н/п 1-кп/953/93/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2022 р. Київський районний суд м. Харкова у складі суду:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.368, ч.1 ст.353 КК України , ОСОБА_5 , з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа відносно ОСОБА_4 , з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.368, ч.1 ст.353 КК України , ОСОБА_5 , з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 368 КК України.

До суду надійшло клопотання від ОСОБА_5 про зняття арешту з пістолету ПМР 9 мм. з номером НОМЕР_1 (дозвіл № НОМЕР_2 ) із набоями у кількості 7 шт., з посиланням на те, що даний пістолет належить йому, згідно проведеної експертизи під час досудового розслідування даний пістолет не є вогнепальною зброєю, не є речовим доказом по справі, не є знаряддям вчинення злочину, а тому необхідність у арешті даного майна відсутня, з врахуванням і строків даного арешту.
В судовому засіданні ОСОБА_5 та його адвокат підтримали клопотання та просили задовольнити.
Прокурор проти задоволення даного клопотання заперечувала, вважаючи його передчасним, однак пояснила, що застосування пістолету ОСОБА_5 не інкриміновано в обвинуваченні, що є предметом судового розгляду.
Згідно обвинувального акту, який є предметом судового розгляду, ОСОБА_5 обвинувачується за вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст. 368 КК України (отримання службовою особою неправомірної вигоди).
Згідно ухвали слідчого судді від 26.05.2017 року на пістолет ПМР 9 мм. з номером НОМЕР_1 (дозвіл № НОМЕР_2 ) із набоями у кількості 7 шт., який був вилучений під час затримання ОСОБА_5 , накладено арешт. В обґрунтування необхідності накладення арешту слідчим суддею вказано, що даний предмет відповідає вимогам ст. 98 КПК України, без конкретизації їх ознак.
За представленими даними, ОСОБА_5 є власником пістолету ПМР 9 мм. з номером НОМЕР_1 (дозвіл № НОМЕР_2 ) із набоями у кількості 7 шт., за висновками експертизи №9479/9740/9741 від 20.06.2017 року даний пістолет не є вогнепальною зброєю, а є пристроєм для відстрілу пістолетних патронів несмертельної (травматичної) дії.

Згідно обвинувального акту за ч.3 ст. 368 КК України ОСОБА_5 не інкриміновано застосування пістолету, який був вилучений при ньому під час затримання та на який було накладено арешт.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994, в яких заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Враховуючи викладене вище, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для заявника, стадію розгляду справи, межі судового розгляду в рамках пред*явленого обвиунвачення, суд вважає можливим скасувати арешт майна та повернути майно добросовісному власникові, враховуючі ті обставини, що у застосуванні цього заходу відпала потреба, і доказів на спростування зазначеного суду не надано.

Керуючись ст.ст. 174, 309, 372 КПК України, суд,

ухвалив:
Клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 26.05.2017 року на пістолет ПМР 9 мм. з номером НОМЕР_1 (дозвіл № НОМЕР_2 ) із набоями у кількості 7 шт., та повернути даний пістолет ПМР 9 мм. з номером НОМЕР_1 (дозвіл № НОМЕР_2 ) із набоями у кількості 7 шт. - власникові ОСОБА_5 .
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1