушкодження у вигляді осколкових поранень, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Таким чином, з урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000368 від 01.06.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».
Строк дії ухвали становить 60 діб та обчислюється з моменту затримання особи 03.06.2022 року та припиняє свою дію 01.08.2022 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1