Справа № 446/2421/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/133/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши в м.Львові у відкритому судовому засіданні в кримінальному проваджені №0000009 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 на вирок Кам`янко-Бузького районного суду Львівської області від 24.12.2021 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Кам`янко-Бузького районного суду Львівської області від 24 грудня 2021 року визнато винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання у вигляді двох років обмеження волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі вимог ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк засудженому ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту проголошення вироку.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 в користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» № СЕ-19/114-21/13203-ІТ від 17.08.2021 в розмірі 1716,20 грн., інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № СЕ-19/114-21/17099-ІТ в розмірі 1716,20 грн.

Арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Кам`янка - Бузького районного суду Львівської області від 02.08.2021 на автомобіль «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 - скасовано.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 коп. моральної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 25 липня 2021 року близько 19.00 години, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в межах с. Желдець Львівського району Львівської області, автодорогою сполучення «с. Батятичі - с. Туринка», в напрямку с. Туринка, порушуючи вимоги пункту 1.5 «Правил дорожнього руху» затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року за № 1306, яким вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, пункту 2.3б яким передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі та пункту 12.3 яким передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який вийшов на проїзду частину дороги справа на ліво, відносно напрямку руху автомобіля та на такій відстані до нього, коли водій мав можливість негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду пішохода. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 4,5 п`ясних кісток правої кисті, перелому дистального епіфізу правої великогомілкової кістки, перелому внутрішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглобу без зміщення, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я та забійної скальпованої рани правої стопи, що відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином ОСОБА_6 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 286 КК України.

На вирок суду потерпілий ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуваний вирок та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді штрафу в розмірі 51000 грн., та стягнути 70000 грн. моральних збитків та 8228,68 грн. матеріальних збитків.

В обґрунтування покликається на те, ОСОБА_6 будучи раніше позбавленим права керування транспортним засобом за керування у стані алкогольного сп`яніння, не мав права керувати автомобілем, проте вчинив ДТП, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що бачили свідки по справі.

Зазначає, що після скоєння ДТП ОСОБА_6 залишив його на проїжджій частині і не надав медичної допомоги, тобто втік з місця пригоди.

Вважає покарання, яке встановлено судом, м`яким і таким, що належно не карає винну особу за її вчинки. На думку апелянта, штраф буде для обвинуваченого більш виховним засобом.

Також зазначає, що судом незаконно відмовлено у відшкодуванні матеріальних збитків розмірі 8 228, 68 грн., які підтверджені квитанціями.

Крім того вказує, що у рішенні не зазначено на підставі чого судом встановлено, що ОСОБА_6 розкаявся, оскільки останній залишив потерпілого на дорозі, витрати на ліки не відшкодував та не вибачився перед потерпілим.

Заслухавши виступ представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги, виступ прокурора ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу частково та виступ захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог, передбачених ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, перед прийняттям рішення про дослідження доказів у передбаченому ч.3 ст.349 КПК України порядку, суд попередньо з`ясував в учасників судового провадження, всі вищевказані в цьому законі обставини і, впевнившись що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, а їх позиції добровільні, роз`яснив їм наслідки розгляду провадження у зазначеному вище порядку, проти чого потерпілий ОСОБА_11 не заперечував.

Даних, які б свідчили про неналежне виконання судом вимог ч.3 ст.349 КПК України щодо роз`яснення порядку і наслідків розгляду кримінального провадження в передбаченому вище порядку, не встановлено.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду апеляційних вимог потерпілого, які стосуються фактичних обставин справи.

Доводи апеляційної скарги, що покарання, яке встановлено судом є м`яким і таким, що належно не карає винну особу за її вчинки, апеляційний суд не бере до уваги з таких підстав.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд діяв з дотриманням вимог ст.65 КК України, а саме, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги потерпілого, колегія суддів враховує, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_12 покарання в межах санкції відповідної частини статті Особливої частини КК України з дотриманням вимог Загальної частини КК України.

Колегія суддів не погоджується з вимогою потерпілого про призначення ОСОБА_12 покарання у виді штрафу в розмірі 51000 грн. замість призначеного судом покарання, оскільки таке в достатній мірі не буде ефективно впливати на виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Таким чином покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_12 відповідає тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, підстав вважати призначене покарання несправедливим у колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілого про стягнення 8228,68 грн. матеріальних збитків, які підтверджені квитанціями, то з матеріалів справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 на підтвердження матеріальної шкоди долучив до позовної заяви фіскальні чеки про придбання в аптечних пунктах медичних препаратів та інших засобів, однак не представив суду доказів, що зазначені медичні препарати були призначені лікарем для лікування потерпілого. Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що у зв`язку з недоведеністю відповідності вказаних чеків призначеному лікуванню, така вимога до задоволення не підлягає.

Також апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, щодо часткового задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди.

Так, відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пункт 9 зазначеної Пленуму Верховного Суду України передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Розмір відшкодування моральної шкоди тісно пов`язаний з обставинами справи, з самою особою, оскільки різні протиправні дії призводять до неоднакових наслідків емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхніх фізичних та психологічних особливостей тощо.
На думку колегії суддів, при вирішення питання про відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_10 , суд першої інстанції належним чином врахував обставини скоєного злочину, визначивши розмір відшкодування, який відповідає ступеню глибини та тривалості душевних страждань потерпілого, а також засадам розумності, виваженості та справедливості.
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 слід залишити без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення та вважає вирок суду першої інстанції законним, мотивованим і обґрунтованим.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 24 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4