Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

26 липня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 08 грудня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000001 від 14 січня 2021 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Квасилів Рівненського району Рівненської області, громадянина України, який має базову загальну середню освіту, непрацюючого, неодруженого, проживає по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимового, востаннє: 10 листопада 2021 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Вирок Острозького районного суду Рівненської області від 14.07.2021 за ч.2 ст.289, ч.3 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк на 5 років, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку 3 роки ухвалено виконувати самостійно,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 08 грудня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці.
На підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів ОСОБА_6 за цим вироком та за попереднім вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 листопада 2021 року призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на три роки чотири місяці.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 06 червня 2021 року.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обрано обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.
Роз`яснено потерпілим, що вони (кожен окремо) після набрання вироком законної сили вправі звернутися з даним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.
За вироком суду ОСОБА_6 13 січня 2021 року, приблизно о 02 години 00 хвилин, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном та, прагнучи обернути його на свою користь, діючи умисно повторно, з корисливих мотивів, таємно, протиправно, шляхом розбиття скла вікна проник до приміщення будинку, що розташований у АДРЕСА_2 , звідки викрав належні потерпілому ОСОБА_8 речі: електричний дриль марки «SPARKY PROFESSIONAL» BR60E, вартістю 495,20 грн., плазмовий телевізор марки «Edenwood» з дистанційним пультом, вартістю 3933,33 грн. та цифровий ефірний Т2 ресивер «Eurosky» ES- 15, вартістю 242,43 гривень, чим завдав потерпілому матеріального збитку на загальну суму 4670,96 грн.
Крім того, ОСОБА_6 , 02 березня 2021 року, приблизно о 01 години 00 хвилин, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном та, прагнучи обернути його на свою користь, діючи умисно повторно, з корисливих мотивів, таємно, протиправно, шляхом пошкодження вхідних дверей, проник у приміщенні новобудови, розташованої у АДРЕСА_3 , звідки викрав належну потерпілому ОСОБА_7 камінну топку марки "Uniflam 700 Standart Eco" вартістю 4020,43 грн., чим завдав потерпілому матеріального збитку на вказану суму.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій, покликається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
Вважає, що судом при призначенні покарання не враховано належним чином його щирого каяття з приводу вчиненого та призначено занадто суворе покарання.
Просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 08 грудня 2021 року щодо нього змінити, пом`якшити призначене покарання, призначивши у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів кримінального проваження, враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор та потерпілі також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд першої інстанції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившиь допитом обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно, в апеляційній скарзі не оскаржується.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання, то, на думку колегії суддів, вони не знайшли свого підтвердження, виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання, яке є адекватним характеру вчинених дій та даним про особу винного.
Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення покарання в межах санкції статті чи частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований злочин, можливість призначення більш м`якого покарання (ст. 69 КК України), застосування чи незастосування ст. 75 КК України.
При цьому дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 50 КК України), то, на переконання колегії суддів, обраний судом першої інстанції вид та міра покарання у виді позбавлення волі, є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський суд з прав людини зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Європейський суд з прав людини наголошував, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
У даному кримінальному провадженні, як видно з матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_6 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.
Так, при вирішенні питання щодо виду та міри покарання судом першої інстанції були враховані усі обставини кримінального провадження, те, що обвинувачений сприяв розслідуванню та судовому розгляду справи, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином. Як пом`якшуючі покарання обставини суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю та розслідуванню злочину, обтяжуючих покарання обставини прокурором в судовому засіданні не заявлено та судом не встановлено. З огляду на викладене, суд прийшов до обгрунтованого висновку щодо призначення покарання в межах санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований злочин.
Також при призначенні остаточного покарання обвинуваченому судом правильно взято до уваги вирок, ухвалений відносно ОСОБА_6 Здолбунівським районним судом Рівненської області від 10 листопада 2021 року та призначено покарання відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, з врахуванням того, у вироку зазначено, що вирок Острозького районного суду Рівненської області від 14.07.2021 року слід виконувати самостійно.
За наведеного, враховуючи характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, обставини та тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, попередні неодноразові судимості за злочини проти власності з проникненням у житло чи інше приміщення, міри покарання, застосовані судом, в тому числі і застосування інституту звільнення від кримінальної відповідальності, що не призвело до позитивних змін в особистості обвинуваченого і не створило готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому покарання у межах санкції статті за інкримінований злочин у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі з відбуванням в умовах ізоляції від суспільства та правильно застосував вимоги ч.4 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання.
На думку колегії суддів призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Відтак доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо зміни вироку та призначення остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, колегія суддів вважає такими, що не відповідають вимогам закону, необґрунтованими і безпідставними, оскільки спростовуються врахуванням судом першої інстанції вимог законодавства щодо призначення покарання, встановлених законом критеріїв при призначенні покарання, зокрема, і даних про особу обвинуваченого, на які покликається останній в апеляційній скарзі та наголошує при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку, що не є безумовною підставою в даному випадку для зміни вироку та пом`якшення покарання.
З огляду на викладене, доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його зміни не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 08 грудня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 ? без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3