У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачені: ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

захисники: ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16 ,

ОСОБА_17 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань у м. Києві клопотання захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 про повернення обвинувального акта прокурору

у кримінальному провадженні №0000500 від 03.05.2019 року, -

В С Т А Н О В И В :

В провадження Солом`янського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт разом з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000500 від 03.05.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Обвинувальний акт затверджений 14.09.2021 року прокурором групи прокурорів, який здійснює нагляд за додержанням законів при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва - заступником начальника першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Київської міської прокуратури ОСОБА_18 .

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважав можливим призначити судовий розгляд на підставі вищезазначеного обвинувального акта у відкритому судовому засіданні одноособово суддею Солом`янського районного суду м. Києва за участю учасників судового провадження, вказавши, що підстави для прийняття рішень, передбачених пп.1-4 ч.3 ст.314 КПК України, зокрема, щодо повернення обвинувального акта, відсутні.

Разом з тим, у підготовчому судовому засіданні захисники ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , які здійснюють захист обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , заявили клопотання про повернення обвинувального акта прокурору у вищевказаному кримінальному провадженні, що були одностайно підтримані іншими обвинуваченими та їх захисниками.

Обґрунтування зазначених вище клопотань зводяться до наступного:

- виходячи з абз.4 п.1, п.2 ч.5 ст.216 КПК України дане кримінальне провадження підслідно виключно детективам Національного антикорупційного бюро України, процесуальне керівництво в якому мали б здійснювати прокурори Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, адже ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він, перебуваючи на посаді депутата Київської міської ради VIII скликання, та, будучи головою Департаменту соціальної політики Київської міської ради, організував стійке злочинне угруповання, діяльність якого була направлена на незаконне привласнення коштів шляхом організації та проведення публічних закупівель медичних виробів, які придбаваються повністю або частково за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів (підгузків для дорослих, урологічних прокладок та пелюшок), умисного завищення ціни на них та умисно не вимагаючи обов`язкового надання у тендерній документації 10%-го обмеження надбавки у складі тендерних пропозицій. Внаслідок таких дій, на думку сторони обвинувачення, злочином заподіяно шкоду на загальну суму 13 960 573, 69 грн., що є особливо великим розміром. Проте обвинувальний акт у вищевказаному кримінальному провадженні складений старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_19 та затверджений прокурором групи прокурорів - заступником начальника першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Київської міської прокуратури ОСОБА_18 . Таким чином, на думку сторони захисту, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000500 від 03.05.2019 складений, затверджений та вручений обвинуваченим неуповноваженими особами;

- обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України в частині формулювання обвинувачення, яке неконкретизовано, що, серед іншого, впливає на визначеність підсудності, адже в тексті в порушення вимог ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України відсутні відомості щодо часу та місця вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, зокрема, не визначено період часу, протягом якого ОСОБА_5 інкримінується участь у злочинному угрупуванні, відсутній виклад фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в тексті постійно зустрічається «у невстановленому місці», «у невстановлений час», «невстановлені особи», зокрема щодо службових осіб ТОВ «Альтернатива Трейд», які, за версією слідства, були учасниками злочинної організації, що діяли спільно, за домовленістю тощо. При цьому, невстановленість місця та часу вчинення злочину не дає можливості визначити Солом`янський районний суд м.Києва належним судом. Кваліфікація визначена неправильно, оскільки відповідно до п.3 ППВСУ № 13 від 23.12.2005 дії організатора злочину (злочинів) при простій формі співучасті належить кваліфікувати за статтею Особливої частини КК, якою передбачено відповідальність за вчинений злочин, із посиланням на ч.3 ст. 27 КК, а якщо він був одним із виконавців діянь, що становлять об`єктивну сторону складу цього злочину, - без посилання на зазначену норму. Згідно з текстом обвинувального акта ОСОБА_8 є організатором (не виконавцем) та керівником організованої групи, а, відтак, його дії слід було кваліфікувати як ч.3 ст.27 ч.5 ст.191 КК України, а не ч.5 ст.191 КК України. В обвинувальному акті взагалі не міститься посилання на норму кримінального закону, яка визначає поняття та форму вчинення злочину у співучасті, а саме на ст. 28 КК України, що унеможливлює вживання словосполучення «вчинений організованою групою» при кваліфікації злочину за відповідною статтею Особливої частини КК України. В обвинувальному акті не міститься посилання на норму кримінального закону, яка визначає поняття та форму вчинення злочину у формі співучасті ОСОБА_5 ;

- зазначення в обвинувальному акті неуповноваженого представника потерпілого, адже згідно з обвинувальним актом потерпілим у цьому кримінальному провадженні визнано Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації, далі - КМДА), а її представником - начальника відділу правового забезпечення Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради ОСОБА_20 . Однак, під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у відповідності до вимог ст. 290 КПК України стороні захисту не були відкриті документи, які стали підставою для підтвердження ОСОБА_20 своїх повноважень, зокрема, належним чином оформлена довіреність, а тому також було порушено положення ч.7 ст.290 КПК України щодо відкриття потерпілому та його представнику матеріалів досудового розслідування;

- Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради взагалі не є потерпілим у даному кримінальному провадженні, оскільки є лише розпорядником бюджетних коштів в межах відповідних міських цільових програм Київської міської ради, проте обвинуваченим інкримінується привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах або організованою групою, а саме коштами територіальної громади м.Києва, отже, потерпілим в даному кримінальному провадженні є саме територіальна громада столиці, а не Департамент соціальної політики КМДА;

- нескріплення обвинувального акта печаткою, адже ККС/ВС у Постанові від 29.08.2018, справа № 344/5091/13-к, зазначив, що скріплення печаткою підпису прокурора, що затверджує обвинувальний акт, є одним із реквізитів офіційного документу. Саме підписання обвинувального акта прокурором та скріплення його підпису печаткою надає йому статусу офіційного документу і свідчить про належне його затвердження прокурором. Натомість, наданий на той час підозрюваним ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисникам ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , ОСОБА_11 копії обвинувальних актів у даному кримінальному провадженні не містять відбитку печатки, відтак, вказаний обвинувальний акт не набув статусу офіціального документа. У разі ж направлення лише до суду обвинувального акта, завіреного печаткою, обвинуваченим та стороні захисту не надано його копії;

- обвинувальний акт містить посилання на нечинні нормативно-правові акти, а саме на постанову КМУ № 955 від 17.10.2008 «Про заходи щодо стабілізації цін на лікарські засоби і медичні вироби», зазначаючи, що саме невиконання її положень щодо врахування надбавки, що не може перевищувати 10% для медичних виробів, є способом вчинення злочину. Проте станом на момент складання обвинувального акта вказана постанова вже діяла в іншій редакції від 06.03.2019, а саме «Про заходи щодо стабілізації цін на лікарські засоби», а сама ця Постанова протягом 2017-2021 років неодноразово змінювалася. Однак, у обвинувальному акті не зазначено, в якій саме редакції Постанови відбулося, на думку сторони обвинувачення, порушення законодавства. Також у тексті зазначено, що ОСОБА_8 є посадовою особою відповідно до пп.а п.2 ч. 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції». Проте, суб`єктами у вказаній нормі є посадові особи юридичної особи публічного права, що аж ніяк не відноситься до ОСОБА_8 ;

- порушення права на захист: обвинуваченому ОСОБА_5 було вручено копію обвинувального акта та реєстра матеріалів досудового розслідування за відсутності захисника, участь якого в даному кримінальному провадженні с обов`язковою, ненадання копій обвинувальний актів та реєстрів матеріалів досудового розслідування захиснику обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - ОСОБА_12 , захиснику обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_13 всупереч вимог стст.291, 293 КПК України. Так, у наданих до суду додатках до обвинувального акта відсутні розписки про отримання його копій та реєстрів вищевказаними захисниками. Копії цих процесуальних документів так і не вручено захиснику ОСОБА_12 , попри таку можливість у зв`язку із участю у судових засіданнях. Крім того, виклик цих захисників здійснювався в порушення вимог стст.111, 135 КПК України щодо направлення повідомлення або вручення відповідної повістки за 3 дні. Тому процесуальна дія у вигляді вручення обвинувального акта не може вважатися належно здійсненою та мати наслідком призначенням акта до розгляду;

- реєстр матеріалів досудового розслідування складений неправильно, у Розділі «Процесуальні дії» зазначені винесені процесуальні рішення, і, навпаки, - у Розділі «Процесуальні рішення» наведені процесуальні дії, всупереч п.1 ч.1 ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування не містить усіх реквізитів, номерів та найменувань процесуальних дій, не зазначено дату повідомлення захисника ОСОБА_12 про закінчення досудового розслідування, у реєстрі зазначені документи, які не були відкриті стороні захисту - «протокол надання доступу та ознайомлення з матеріалами провадження представника потерпілого» тощо.

Прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_3 проти задоволення клопотання про повернення обвинувального акта прокурору заперечував, зазначивши, що обвинувальний акт відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства виходячи із наступного:

- доводи захисників щодо порушення правил підслідності під час проведення досудового розслідування є помилковими, адже для визначення підслідності того чи іншого кримінального провадження недостатньо лише посилання на характер вчиненого кримінального правопорушення, який обумовлюється його кваліфікацією, чи суб`єктний склад, оскільки для цього є необхідним аналіз низки обставин, які є вирішальними для здійснення досудового розслідування тим чи іншим слідчим органом, в даному випадку СУ ГУ НП у м. Києві. Здійснення такого аналізу у підготовчому провадженні є неможливим, оскільки суд обмежений обвинувальним актом та реєстром матеріалів досудового розслідування як єдиними документами, які можуть надаватись суду до початку судового розгляду. Крім того, вирішення питання підслідності прямо впливає на допустимість зібраних доказів. Проте, оцінка доказів на етапі підготовчого судового засідання є непритаманною суду функцією на цій стадії;

- непереконливими є доводи захисників щодо невідповідності обвинувального акта в частині формулювання обвинувачення вимогам ст. 291 КПК України, що впливає на визначеність підсудності і не дає можливості визначити Солом`янський районний суд м.Києва належним судом. Дійсно, в обвинувальному акті зазначено про те, що місце та час вчинення злочину не встановлені, однак допустимим є те, що в окремих випадках, під час досудового розслідування, встановити точні час та місце злочину не виявляється можливим. Тому у даному випадку в обвинувальному акті зазначено тільки ті дані, які вдалося встановити. На думку прокурора, підсудність у зазначеній кримінальній справі визначена правильно, оскільки більшість обвинувачених працювали у Департаменті соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). Останній визнаний у кримінальному провадженні єдиним потерпілим від злочину. Беручи до уваги, що юридична та фактична адреса зазначеного Департаменту м. Київ, Солом`янській район, проспект Любомира Гузара, 7, підсудність визначена правильно;

- необґрунтованими є доводи захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо незапрошення їх прокурором для вручення обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування. Так, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_13 (остання за номером телефону НОМЕР_1 ) 14.09.2021 запрошувались до Київської міської прокуратури для отримання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування. Крім того, захиснику ОСОБА_13 фото письмового повідомлення було відправлено у додатках Viber, WhatsApp (відповідні роздруківки додаються) та вручено за місцем здійснення адвокатської діяльності ОСОБА_13 (згідно з Єдиним реєстром адвокатів України): м. Київ, вул. Госпітальна, 4-а, під особистий підпис керівнику ТОВ «Юридична фірма «Укрправо» ОСОБА_22 , у якому працює ОСОБА_13 (копія листа додається). 15.09.2021 до Київської міської прокуратури з`явився обвинувачений ОСОБА_5 та отримав обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, що підтверджується відповідною розпискою, яка є в матеріалах судової справи. Захисник ОСОБА_13 15.09.2021 до Київської міської прокуратури не з`явилася, про причини неявки не повідомила, на телефонні дзвінки не відповідала. З огляду на викладене 20.09.2021 обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування були направлені захиснику ОСОБА_13 листом з оголошеною цінністю та описом вкладення через Укрпошту (копія чеку та опису додаються).

Також обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_12 15.09.2021 (останній за номером телефону НОМЕР_2 ) запрошувались до Київської міської прокуратури для отримання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування. ОСОБА_8 отримав обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування 16.09.2021, що підтверджується відповідною розпискою, яка є в матеріалах судової справи. Захисник ОСОБА_12 15.09.2021 до Київської міської прокуратури не з`явився, про причини неявки не повідомив, на телефонні дзвінки не відповідав. З огляду на викладене 20.09.2021 обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування були направлені захиснику ОСОБА_12 листом з оголошеною цінністю та описом вкладення через Укрпошту (копія чеку та опису додаються). Виходячи з стст. 290, 293 КПК України вручення копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування стороні захисту є обов`язком прокурора, якому кореспондує право обвинуваченого та захисника на отримання вказаних копій. Прокурор навів доводи щодо неможливості виконання покладеного на сторону обвинувачення обов`язку вручення копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування вказаним захисникам у зв`язку з ухиленням ними від їх отримання. Саме тому реалізація права сторони захисту на отримання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування у даному випадку не залежала від волі сторони обвинувачення, оскільки була зумовлена об`єктивними чинниками;

- формальними є доводи захисників щодо зазначення в обвинувальному акті неуповноваженого представника потерпілої особи та невідкриття стороні захисту під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження документів, які стали підставою для підтвердження ОСОБА_20 своїх повноважень, зокрема, довіреності. Так, слідчий 26.05.2021 звернувся з листом до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) щодо залучення останнього до провадження як потерпілого із визначенням представника потерпілого. Листом від 28.05.2021 Департамент соціальної політики повідомив слідчого про залучення останнього як потерпілого у зазначеному кримінальному провадженні та визначило представником Департаменту начальника відділу правового забезпечення ОСОБА_20 за довіреністю (копія додається). Лист підписаний керівником вказаного Департаменту ОСОБА_23 , який згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є керівником юридичної особи. На підставі зазначеного листа слідчим 28.05.2021 винесено постанову про визнання потерпілим та залучення представника потерпілого, якою визнав Департамент потерпілим, а ОСОБА_20 - його представником, вказані документи наявні у 27-му томі матеріалів досудового розслідування, з якими ознайомлювалися обвинувачені та їх захисники;

- необґрунтованими є доводи захисників щодо ненабуття копіями обвинувальних актів статусу офіційних документів через нескріплення їх гербовою печаткою. Скріплення обвинувального акта гербовою печаткою є вимогами діловодства між органами прокуратури України та судової гілки влади і не передбачене кримінальним процесуальним законодавством. В зазначеному кримінальному провадженні до суду направлено обвинувальний акт, скріплений гербовою печаткою, що було перевірено та підтверджено головуючим у судовому засіданні 02.12.2021;

- формальними є доводи захисників про те, що в обвинувальному акті не зазначена редакція Постанови Кабінету Міністрів України № 955 від 17.10.2008, під час дії якої відбулося правопорушення. Чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначена ст.4 КК України, а тому в обвинувальному акті застосована редакція вищезазначеного нормативно - правового акта на час вчинення кримінального правопорушення;

- формальними, а в окремих наведених прикладах помилковими, є доводи захисників щодо невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам кримінального процесуального закону. Так, помилковими є доводи захисників про те, що реєстр матеріалів досудового розслідування складений неправильно: у розділі «Процесуальні дії» зазначені винесені процесуальні рішення, і навпаки - у розділі «Процесуальні рішення» наведені процесуальні дії. Згідно зі ст.110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Обвинувальний акт є процесуальним рішенням. Також, формальними є доводи захисників про те, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні номер та найменування процесуальної дії;

- механічною опечаткою в реєстрі матеріалів досудового розслідування є зазначення у пп.33, 34 Розділу І «Клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів» дати 22.10.2021, а «Протокол тимчасового доступу до речей і документів» дати 17.11.2021, адже обвинувальний акт затверджено 14.09.2021, а тому зазначені процесуальні дії апріорі не могли бути проведені в ці дати, в обох випадках замість 2021 року правильним є 2020 рік;

- помилковими є доводи захисника щодо порушення права на захист під час вручення копії обвинувального акту ОСОБА_5 без участі захисника, адже останній отримав обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування 15.09.2021, що підтверджується відповідною розпискою, яка є в матеріалах судової справи. Як вже зазначалося, захисник також запрошувався, але правом своїм не скористався. ОСОБА_5 бажання щодо присутності при цьому його захисника не висловлював. Саме ж вручення копії документа обвинуваченому без участі захисника, який запрошувався і не прибув, не порушує прав обвинуваченого ОСОБА_5 ;

- також помилковими є доводи захисників щодо правильності кваліфікації обвинуваченому ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , адже згідно зі змістом п. 5 ч. 1 ст. 277, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа, здійснюється слідчим, прокурором на власний розсуд з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які він вважав встановленими, що не позбавляє права останніх у подальшому змінювати її, оскільки таке право гарантоване їм стст. 279, 338 КПК України. Крім того, в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 368 КПК України вирішення питання про те, чи містить діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, належить вирішувати суду під час ухвалення вироку. Наведене дає підстави для висновку, що суд не вправі зобов`язати слідчого, прокурора змінити правову кваліфікацію кримінального провадження, оскільки у такому випадку суд перебере на себе функцію обвинувачення. Натомість, питання доведеності висунутого обвинувачення буде вирішено судом за наслідком судового розгляду;

- інші доводи захисників, зокрема щодо неконкретності обвинувачення ОСОБА_5 в частині періоду (часу) вчинення злочину, відсутності викладу фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не є предметом розгляду суду на стадії підготовчого судового засідання та підставою для повернення обвинувального акта.

Крім того, представник потерпілого ОСОБА_20 у судовому засіданні подав свої пояснення по справі, до яких додана копія довіреності від 09.07.2021 року № 051-13490-010, видана директором Департаменту соціальної політики ОСОБА_24 , згідно з якими, зокрема, Рішеннями Київської міської ради від 03.03.2016 № 116/116 «Про затвердження міської цільової програми «Турбота. Назустріч киянам» на 2016 - 2018 роки» та від 18.12.2018 № 459/6510 «Про затвердження міської цільової програми «Турбота. Назустріч киянам» на 2019-2021 роки» (далі Програма); з метою соціального захисту окремих категорій малозахищених верств населення міста Києва, встановлення додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення, Київська міська рада визначила Департамент відповідальним виконавцем зазначеної програми та головним розпорядником коштів. При цьому, на думку представника потерпілого, зазначеними рішеннями про затвердження міських цільових програм Департаменту, як органу, що є підконтрольним і підзвітним відповідній раді щодо розпорядження коштами зазначеної програми, делеговано повноваження відповідального виконавця одночасно з набуттям права контролю за станом і наслідками виконання делегованих повноважень Однією з вимог, пов`язаною з делегуванням повноважень, є можливість контролю з боку Київської міської ради за їхньою реалізацією. Такий контроль надає можливість спостерігати за реалізацією делегованих повноважень, надавати виконавцям обов`язкові для виконання вказівки, оцінювати прийняті ними рішення з точки зору не тільки законності, а й доцільності та ефективності, за необхідності скасовувати чи призупиняти дію таких рішень, а контроль здійснюється шляхом аналізу актів Департаменту, надання ним інформації про виконання делегованих повноважень тощо. Таким чином, делегуючи повноваження, Київська міська рада передала Департаменту ряд прав та обов`язків, у тому числі право вимоги, як стороні, якій завдано збитки. Правосуб`єктність Департаменту визначена наявністю прав та обов`язків, що випливають зі змісту Програми, тобто він безпосередньо наділений можливостями її розробки та виконання, отримання і використання коштів місцевого бюджету, істотним змістом якої є фінансова складова, а також уповноважений використовувати її матеріальні ресурси. Отже, виходячи з наведеного, на думку ОСОБА_20 , Департамент може бути потерпілою стороною кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000500 від 03.05.2019 року.

Дослідивши матеріали справи №760/25436/21, провадження №1-кп/760/1576/22, у кримінальному провадженні №0000500 від 03.05.2019 року, заслухавши пояснення сторін, представника потерпілого, суд дійшов наступного висновку.

Суд виходить з ч.2 ст.19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено ч.1 ст.291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

Згідно з ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

Пунктом 1 ч.4 ст.291 КПК України передбачено, що до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом.

Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити:

1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення;

2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування;

3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Згідно з ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу, а відповідно до ч.1 ст.315 КПК України суд проводить підготовку до судового розгляду під час підготовчого судового засідання, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, зокрема, щодо повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, повноваження суду повернути прокурору обвинувальний акт має своєю підставою не формальну невідповідність цього акта вимогам закону, а наявність в ньому саме таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

При цьому, КПК України не містить вичерпного переліку порушень при складанні обвинувального акта, що обумовлює його повернення, а п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК відсилає до ст. 291 цього Кодексу, що надає можливість визначити перелік порушень, які є похідними від закріплених у цій статті вимог до підсумкового документа досудового розслідування.

Крім того, згідно з ч.2 ст.314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Таким чином, призначення судового розгляду на підготовчому судовому засіданні передбачає обов`язкову участь потерпілого (його представника та законного представника), та з`ясування в нього (його представника та законного представника) його позиції щодо можливості призначення судового розгляду.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Важливість належного визначення потерпілого у кримінальному провадженні також, серед іншого, обумовлена тим, що виходячи з ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка (який) в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила (пред`явив) цивільний позов.

Крім того, потерпілий, цивільний позивач мають низку прав у кримінальному процесі, зокрема, згідно з чч.7, 8 ст.290 КПК України про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів прокурор або слідчий за його дорученням повідомляє потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, цивільного позивача, його представника та законного представника, після чого вони мають право ознайомитися з ними за правилами, викладеними в цій статті.

Судом встановлено, що згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000500 від 03.05.2019 року потерпілим у даному кримінальному провадженні є юридична особа - Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), а його представником - начальник відділу правового забезпечення Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) ОСОБА_20 , відомості щодо цивільного позову в даному обвинувальному акті відсутні, розмір завданої майнової шкоди визначено в розмірі 13 596 573, 69 грн.

Разом з тим, суд доходить висновку, що Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) не є потерпілим в даному кримінальному провадженні, а начальник відділу правового забезпечення цього Департаменту ОСОБА_20 не є представником потерпілого з наступних підстав.

Суд виходить з чч.1, 3 ст.140 Конституції України, якими передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з ст.142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Виходячи з чч.1, 5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Таким чином, єдиним власником коштів місцевих бюджетів є відповідні територіальні громади, а правомочності щодо володіння, користування та розпорядження щодо таких коштів належать виключно органам місцевого самоврядування.

При цьому, судом з обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000500 від 03.05.2019 року встановлено, що працівники Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, під час виконання ними міських цільових програм, впроваджених Рішеннями Київської міської ради від 03.03.2016 № 116/116 «Про затвердження міської цільової програми «Турбота. Назустріч киянам» на 2016 - 2018 роки» та від 18.12.2018 № 459/6510 «Про затвердження міської цільової програми «Турбота. Назустріч киянам» на 2019-2021 роки» (далі Програми), з метою соціального захисту окремих категорій малозахищених верств населення міста Києва, встановлення додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення.

Також в судовому засіданні було встановлено, що, як і передбачено паспортами цих Програм, затвердженими вищевказаними Рішеннями Київської міської ради, бюджетом, який брав участь у виконанні таких програм, був бюджет міста Києва.

Отже, єдиним власником коштів бюджету наведених вище міських цільових програм на підставі стст.140, 142 Конституції України, чч.1, 5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є територіальна громада м.Києва, яка представляється своїми органами місцевого самоврядування.

Також відомо, що відповідно до ч.1 ст.118 Конституції України виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Як встановлено п.7 ст.119 Конституції України, місцеві державні адміністрації на відповідній території забезпечують реалізацію інших наданих державою, а також делегованих відповідними радами повноважень.

Крім того, ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері соціального захисту населення, зокрема, згідно з пп.2 п. б) ч.1 даної статті до відання цих органів належать делеговані повноваження з забезпечення здійснення передбачених законодавством заходів щодо поліпшення житлових і матеріально-побутових умов осіб з інвалідністю, ветеранів війни та праці, громадян, реабілітованих як жертви політичних репресій, військовослужбовців, а також військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, сімей, які втратили годувальника, багатодітних сімей, громадян похилого віку, які потребують обслуговування вдома, до влаштування в будинки осіб з інвалідністю і громадян похилого віку, які мають потребу в цьому, дітей, що залишилися без піклування батьків, на виховання в сім`ї громадян.

Разом з тим, суд звертає увагу, що виходячи з вищенаведених норм законодавства, повноваження делегуються місцевим державним адміністраціям, виконавчим органам сільських, селищних, міських рад, але не їх структурним підрозділам, а тому доходить висновку, що твердження представника Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) ОСОБА_20 про те, що саме цьому Департаменту Київською міською радою були надані делеговані повноваження в межах вищевказаних міських цільових програм, є такими, що суперечать законодавству України.

Цей висновок суду також підтверджується паспортами Програм, виходячи з яких Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) було визначено Київською міською радою ініціатором розроблення програм, їх розробником, замовником (відповідальним виконавцем) таких програм, що в жодному випадку не змінює власника відповідних коштів територіальну громаду м.Києва.

На підставі вищенаведених норм законодавства України суд доходить висновку, що потерпілим у даному кримінальному провадженні є саме територіальна громада м.Києва, представники органів місцевого самоврядування якої і мали б визначатися представниками потерпілого в значенні ст.55 КПК України.

Разом з тим судом встановлено, що територіальна громада м.Києва потерпілим та (або) цивільним позивачем у кримінальному провадженні №0000500 від 03.05.2019 року не визнавалася, Київська міська рада представником потерпілого та (або) цивільного позивача не визначалася, своїх прав потерпілого та (або) цивільного позивача під час досудового розслідування не реалізовувала, матеріали кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України цим суб`єктам місцевого самоврядування не відкривалися.

Крім того, встановлено, що матеріали кримінального провадження №0000500 від 03.05.2019 року в порядку ст.290 КПК України не відкривалися навіть представнику Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) ОСОБА_20 .

На підставі вищенаведених норм законодавства України та встановлених фактичних обставин суд доходить висновку, що відсутність на підготовчому судовому засіданні представника територіальної громади м.Києва та неможливість з`ясування в нього його позиції щодо можливості призначення судового розгляду кримінального провадження №0000500 від 03.05.2019 року, невідкриття матеріалів цього провадження представнику територіальної громади м.Києва та представнику Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) ОСОБА_20 є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Суд також виходить з ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою право на справедливий суд, тобто право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи, забезпечується незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно з п.4 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

При цьому, виходячи з п.6 ч.2 ст.412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

Таким чином, перевірка підсудності кримінального провадження конкретному суду є обов`язковою під час підготовчого судового засідання, а її недотримання має однозначним наслідком скасування судового рішення.

Відомо, що правила підсудності кримінальних проваджень визначено стст.32-331 КПК України.

Зокрема, виходячи з ч.1 ст.32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

Судом встановлено, що в обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000500 від 03.05.2019 року місце вчинення обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, не зазначено, що також підтверджено самим прокурором, проте в судовому засіданні ним було зазначено, що підсудність у зазначеній кримінальній справі визначена вірно, оскільки більшість обвинувачених працювали у Департаменті соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), юридичною та фактичною адресою якого є м. Київ, Солом`янській район, проспект Любомира Гузара, 7.

Разом з тим така невизначеність та одночасно суперечливість позиції сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні щодо місця скоєння інкримінованого злочину не дає суду можливість здійснити обов`язкову перевірку підсудності даного кримінального провадження Солом`янському районному суду м.Києва, отже, і щодо призначення судового розгляду кримінального провадження №0000500 від 03.05.2019 року в цьому суді, а тому також є підставою для повернення обвинувального акта прокурору в цьому кримінальному провадженні.

Щодо інших стверджуваних стороною захисту порушень як підстав для повернення обвинувального акта прокурору, то суд доходить висновку, що вони такими підставами не є, оскільки не перешкоджають призначити вищевказане кримінальне провадження до судового розгляду.

На підставі викладеного та керуючись стст.19, 118, 119, 140, 142 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стст.34, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», стст.32, 290, 291, 314, 315, 412, 392, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 про повернення обвинувального акта прокурору у кримінальному провадженні №0000500 від 03.05.2019 року задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000500 від 03.05.2019 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, затверджений 14.09.2021 року прокурором групи прокурорів, який здійснює нагляд за додержанням законів при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва - заступником начальника першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Київської міської прокуратури ОСОБА_18 , повернути прокурору у даному кримінальному провадженні - заступнику начальника першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Київської міської прокуратури ОСОБА_18 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м.Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1