Єдиний унікальний номер: 343/21/17
Номер провадження: 1-кп/0343/59/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 серпня 2022 року м.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду ІваноФранківської області заяву в.о.директора КП «Водоканал» Долинської міської ради ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000379 від 15.07.2014 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокура - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - ОСОБА_6 ,

захисника- ОСОБА_7 ,

обвинуваченого- ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И В:

в провадженні Долинського районного суду ІваноФранківської області знаходиться змінений обвинувальний акт у кримінальному провадженні №1-кп/0343/59/22 (справа № 343/21/17), внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000379 від 15.07.2014 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

Від представника потерпілого Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства в особі в.о.директора КП «Водоканал» Долинської міської ради ОСОБА_3 на адресу суду надійшла заява, згідно з якою останній просить закрити кримінальне провадження №0000379 від 15.07.2014 , оскільки він відмовляється від обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, який є працівником Долинського ВУВКГ, відповідно до п.7 ч.1 ст.284 КПК України (т.3 а.с.220).

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_6 заяву про закриття кримінального провадження №0000379 від 15.07.2014 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, підтримав, просив її задоволити.

Прокурор в судовому засіданні зазначила про наявність визначених п.7 ч.1 ст. 284 КПК України підстав для закриття кримінального провадження №0000379 від 15.07.2014 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заперечили щодо задоволення даної заяви, на заперечення якої подали скаргу (т.3 а.с.241), мотивуючи її тим, що ОСОБА_4 жодного злочину не вчиняв, а відтак є підстави для ухвалення виправдувального вироку, а за його незаконне переслідування має бути виплачена компенсація, передбачена законом. Крім того, в.о.директора КП «Водоканал» Долинської міської ради ОСОБА_3 , підписуючи дану заяву перевищив свої повноваження, оскільки не наділений правом просити закрити кримінальну справу, оскільки він на даний час не виконує обов`язки директора. В той же час, вирішувати питання про закриття вказаного кримінального провадження шляхом відмови від обвинувачення, може лише засновник (власник) КП «Водоканал», тобто міська рада шляхом вирішення на сесії ОТГ. У зв`язку з цим просили відмовити у задоволенні даної заяви.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали заяви, суд дійшов до такого висновку.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

За правилами п.3 ч.1 ст.477 КПК (у редакції, чинній до 10 січня 2019 року) кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених: статтею 191 (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, крім вчиненого організованою групою, або шкода від якого завдана державним інтересам) ст.364-1 (зловживання повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми) Кримінального кодексу України- якщо вони вчинені особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду виключно власності потерпілого.

Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення здійснюється в загальному порядку з урахуванням деяких його особливостей, зокрема: підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим (фізичною чи юридичною особою) до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінального правопорушення (частина 4 статті 26, частина 1 статті 478 КПК); безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення згідно з частиною 4 статті 26, пунктом 7 частини 1 статті 284 КПК є відмова потерпілого або його представника від обвинувачення, а також примирення потерпілого з підозрюваним/обвинуваченим у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність та цим Кодексом (частина 4 статті 56 КПК).

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду постановою від 20.02.2018 у справі № 142/1291/16-к зауважив, що приватне обвинувачення - це регламентований законом особливий вид кримінально-процесуальної діяльності приватного обвинувача (потерпілого), що включає звернення до компетентних органів із твердженням щодо винуватості певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, збирання доказів винуватості цієї особи, подальше підтримання ним обвинувачення в суді та право відмовитись від пред`явленого обвинувачення.

Тобто законодавець передбачив безумовну підставу для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, а саме відмова потерпілого від такого обвинувачення, небажання притягувати винну особу до кримінальної відповідальності, що здійснюється незалежно від позиції підозрюваного, обвинуваченого на відміну від акта про примирення, що носить двосторонній характер.

Разом з тим, як указують приписи ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Загальноприйнятою класифікацією інтересів у кримінальному провадженні є їх поділ на приватні та публічні.

Приватний інтерес забезпечує потреби приватних осіб, тоді як публічний - інтереси усього суспільства.

Приватний інтерес належить окремому суб`єкту і пов`язаний безпосередньо з ним, зумовлений його індивідуальними якостями, мотивами, цілями, потребами.

Підтримання публічного обвинувачення в суді, у відповідності до приписів ст. 131-1 Конституції України та ст. 36 КПК України, здійснює прокурор.

Стороною обвинувачення 27 травня 2021 року складено та затверджено змінений обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

Потерпілим в даному кримінальному провадженні визнано Долинське виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства, представником якого є ОСОБА_6 .

Підстав вважати, що вказане кримінальне провадження могло бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого про вчинене кримінальне правопорушення, а не бути виявлено, наприклад, контролюючим діяльність управління органом чи правоохоронним органом і та ін., не вбачається, як і те, що вказане кримінальне провадження є провадженням саме у формі приватного обвинувачення, а відтак завдана шкода управлінню не може стосуватися приватних інтересів цього управління чи її в.о.директора ОСОБА_3 , який подав заяву про відмову від обвинувачення від імені Долинського виробничого управління водопровідно каналізаційного господарства.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України в редакції, що діяла на час вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбачав можливість розпочати кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених ст. 191 КК України (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, крім вчиненого організованою групою, або шкода від якого завдана державним інтересам).

Однак, вказаний пункт ст. 477 КПК України виключено на підставі закону, що набрав чинності 11 січня 2019 року.

Отже, кримінальне правопорушення, шкода від якого завдана державним інтересам, законом не визнавалося як таке, що вчинене у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Крім того, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001,від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Отже, за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти мають пряму дію в часі, тобто регулюють відносини, що виникли після набрання чинності цими актами, а також відносини, які виникли до набрання чинності нормативно-правовими актами і продовжують існувати на час набрання ними чинності. У другому випадку такі акти поширюються на ці відносини з моменту набрання чинності, а не з моменту виникнення відповідних відносин. В окремих випадках законодавець вказівкою в перехідних положеннях «нового» нормативно-правового акта може зберегти праворегуляторний вплив визнаного нечинним нормативно-правового акта на певні суспільні відносини, які продовжують тривати після набрання чинності «новим» (переживаюча дія).

Здатність закону регулювати відносини з моменту їхнього виникнення у минулому, є зворотною дією нормативно-правового акта в часі, яка для цілей стабільності суспільних відносин застосовується лише в разі скасування чи пом`якшення юридичної відповідальності.

Тобто раніше чинний закон перестає застосовуватись у кримінальному провадженні після набрання чинності новим законом. На відміну від кримінального (матеріального) закону, новий кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження.

Процесуальний закон ніколи не має зворотної сили, бо застосовується лише той, що є чинним на момент виконання процесуальної дії або прийняття процесуального рішення.

Такий висновок викладений, зокрема, в постановах Касаційного кримінального суду від 12 листопада 2020 року (справа № 757/51013/19-к) та від 14 квітня 2021 року (справа № 991/2902/20).

Разом з тим, у правовому висновку, сформульованому у Постанові Верховного Суду від 19.06.2018 (справа № 462/2762/14, провадження № 51-1241км18), зазначається, що за змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Як встановлено в судовому засіданні обвинувачений та його захисник категорично заперечують щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за підстав відмови потерпілої сторони від обвинувачення та згоди на закриття кримінального провадження на цих підставах не надали.
Таким чином, підстав для задоволення заяви в.о.директора КП «Водоканал» Долинської міської ради ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000379 від 15.07.2014 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, суд не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.5, 8, 284, 369-370, 372 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
у задоволенні заяви в.о.директора КП «Водоканал» Долинської міської ради ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000379 від 15.07.2014 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення, а особами, що не були присутні при цьому - з дня отримання її копії, шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1