УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року
м. Київ

справа № 645/4789/17
провадження № 51-1333ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 липня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року,

встановив:

За вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 липня 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз - 21 листопада 2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до обмеження волі на строк 2 роки, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 , касаційна скарга стосовно якого не надходила.

Згідно з вироком, 12 серпня 2017 року приблизно о 23:30, ОСОБА_4 , разом із раніше знайомим йому ОСОБА_5 , перебуваючи на зупинці трамвая на АДРЕСА_2 , зустріли раніше незнайомого їм ОСОБА_6 , з яким у них виник конфлікт, в ході якого, ОСОБА_5 завдав ОСОБА_6 удару рукою в обличчя, від чого той упав на землю. Після цього потерпілий підвівся та почав тікати. ОСОБА_4 і ОСОБА_5 наздогнали його поблизу медичного комплексу, розташованого на АДРЕСА_3 , де, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою, з метою незаконного збагачення, повалили на землю та завдали йому ударів ногами в голову та тулуб, від чого потерпілий втратив свідомість. Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснили напад із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_6 потім вони заволоділи його грошовими коштами в розмірі 3000 грн, спортивними кросівками ТМ «Nike» (встановити вартість під час досудового розслідування не було можливим) і мобільним телефоном «Nokia 500» вартістю 500 грн, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Згідно з ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року вищезазначений вирок змінено в частині призначеного покарання.Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу; ОСОБА_5 - засудженим за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу. На підставі ч. 1 ст. 71 ККза сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Московського районного суду м. Харкова від 29 березня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців без конфіскації майна. У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 липня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року і призначити новий судовий розгляд. Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що суд неправильно кваліфікував його дії, оскільки потерпілому було заподіяно легкі тілесні ушкодження, що виключає кваліфікацію за ч. 2 ст. 187 КК. Також стверджує, що речовий доказ у справі мобільний телефон «Nokia» є недопустимим доказом, адже його вилучення відбулось 26 вересня 2017 року, тоді як ухвалу суду з цього приводу постановлено 27 вересня 2017 року. Засуджений вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_7 , справу стосовно нього розглянуто неповно, висновки суду містять суперечності та не відповідають фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно зі ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

У касаційній скарзі засуджений указує на суперечливість висновків суду, тобто фактично посилається на невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі ст. 438 КПК не є предметом перевірки в касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілого ОСОБА_6 , який підтвердив, що під час конфлікту ОСОБА_4 та ОСОБА_5 завдали йому ударів, від яких він утратив свідомість, а коли прийшов до тями в кареті швидкої допомоги, виявив зникнення мобільного телефону «Nokia», кросівок ТМ «Nike» та 3000 грн; показання свідка ОСОБА_8 про те, що в серпні 2017 року вона бачила, що під час перебування в кафе ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та дівчини останнього на ім`я ОСОБА_9 , в ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відбувся конфлікт із потерпілим ОСОБА_6 , в ході якого ОСОБА_5 завдав удару останньому, після чого конфлікт перейшов у бійку і ОСОБА_6 почав тікати від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у напрямку церкви, розташованої на Салтівському шосе в м. Харкові; протокол огляду місця події від 26 вересня 2017 року; протокол пред`явлення особи для впізнання від 25 вересня 2017 року, згідно з яким потерпілий упізнав засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як осіб, що спричинили йому тілесні ушкодження і заволоділи його майном; висновок експерта, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено численні синці голови та забито-рвані рани нижньої губи, які належать до легких тілесних ушкоджень; іншими доказами, дослідженими під час розгляду кримінального провадження.

Такі показання потерпілого і свідка є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та у своїй сукупності з письмовими доказами підтверджують винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за який його засуджено.

Доводи засудженого, викладені в касаційній скарзі, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 2 ст. 187 КК, на думку Суду, є необґрунтованими з таких підстав.

Виходячи з положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», небезпечне для життя чи здоров`я насильство (ст. 187, ч.3 ст. 189 КК) це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості.

Виходячи з показань потерпілого ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 завдали йому ударів, від який він утратив свідомість, та з огляду на досліджені в ході судового розгляду докази, якими підтверджено зазначені потерпілим обставини, суд дійшов правильного висновку, що застосоване нападниками до потерпілого насильство було небезпечним для його життя і здоров`я.

Отже, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд правильно встановив обставини кримінального провадження й відповідно до вимог ст. 374 КПК навів у вироку докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за який його засуджено.
Дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК кваліфіковано судом правильно.

Суд апеляційної інстанції на виконання приписів статті 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах засуджених та захисника доводам, у тому числі й тим, на які посилається в касаційній скарзі засуджений, і обґрунтовано залишив їх без задоволення.

Так, апеляційний суд погодився з критичною оцінкою суду першої інстанції показань свідка ОСОБА_7 , зазначивши, що вони суперечать показанням свідка ОСОБА_8 та потерпілого. При цьому суд слушно зауважив, що ОСОБА_7 є знайомою обвинувачених і очевидно бажає сприяти їм уникнути кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що доводи ОСОБА_4 щодо недопустимості речового доказу - мобільного телефону «Nokia», який належить потерпілому, не можна визнати обгрунтованими зважаючи на положення ст. 233 КПК, а будь-яких інших аргументів на підтвердження незаконності процесуальних дій засуджений не навів.

Таким чином, посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваного судового рішення, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону касаційна скарга засудженого не містить.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 липня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3