Справа № 584/340/22
Провадження № 1-кс/584/100/22
УХВАЛА
21.07.2022 м. Путивль
З моменту накладення арешту на вказаний автомобіль минуло більше місяця, з вказаним транспортним засобом проведено всі необхідні експертизи та слідчі дії, у зв`язку з чим на теперішній час відпала потреба у зберіганні вказаного майна на майданчику тимчасового утримання ВП № 2 (м. Путивль) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області.
Посилаючись на заначене, просив передати йому на відповідальне зберігання арештоване майно, а саме - автомобіль "Mercedes Vito", реєстраційний номер НОМЕР_1 , котрий зберігається у відділенні поліції № 2 (м. Путивль) Конотопського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області.
Заступник начальника СВ відділення поліції № 2 (м. Путивль) Конотопського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області капітан поліції ОСОБА_4 , за клопотанням якого накладався арешт на належне ОСОБА_3 майно, в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином, надав на адресу суду письмову заяву, в якій просив розгляд клопотання проводити за його відсутності, заперечував проти його задоволення.
Власник майна ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином, звернувся до слідчого судді з письмовою заявою, у якій подане ним клопотання просив розглянути за його відсутності, його підтримав та просив задовольнити.
Слідчий суддя, дослідивши подані докази вважає, що у задоволенні внесеного клопотання слід відмовити, в зв`язку з наступним.
Ухвалою слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області у зазначеному кримінальному провадженні від 02.06.2022 було накладено арешт на майно, вилучене 31.05.2022 в ході огляду місця події, а саме: автомобіль "Mercedes Vito", реєстраційний номер НОМЕР_1 . Власником зазначеного майна є ОСОБА_3 .
Згідно положень ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
На думку слідчого судді, зі змісту ст. 174 КПК України випливає, що скасування арешту майна в контексті цієї норми, можливе за умови наявності певних обставин, які зазначає сторона, що не могли бути відомі суду під час накладення арешту і суттєво впливали б на прийняте судом рішення або якщо вони доведуть, що відпала потреба в такому арешті чи якщо він накладений необґрунтовано.
З досліджених матеріалів вбачається, що вилучення зазначеного майна та накладення арешту на нього вмотивовувалось в першу чергу необхідністю збереження речових доказів, але на думку суду заявником в достатній мірі не обґрунтовано того, що вилучене майно, в розумінні ст. 98 КПК України, втратило своє доказове значення в справі чи такий арешт накладено необгрунтовано.
Характеристики арештованого майна свідчать про те, що зазначений заявником транспортний засіб безпосередньо стосується обставин справи, досудове розслідування стосовно якої триває, зазначене майно є джерелом доказів, що виключає втрату значення для справи цього майна, тому в задоволенні клопотання належить відмовити.
Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя виходить і з того, що потреби кримінального провадження, зокрема, які зумовлюють необхідність збереження в належному стані речових доказів та можливість їх дослідження в подальшому, переважають над особистими потребами особи, а передача особі такого майна та можливе його використання не гарантують в повній мірі збереження в належному стані доказу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна відмовити.
Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя ОСОБА_1