У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 вересня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000633 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 7 квітня 2022 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Криві Коліна Тальнівського району Черкаської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити. Призначити покарання у виді штрафу.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 , визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 18.06.2021 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. Вирішено питання щодо речового доказу.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок в частині призначеного покарання занадто суворим. Вказує, що повністю визнав свою вину, щиросердно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував потерпілій збитки, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває. Вважає, що більш м`яке покарання у виді штрафу, буде достатнім для його виправлення.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 13.10.2021 року у вечірній час ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні магазину ФОП « ОСОБА_7 », який розташований по АДРЕСА_2 , помітив одяг на вітрині, після чого в нього виник умисел на крадіжку. Діючи умисно та повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи ціль незаконного збагачення та корисливий мотив, ОСОБА_5 таємно викрав три пари жіночих штанів, вартістю 200 гривень кожна. Після здійснення крадіжки одягу ОСОБА_5 з місця злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 600 гривень.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного злочину.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст. 185 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого, щодо невідповідності призначеного йому покарання, внаслідок суворості, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру . Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Обвинувачений вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суд призначив йому явно несправедливе покарання та висуваючи вимогу про пом`якшення призначеного покарання, не наводить жодних мотивів про існування істотної диспропорції, неадекватності між визначеним судом розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке він просить призначити.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України врахував дані щодо особи обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, ніде не працює, раніше судимий Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, вчинив злочин в період іспитового строку. Обставиною, що пом`якшує покарання судом визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжує покарання судом не встановлено. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати, що призначене обвинуваченому покарання є таким, що не відповідає вимогам кримінального закону, апеляційний суд не вбачає.

Крім того, згідно з досудовою доповіддю, складеною провідним інспектором Вознесенського районного сектору № 1 філії ДУ "Центр пробації" в Миколаївській області ОСОБА_9 відносно ОСОБА_5 , беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також дуже високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства. На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Зазначені обставини свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень та його стійку антисоціальну поведінку, а тому його виправлення без відбування покарання в місцях позбавлення волі є неможливим.

Таким чином, судом першої інстанції у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для пом`якшення ОСОБА_5 покарання апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 7 квітня 2022 року, стосовно ОСОБА_5 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: