ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/2644/17 Номер провадження 11-кп/814/1778/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_5
захисника обвинуваченогоОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017 від 09 січня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, № 0000764 від 29 лютого 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України, №0000127 від 21 лютого 2018 року, за ознаками ч.1 ст.358, ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 липня 2022 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою клопотання прокурора задоволено та продовжено запобіжний захід у вигляді' тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 02 вересня 2022 року включно. У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний з позбавленням волі відмовлено.
Мотивуючи рішення, суд перевірив обставини, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою і встановив відсутність даних, що дозволяють скасувати цей запобіжний захід.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, адвокатом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 липня 2022 року щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 .
В задоволенні клопотання прокурора просить відмовити та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту з 21 год 00 хв по 07 год 00 хв., за місцем його реєстрації: АДРЕСА_1 .

З рішенням суду не погоджується, так як вважає, що воно є необґрунтованим, незаконним, таким, що не відповідає нормам національного та європейського кримінального процесуального законодавства.
Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що прокурором порушено строки звернення до суду, ризики ст. 177 КПК України не доведені та належним чином не враховано обставини передбачені ст. 178 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого.
Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 177, 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Як вбачається із наданих матеріалів, на розгляді суду першої інстанції перебувають на розгляді обвинувальні акти: 13 травня 2017 року затверджений прокурором у кримінальному провадженні № 0000017 від 09 січня 2017 року; 26 березня 2018 року затверджений прокурором у кримінальному провадженні № 0000764 від 29 лютого 2016 року; 28 березня 2019 року затверджений прокурором у кримінальному провадженні №0000127 від 21.02.2018, за якими обвинувачується ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України. Деякі із злочинів, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких.
Під час розгляду даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
05 липня 2022 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання прокурора задоволено.
Не погоджуючись з даним рішенням, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
У відповідності до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи статей177,183,197, 199 та 331 КПК України.
Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків та вчинити інші кримінальні правопорушення.
Крім того, апеляційний суд наголошує, що колегія суддів на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченим дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , а також існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, виправдовують продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки в умовах воєнного стану ризики не зменшились, а навпаки збільшились.
Апеляційний суд доходить висновку, про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачений не може не розуміти тяжкість інкримінованих злочинів, та можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.
Посилання захисника обвинуваченого про наявність міцних соціальних зв`язків, апеляційний суд визнає ці доводи необґрунтованими, оскільки зазначені обставини, не були стримуючим фактором щодо невчинення обвинуваченим протиправних дій, які йому інкримінуються.
Наведені вище обставини в своїй сукупності, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого ОСОБА_7 , від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 може здійснити спроби переховування від суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
Крім, того ОСОБА_7 обізнаний про місце мешкання та роботи потерпілих та свідків, то з метою уникнення кримінальної відповідальності, з метою досягнення зміни, або взагалі відмови від показів потерпілих та свідків, що викривають обвинуваченого у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, він може вчинити дії, спрямовані на здійснення незаконного психологічного або навіть фізичного впливу на потерпілих та свідків.

При цьому, як зазначено в клопотанні, під час досудового розслідування, та розгляду справи Харківським районним судом Харківської області ОСОБА_7 вже вчиняв незаконний тиск на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а саме: до сторони обвинувачення із заявами звернулися потерпілі та свідок ОСОБА_9 , які наполягають на застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки він вчиняв раніше тиск на них під час розгляду справи Люботинським міським судом Харківської області вони реально та об`єктивно відчувають небезпеку щодо свого життя та здоров`я з боку обвинуваченого.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК.

Враховуючи обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів, дані про особу ОСОБА_7 , апеляційний суд також вважає, що існує ризик того, що обвинувачений може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інші кримінальні правопорушення, про що правильно зазначено в оскарженій ухвалі.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.
Доводи обвинуваченого про відсутність підтвердження існування ризиків апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.
Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останньому злочинів, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який чи скасування запобіжного заходу, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння ним інших кримінальних правопорушень та переховування обвинуваченого від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Обвинуваченим апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування його під вартою.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а обвинувачений або його захисник не позбавлений можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання ОСОБА_7 під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та скасування ухвали суду першої інстанції.
Керуючись статтями 418 та 422-1 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 липня 2022 року без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4