Справа № 203/4458/16-к
Провадження № 1-кп/0203/486/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра кримінальне провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001704 від 30.05.2016 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Кіровському районному суду м.Дніпропетровська перебуває вказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні захисником ОСОБА_4 було заявлене клопотання, підтримане обвинуваченим, про визнання очевидно недопустимими доказами:

- відеозапису проведення 01.07.2016 слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 , що міститься на оптичному носії - DVD-R диску, який постановою слідчого від 01.07.2016 визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження;

- відеозапису проведення слідчим 28.07.2016 слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, що міститься на оптичному носії DVD-R диску, який постановою слідчого від 16.08.2016 визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження.

Клопотання мотивоване тим, що відповідно до властивостей файлів з зазначеними відеозаписами вони були створені у вересні 2016 року, тобто через значний час після проведення вказаних слідчих експериментів та визнання дисків з цими файлами речовим доказами, про що 01.07.2016 та 16.08.2016 слідчим були винесені відповідні постанови. На думку сторони захисту, зазначене свідчить про істотне порушення слідчим вимог КПК під час отримання цих доказів.
Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, зазначив, що питання щодо допустимості доказів вирішується в нарадчій кімнаті при ухваленні остаточного рішення в кримінальному провадженні. Зауважив, що відповідно до властивостей другого з перелічених захисником файлів дата його змінення співпадає з датою проведення слідчого експерименту. Крім того, зазначив, що сторона обвинувачення має на меті заявляти клопотання про виклик слідчого в судове засідання та допиту його в якості свідка з метою з`ясування походження даних дисків.
Представник потерпілого, потерпілий заперечили проти задоволення клопотання прокурора. Адвокат ОСОБА_9 обґрунтувала свої заперечення тим, що відеозаписи є додатками до протоколів слідчої дії, які вже були досліджені судом, при цьому захисник не заперечував проти того, що слідчі експерименти були проведені без порушення вимог ст.240 КПК України. Зазначила, що клопотання не містить посилання на обставини, які б підтверджували що перелічені докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши подане клопотання, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Згідно з ч. ч. 2, 3 даної статті у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Відповідно до положень ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
В ч. 1 ст. 87 КПК України закріплено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Категорія "очевидна недопустимість доказів" є оціночною і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
При цьому системний аналіз ст. 89 КПК дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого, згідно положень КПК України, є безумовною підставою визнання його недопустимим.
Відповідно до позиції, викладеної Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 року "Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).
Верховний Суд у постанові від 10.09.2020 року по справі 751/6069/19 визначив, що матеріальний носій - це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.
Даючи оцінку доводам сторони захисту суд не вбачає очевидної недопустимості указаних захисником доказів тільки з тих міркувань, що відповідно до властивостей відеофайлів вони створені пізніше, ніж було проведено відповідну слідчу дію.
При цьому суд зауважує, що відповідно до ст.105 КПК України відеозаписи є додатками до протоколу слідчих дії, які вже були досліджені судом, та під час їх дослідження стороною захисту не заявлялось клопотання про визнання цих доказів недопустимими.
Оскільки стороною захисту не наведено переконливих доводів того, що відеозаписи були отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням або отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання захисника.
Проте, суд зазначає, що обвинувачений та його захисник не позбавлені права посилатися на зазначені ними у клопотанні обставини у судових дебатах, як на передбачену статтею 86 КПК України, підставу недопустимості доказів, які були отримані, на їх переконання, із порушенням вимог КПК України. Оцінку цим доводам буде надано судом при ухваленні вироку у даному кримінальному провадженні, відповідно до вимог частини першої статті 89 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86,87,89,350,371,372 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання доказів очевидно недопустимими- відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1