Дата документу 18.08.2022
Справа № 334/3284/22
Провадження № 1-кп/334/586/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі кримінальне провадження № 1-кп/334/586/22, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.02.2022 за № 0000300, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Магдебург, Німеччина, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, не одружений, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, зареєстрованого місця проживання не має, мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
17 серпня 2022 року після здійснення автоматизованого розподілу справ в провадження судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000300 від 09.02.2022, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою суду від 17.08.2022 за матеріалами кримінального провадження призначено підготовче судове засідання.
18.08.2022 у підготовчому судовому засіданні прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_4 , до суду подано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу - тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 днів.
В обґрунтування клопотання прокурор вказав, що на розгляді в Ленінському районному суді міста Запоріжжя перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000300 від 09.02.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частинами 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України. У ході досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 21.08.2022. Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування, встановлена наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати і на цей час, а саме що ОСОБА_3 може:
-переховуватися від суду;
-вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.
Існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, постійного джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків не має обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що дає підстави вважати, що він, усвідомлюючи невідворотність покарання, з метою уникнення відповідальності за вчинені ним тяжкі злочини може переховуватися від суду або взагалі виїхати на тимчасово окуповані території. Існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що обвинувачений не має законного джерела доходу, який здатен забезпечити достатній рівень для життя, що вказує про те, що перебуваючи на свободі останній, з метою отримання коштів для існування може вчиняти інші корисливі злочини. Таким чином, у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки вони передбачають перебування на волі, що дає можливість негативно впливати на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та ухилитися суду.

18.08.2022 захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 подав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому просить задовольнити клопотання Сторони Захисту шляхом зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 та застосувати до нього нічний домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 з покладенням на обвинуваченого обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, яке обґрунтовує наступним. З 22 червня 2022 року до його Підзахисного було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у сумі 198000 грн. на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Вважає, що з урахуванням того, що дані про виявлення у ОСОБА_3 за місцем мешкання наркотичних засобів та боєприпасів були внесені до ЄРДР за номерами 00001107 та 0001108 були внесені лише 06.07.2022 року, первісний ЄРДР 00000300 стосувався особи на ім`я ОСОБА_6 та не має відношення до вилученого під час обшуку у ОСОБА_7 , то усі слідчі дії, зокрема і повідомлення про підозру ОСОБА_7 , виконані до 06.07.2022 року - були виконані незаконно та повинні бути визнані недопустимими доказами. З урахуванням даних порушень під час досудового розслідування, вважає можливим клопотати про зміну Підозрюваному ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_3 є безпідставним так як не має на меті забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, наведеним у ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказує, що з урахуванням несвоєчасного внесення до ЄРДР даних про вчинення ОСОБА_7 , інкримінованих правопорушень, докази про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, є сумнівними, за своїм характером є припущеннями, не підтверджуються наданими для ознайомлення матеріалами; ОСОБА_7 має постійне місце проживання де характеризується позитивно, отже соціальні зв`язки підозрюваної характеризуються як міцні; ОСОБА_7 має позитивну характеристику оскільки не притягався до кримінальної, та навіть до адміністративної відповідальності; майновий стан ОСОБА_7 не є хорошим, він не має транспорту та заощаджень, проживає у помешканні батьків; судимості у обвинуваченого відсутні, а запобіжні заходи до ОСОБА_7 раніше не застосовувались, повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення відсутнє.
Вважає, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні відсутні. Враховуючи наявність постійного місця проживання, наявність батьків похилого віку, немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування ОСОБА_3 від правосуддя. Речові та інші докази по справі зібрані, необхідні слідчі дії проведені, впливати на закріплені на матеріальних носіях інформації докази, які знаходяться у слідчого, жодна особа не може. Жодних підстав передбачати незаконний вплив на свідків немає. Стороні Захисту та Стороні Обвинувачення не відомо про замах на такий вплив. Конкретних підстав передбачати перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню немає. ОСОБА_3 не судимий та ніколи не притягався до кримінальної відповідальності за будь-які кримінальні правопорушення. Отже, немає жодних конкретних підстав стверджувати про наявність ризику щодо мого підзахисного вчинити інше кримінальне правопорушення.
Виходячи із вищенаведеного, вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_3 відсутні, а також наявні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
З урахуванням викладеного вважає, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави майже 200000 грн є необґрунтованим, так як відсутні будь-які умови та обставини, передбачені ст. 177, 178,183 КПК України, як підстави для застосування такого запобіжного заходу.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу з наведених у клопотанні підстав. В задоволенні клопотання захисника просив відмовити за безпідставністю.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив в задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу відмовити, оскільки воно є незаконним, необґрунтованим, безпідставним. На задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу наполягав.
Обвинувачений ОСОБА_3 просив в задоволенні клопотання прокурора відмовити, Клопотання захисника підтримав.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши обґрунтованість клопотання прокурора наявним у розпорядженні суду матеріалами,суд дійшов таких висновків.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 розділу ІІ Заходи забезпечення кримінального провадження цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 201 КПК України , що знаходиться в главі 18 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 201 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. До клопотання мають бути додані:

1) копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання;

2) перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання;

3) підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
За змістом ст. 178 КПК України,при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.
Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Відповідно до ст.197,199 КПК України, за клопотанням прокурора строк тримання особи під вартою може бути продовжений за наявності обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики,які виправдовують тримання особи під вартою, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.
Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».
Отже, обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказані злочини, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.
За змістом обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні декількох кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів
Доводи сторін, в тому числі і щодо правильності формулювання обвинувачення, наявність доказів на підтвердження пред`явленого обвинувачення, достатність та допустимість цих доказів, будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства під час розгляду кримінального провадження по суті.
Так, враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_3 злочинів, які відносяться до категорії тяжких умисних злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та проти громадської безпеки, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 10 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність зареєстрованого місця реєстрації та стійких соціальних зв`язків, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.
Суд вважає, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд доходить висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час, а отже задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою. Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, суд вважає необхідним продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Доводи сторони захисту про недоведеність існування вищевказаних ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а не факту конкретного їх вчинення.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання, раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, офіційно працевлаштований не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обставини, на які посилається сторона захисту - щодо наявності у обвинуваченого місця реєстрації та проживання, родинних зв`язків, працевлаштування на момент затримання, на правильність висновків суду не впливають, оскільки суттєво не зменшують встановлених ризиків та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд з урахуванням викладеного вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки саме цей запобіжний захід є найбільш дієвим та доцільним заходом забезпечення кримінального провадження щодо вказаної особи.
Таким чином, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу слід задовольнити, в задоволенні клопотання захисника відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 181, 183, 314-315, 331 КПК України, суд-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів до 16 жовтня 2022 року включно.
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.
Ухвала підлягає негайному виконанню, може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду, обвинуваченим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1