Постанова
іменем України
26 липня 2022 року

м. Київ
справа № 241/961/16-к
провадження № 51-3601км21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 січня 2021 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 26 травня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000073, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ігарка Красноярського краю Російської Федерації, без місця реєстрації, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК);
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Нар`ян-Мар Архангельської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 травня 2011 року за ч. 1 ст. 121 КК до п`яти років позбавлення волі, звільненого на підставі п. «а» ст. 4 Закону України «Про амністію у 2014 році» згідно з ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 11 червня 2014 року,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 04 січня 2021 року:
ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна; за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді чотирнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.
ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна; за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року зараховано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до строку покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 21 лютого 2016 року до набрання вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визначено обчислювати з 21 лютого 2016 року.
Крім того, ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 7 230 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 26 травня 2021 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у тому, що вони 18 лютого 2016 року вдень (точний час досудовим слідством не встановлено), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою групою осіб, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 є особою похилого віку і проживає один, з метою заволодіння чужим майном увірвалися до його будинку АДРЕСА_2 , де напали на ОСОБА_12 . Під час вчинення розбою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із застосуванням до потерпілого насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, заволоділи майном ОСОБА_12 на загальну суму 8 540 грн, заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження.
Вони же 18 лютого 2016 року вдень (точний час досудовим слідством не встановлено), знаходячись у будинку АДРЕСА_2 , під час вчинення розбійного нападу на ОСОБА_12 , достовірно знаючи про те, що він є особою похилого віку, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, з метою умисного вбивства, застосовуючи до потерпілого фізичне насильство, небезпечне для його життя та здоров`я, діючи з особливою жорстокістю, умисно завдали ОСОБА_12 чисельні удари руками по голові та тулубу, після чого, продовжуючи злочинний намір, спрямований на протиправне позбавлення життя людини, усвідомлюючи, що своїми діями вони завдають особливі страждання і муки потерпілому, по черзі умисно завдали йому не менше як чотири удари ножем у потиличну ділянку голови та шию, чим спричинили ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, сильний фізичний біль та травматичний шок, внаслідок чого настала смерть останнього.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення щодо нього та ОСОБА_7 і закрити кримінальне провадження за відсутністю доказів їх винуватості. Посилається на фальсифікацію матеріалів кримінального провадження. Вважає, що вирок ґрунтується на припущеннях. На думку засудженого, час вчинення злочинів встановлено неправильно. Зазначає про застосовування до нього недозволених методів слідства, внаслідок чого він себе обмовив, підписавши протокол проведення слідчого експерименту. Вказує на ухвалення вироку незаконним складом суду та не роз`яснення права на суд присяжних. Посилається на те, що апеляційний суд не взяв до уваги доводи сторони захисту та безпідставно залишив вирок місцевого суду без змін.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення, ухвалити новий вирок, яким визнати його невинуватим у вчиненні інкримінованих злочинів. Вказує про непричетність до вчинення злочинів, за які його засуджено. Стверджує, що внаслідок застосування до нього та ОСОБА_6 недозволених методів слідства вони під час проведенняслідчих експериментів неправдиво розповідали та показували про обставини вчинених ними злочинів. Посилається на неправильне встановлення часу настання смерті потерпілого, а також на відсутність доказів, які би підтверджували його причетність до вчинення злочинів. Вважає, що постанова від 20 лютого 2016 року про визнання речовими доказами предметів, вилучених в ході огляду місця події, з огляду на ч. 3 ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) є незаконною, оскільки відомості до ЄРДР було внесено лише 21 лютого 2016 року. Вказує на те, що протокол огляду місця події, а саме будинку АДРЕСА_1 , є недопустимим доказом. На думку засудженого, виключення судом як доказу фототаблиці із зображенням грошових купюр, що є додатком до протоколу огляду речей і документів, вказує про недопустимість відомостей, зазначених у цьому протоколі. Посилається на порушення права на захист та про незаконне тримання в райвідділі поліції з 20 лютого по 21 лютого 2016 року. Вказує на ухвалення вироку незаконним складом суду тане роз`яснення права на суд присяжних. Вважає, що апеляційний суд належно не перевірив всі доводи, що містились у його та захисника апеляційних скаргах.
Прокурор подав на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 заперечення, в якому просить вирок щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.

Позиції інших учасників судового провадження
Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали касаційні скарги засуджених та просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційні скарги необґрунтованими та просив судові рішення щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали свої та один одного касаційні скарги, захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають на таких підставах.
Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
У касаційних скаргах засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказують про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі ст. 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.

При розгляді касаційних скарг суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції дослідив зібрані у ньому докази в їх сукупності за критеріями, визначеними ч. 1 ст. 94 КПК, перевірив доводи сторони обвинувачення та захисту, забезпечивши сторонам кримінального провадження передбачені КПК умови для реалізації їхніх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК.
У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованих їм злочинів не визнали. Обвинувачений ОСОБА_6 показував, зокрема, що 18 лютого 2016 року разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_7 вживали алкогольні напої, а коли вони закінчились, з останнім пішов придбати спиртне. Оскільки був п`яний і не міг йти, то залишився на пляжі, а ОСОБА_7 пішов у магазин. Потім приблизно о 1214 год. він пішов у гості до ОСОБА_12 . Зайшовши до будинку потерпілого, в одній із кімнат забрав собігодинник наручний, каву, потім побачив ОСОБА_12 , який лежав на підлозі. Перелякався, взяв декоративний ніж, що лежав на кухні, та з годинником, кавою та ножем повернувся до ОСОБА_13 . Там продовжував вживати спиртне, говорив, що вбито чоловіка, питав, що йому робити, але його не сприйняли серйозно.
Обвинувачений ОСОБА_7 показував у суді, що вони вживали алкогольні напої, потім з ОСОБА_6 вирішили сходити до магазину ще за спиртним, але той був надто п`яний, тому він сам пішов у магазин, купив цигарки. Коли зустрів ОСОБА_6 , останній був схвильований, нібито з кимось посварився, однак нічого йому не розповів. Разом з ОСОБА_6 повернулися до ОСОБА_13 . У ОСОБА_6 була кава, той казав, що взяв її у Керченського, більше нічого в нього він не бачив.
Показання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про їх непричетність до вчинення розбою та умисного вбивства суд всебічно й повно дослідив та з наведенням відповідних мотивів обґрунтовано оцінив критично, зазначивши, що вина обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом», підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні.
При цьому суд послався у вироку на показання потерпілої ОСОБА_11 про обставини, за яких вона виявила померлого батька ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_14 , яка показала, що в лютому 2016 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , вона і ОСОБА_13 випивали. Потім ОСОБА_7 з ОСОБА_6 пішли за спиртним, а коли повернулися, принесли велику банку кави «Якобз» і трилітрову банку вина. Згодом ОСОБА_6 сказав, що вони чоловіка вбили. ОСОБА_7 віддав їй 100 грн за зарядний пристрій. Також ОСОБА_6 приніс годинник з круглим циферблатом рожевого кольору, який вилучила в їх будинку поліція.
Крім того, судом досліджено та наведено у вироку показання свідка ОСОБА_13 , який вказував, зокрема, що коли ОСОБА_6 з ОСОБА_7 повернулися, то прийшли з грошима та алкоголем. ОСОБА_6 плакав та пояснив, що вони побили чи завалили мужика, він ( ОСОБА_13 ) подумав, що якогось перехожого побили. Вранці у ОСОБА_6 випав з кишені годинник і той сказав, щоб він його викинув. Це виявився годинник ОСОБА_12 , який потім вилучили поліцейські.
У вироку судом зазначено також показання свідка ОСОБА_15 про те, що в лютому 2016 року до неї прийшов ОСОБА_7 , який був з грошима, сказав, що заробив їх на будівництві. Вони пішли в магазин, забрали банку кави у ОСОБА_14 та ОСОБА_13 . Частину з цих грошей вона віддала своїй матері.
Судом покладено в основу вироку й дані протоколів огляду місця події та обшуку від 21 лютого 2016 року, згідно з якими в ході огляду в будинку ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено наручний годинник « ОСОБА_16 », який потерпіла ОСОБА_11 впізнала, як годинник свого батька ОСОБА_12 , а під час обшуку домоволодіння АДРЕСА_3 було виявлено та вилучено, зокрема, камуфляжні штани з плямами, светр темно-синього кольору, що належали ОСОБА_7 , в яких той був одягнутий 18 лютого 2016 року, скляну банку кави «Якобз Монарх», яку приніс останній, грошові кошти, видані ОСОБА_17 , котра пояснила, що ОСОБА_7 , співмешканець її доньки, 20 лютого 2016 року дав їй 300 грн, частину з яких вона витратила на продукти харчування, залишок становить 226 грн.
Судом досліджено та наведено у вироку й дані, що містились у протоколах огляду речей та документів від 21 лютого 2016 року, пред`явлення речей для впізнання від 01 березня 2016 року, з яких вбачається, що ОСОБА_13 добровільно надав ніж, пояснивши, що 18 лютого 2016 року цей ніж приніс до його будинку ОСОБА_6 , а при впізнанні потерпіла ОСОБА_11 впізнала вказаний ніж під № 1, як той, що належав ОСОБА_12 .
У вироку суд послався й на дані висновку експерта № 673 про те, що в слідах на штанах із камуфльованої тканини і светрі ОСОБА_7 знайдена кров людини, не виключена можливість утворення вказаних слідів за рахунок крові ОСОБА_7 , а також суміші крові в цих слідах від двох і більш осіб, у тому числі як від потерпілого ОСОБА_12 , так і громадянина ОСОБА_6 , висновку експерта № 674, згідно з яким в слідах на куртці ОСОБА_6 знайдено кров людини, можливості утворення цих слідів за рахунок крові як потерпілого, так і за рахунок крові ОСОБА_6 , не виключається, оскільки кров їх належить до однієї групи; висновках експерта № 676, № 675, з яких убачається, що в змиві з правої руки (долоні) ОСОБА_7 , змивах з обох долонь ОСОБА_6 знайдено кров, видова приналежність якої не встановлена.
Крім того, на підтвердження встановлених обставин суд навів у вироку дані висновку експерта № 700 про те, що причиною смерті ОСОБА_12 є комбінована травма, що супроводжувалась закритою травмою грудної клітини з множинними двосторонніми переламами ребер; колото-різаним пораненням, що проникає у спино-мозковий канал, непроникаючими колото-різаними пораненнями потиличної ділянки голови та шиї, що ускладнилося травматичним шоком, кровотечею у ліву плевральну порожнину (550 мл рідкої крові), набряком твердої мозкової оболонки та спинного мозку.
Суд правильно оцінив та врахував дані протоколів проведення слідчих експериментів за участю підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з яких вбачається, що на місці події вони показали та розповіли про місце, спосіб вчинення злочинів, механізм нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, послідовність дій кожного із них та вказали, яким майном заволоділи і де воно знаходилося у будинку.

За даними дослідженого місцевим судом додаткового висновку експерта № 700/59 наявні тілесні пошкодження у ОСОБА_12 могли утворитися як мінімум від 6-ти травматичних впливів тупими предметами і 4-х травматичних впливів колюче-ріжучими предметами, при спричиненні йому тілесних ушкоджень потерпілий міг відчувати сильний фізичний біль. Найімовірніше всього, наявні тілесні ушкодження у ОСОБА_12 могли утворитися за обставин, на які вказував підозрюваний ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту за його участю, а не за обставин, про які зазначав при проведенні слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_7 .
У суді судово-медичний експерт ОСОБА_18 , підтвердивши надані ним висновки, показав, що задані ним питання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень він завчасно не готував, задавав уточнюючі питання по ходу слідчих експериментів. Висновок експерта на момент проведення слідчих експериментів ще не був виготовлений. ОСОБА_6 більш повно відповідав на його запитання, а ОСОБА_7 вірно указав механізм нанесення ударів ножем у шию, однак було виявлено не два, а чотири удари в шию. При цьому останній пояснював, що події частково не пам`ятає, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що внаслідок застосування недозволених методів слідства вони обмовили один одного, в ході проведення слідчих експериментів неправдиво розповідали та показували про обставини вчинення ними злочинів, суд всебічно та повно перевірив, дійшовши правильного висновку про дотримання вимог КПК при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії.
При цьому в судовому засіданні суд переглянув відеозаписи слідчих експериментів на носії інформації, що є додатком до протоколів від 22 лютого 2016 року, зазначивши, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 послідовно, добровільно, за власною ініціативою, без будь-якого примусу, в присутності захисників, судово-медичного експерта, потерпілої, понятих розказали та показали, як вони скоювали злочини стосовно потерпілого.
Виходячи з наведеного, суд визнав протоколи проведення слідчих експериментів, що мають всі ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, належними та допустимими доказами на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів.
Водночас з матеріалів кримінального провадження вбачається, що за дорученням суду була проведена перевірка заяв ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про застосування до них посадовими особами органу досудового розслідування та оперативними працівниками Мангушського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області неправомірних методів ведення слідства.

У зв`язку з чим прокуратурою Донецької області було внесено відомості до ЄРДР за № 0000422 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК.

Відповідно ж до постанови старшого слідчого 2-го слідчого відділу управління прокуратури Донецької області від 20 серпня 2018 року кримінальне провадження № 0000422 закрито в зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення за обставин, викладених у зверненнях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (т. 5, а.п. 203204). Зазначена постанова в порядку, передбаченому ст. 303 КПК, зацікавленими особами не оскаржувалася.
У касаційних скаргах засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також вказують про неправильне встановлення судом часу настання смерті потерпілого ОСОБА_12 .
Суд першої інстанції належно перевірив аналогічні доводи, зазначивши, що із досліджених у судовому засіданні доказів, а саме: показань потерпілої ОСОБА_11 про те, що 20 лютого 2016 року вона з сином звернулися до поліції, оскільки ОСОБА_12 два дні до цього не виходив із ними на телефонний зв`язок; даних висновку судово-медичної експертизи трупа потерпілого; протоколів проведення слідчих експериментів, було встановлено подію злочину 18 лютого 2016 року.
У судовому засіданні експерт ОСОБА_18 показав, що смерть ОСОБА_12 настала більш ніж за 16 годин до огляду його трупа на місці події, проведеного ним 20 лютого 2016 року. Оскільки він не знає температурний режим, який був добу у будинку, то більш точну годину смерті потерпілого сказати не може. Отже, ці пояснення експерта не ставлять під сумнів встановлені судом день та час вчинення злочинів.
Необґрунтованими є також доводи засудженого ОСОБА_7 про визнання протоколу огляду місця події від 21 лютого 2016 року недопустимим доказом.
Так, за даними вказаного протоколу була оглянута територія подвір`я будинку ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час огляду в будинку було виявлено наручний годинник « ОСОБА_16 », який потерпіла ОСОБА_11 впізнала, як годинник свого батька ОСОБА_12 .Постановою слідчого від 21 лютого 2016 року вилучений годинник визнано речовим доказом і долучено до матеріалів кримінального провадження.

Згідно з ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду Донецької області від 21 лютого 2016 року в ході розгляду відповідного клопотання в порядку судового контролю слідчим суддеюбуло встановлено (підтверджено) наявність підстав для проникнення до житла без ухвали слідчого судді в зв`язку з невідкладним випадком та надано дозвіл слідчому на проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_13 (т. 2, а.п. 4748).

Водночас суд визнав протокол пред`явлення цього ж годинника для впізнання потерпілою недопустимим доказом, оскільки потерпіла ОСОБА_11 , яка була присутня при проведенні огляду, впізнала вказаний годинник як той, що належав її батьку. Тому проведення такої слідчої дії, як повторне пред`явлення цього ж годинника для впізнання потерпілою, суд першої інстанції обґрунтовано визнав порушенням вимог ст. 229 КПК.
Крім того, на підтвердження встановлених обставин суд навів у вироку дані протоколу огляду речей і документів від 21 лютого 2016 року, з якого вбачається, що в присутності понятих у службовому кабінеті СВ Першотравневого ВП Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області свідок ОСОБА_15 видала гроші у сумі 770 грн, купюрами: 1 500 грн (ВН7859066); 2 100 грн (ЕХ7148966, ЗФ0624762), 1 50 грн (РЄ0024856), 1 20 грн (ПБ1151079). У протоколі зазначено, що зі слів свідка ОСОБА_15 , ці гроші залишились у неї з 1100 грн, які зранку 20 лютого 2016 року їй дав ОСОБА_7 . Вказаний протокол підписано учасниками слідчої дії, зауважень від них не надійшло. Під час огляду застосовувався фотоапарат (т. 2, а.п. 7475). 770 гривень було визнано речовими доказами по справі та передано на зберігання потерпілій ОСОБА_11 (т. 2, а.п. 79).
Дослідивши дані протоколу огляду речей і документів від 21 лютого 2016 року з фототаблицею до нього із зображенням грошових купюр, суд обґрунтовано виключив фототаблицю із доказів, пославшись на те, що в ній не відображено, до якого кримінального провадження вона відноситься, немає підпису слідчого та його прізвища, а тому ідентифікувати ці грошові кошти, зображені на фото, неможливо (т. 2, а.п. 7678).
Разом з тим, за змістом положень ч. ч. 5 і 7 ст. 237 КПК, проведення під час огляду вилучених речей і документів вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапису, складання планів і схем, виготовлення графічних зображень оглянутого місця чи окремих речей, виготовлення відбитків та зліпків є правом слідчого, прокурора або за їх дорученням залученого спеціаліста.
Зважаючи на викладене, колегія суддів визнає безпідставними доводи засудженого ОСОБА_7 про те, що виключення судом як доказу фототаблиці із зображенням грошових купюр, що є додатком до протоколу огляду речей і документів, вказує про недопустимість відомостей, зазначених у цьому протоколі.
Також у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на положення ч. 3 ст. 214 КПК, вважає незаконною постанову від 20 лютого 2016 року про визнання речовими доказами предметів, вилучених в ході огляду місця події.
Ці доводи належно перевірив суд апеляційної інстанції та визнав безпідставними. При цьому апеляційний суд правильно зазначив, що допущено описку в даті складання слідчим постанови від 20 лютого 2016 року, про що свідчить посилання в ній на внесення відповідних відомостей до ЄРДР 21 лютого 2016 року, а тому цей процесуальний документ про визнання речовими доказами предметів, вилучених в ході огляду місця події, своєї властивості допустимого та належного доказу не втратив (т. 2, а.п. 23).

Отже, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд правильно встановив обставини кримінального провадження та згідно з положеннями ст. 374 КПК навів у вироку докази, на яких ґрунтується висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК.

А тому колегія суддів вважає безпідставними доводи касаційних скарг засуджених про відсутність доказів, які би підтверджували їх причетність до вчинення вказаних злочинів.
З огляду ж на наявні у кримінальному провадженні докази, які досліджено судом за критеріями, визначеними ч. 1 ст. 94 КПК, та відсутність відповідних клопотань, доводи засудженого ОСОБА_7 про те, що суд не перевірив його алібі на момент інкримінованих йому дій, що гроші, які він дав ОСОБА_15 , зароблено ним на будівництві, є безпідставними.
Вирок суду відповідає вимогам ст. 370 КПК та є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 187,

п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК.
Призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, за своїм видом та розміром є необхідним для їх виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Водночас даних, які би свідчили, що під час досудового розслідування та судового розгляду цього провадження допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке було би безумовною підставою для скасування судових рішень, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 посилається на порушення права на захист та про незаконне тримання в райвідділі поліції з 20 лютого по 21 лютого 2016 року.
Однак, як убачається з даних протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_7 затримано 21 лютого 2016 року о 19 год. 00 хв.; затриманому було повідомлено підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюються, а також роз`яснено його процесуальні права, що підтверджується підписомОСОБА_7 у протоколі та зазначено ним, що заяв та скарг немає (т. 5 а.п. 176183).
Водночас згідно з доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій області призначив адвоката ОСОБА_19 для надання правової допомоги ОСОБА_7 та доручив йому прибути 21 лютого 2016 року о 16 год. 00 хв. до Першотравневого ВП Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області (т. 5, а.п. 166).
Як убачається з повідомлення про підозру, 21 лютого 2016 року в присутності захисника ОСОБА_19 було повідомлено ОСОБА_7 про підозру, вручено йому копію повідомлення про підозру та пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, права підозрюваного оголошено та роз`яснено, що засвідчено підписами підозрюваного та його захисника (т. 5, а.п. 172175).
Разом із тим, слідчий експеримент з ОСОБА_7 проводився вже 22 лютого 2016 року, що ставить під сумнів доводи засудженого про позбавлення його права на конфіденційне спілкування із захисником до початку цієї слідчої (розшукової) дії.
Безпідставними є й доводи касаційних скарг засуджених про ухвалення вироку незаконним складом суду та не роз`яснення права на суд присяжних.
Так, відповідно до письмового роз`яснення про право на розгляд кримінального провадження судом присяжних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було роз`яснено прокурором можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних; письмове роз`яснення їм вручено, що засвідчено підписами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які зазначили, що право на суд присяжних їм роз`яснено, зрозумілі наслідки, а також захисників ОСОБА_20 та ОСОБА_19 (т. 1, а.п. 1922).
Крім того, під час судового розгляду обвинувачені отримали 15 червня 2016 року пам`ятки про права та обов`язки особи, яка бере участь у судовому розгляді, про що вони розписалися.
Згідно з аудіозаписом судового засідання та журналом судового засідання

від 15 червня 2016 року суд роз`яснив обвинуваченим право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження судом присяжних, проте такого клопотання вони не заявили (т. 1, а.п. 8183).
У подальшому відбулася заміна судді ОСОБА_21 на суддю ОСОБА_22 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 грудня 2018 року. Склад суддів визначено: головуюча суддя (суддя-доповідач) ОСОБА_23 , судді ОСОБА_24 і ОСОБА_22 (підстава: рішення зборів суддів, розпорядження керівника апарату суду № 74 від 17 грудня 2018 року (т. 6, а.п. 20).
У зв`язку з цим в судовому засіданні 29 січня2019року за погодженням зі сторонами кримінального провадження було прийнято рішення про здійснення судового розгляду спочатку.
Відповідно ж до ч. 2 ст. 384 КПК обвинувачений у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, під час підготовчого судового засідання має право заявляти клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.
Зважаючи на положення ч. 2 ст. 384 КПК й те, що під час підготовчого судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_25 та ОСОБА_7 клопотаньщодо здійснення такого розгляду судом присяжних не заявляли, суд, розпочавширозгляд не з підготовчого, а зі стадії судового розгляду, ухвалив вирок колегіально судом у складі трьох суддів.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд перевірив всі доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_26 ,надав на них вичерпні відповіді, навів мотиви, з яких виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими керувався. З наведеними в ухвалі апеляційного суду підставами, з яких апеляційні скаргивизнано необґрунтованими, погоджується й колегія суддів касаційного суду.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.

Отже, касаційні скарги засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441442 КПК України, Суд
у х в а л и в:
Вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 січня 2021 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 26 травня 2021 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3