УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 446/2311/21

провадження № 51-3165ск22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_2.,

суддів ОСОБА_3., ОСОБА_4.,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 липня 2022 року,

встановив:

За вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13 червня

2022 року ОСОБА_1 засуджено за ст. 126-1 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 липня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на вищевказаний вирок місцевого суду.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується з зазначеною ухвалою апеляційного суду та порушує питання про її перегляд у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

п. 4 ч. 2 та ч. 3 зазначеної статті.

Відповідно до ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того,

у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та думка особи, яка подає касаційну скаргу, з приводу її участі касаційному розгляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того

чи іншого доказу.

Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Однак, всупереч вищевказаному засуджений у своїй скарзі, посилаючись

на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, як на підстави для скасування оскарженої ухвали апеляційного суду, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень статей 412, 413 КПК України не наводить.

Натомість засуджений заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Крім того, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, засуджений ОСОБА_1 у скарзі

не зазначає чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.

Згідно з ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 липня 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4