Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 1-кс/711/1422/21
Справа № 711/4968/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання заступника начальника відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане у кримінальному провадженні № 0000601 від 25.05.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 240 КПК України про накладання арешту на майно,-

встановив:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, а саме: камаз, модель 5511, номер шасі НОМЕР_1 , колір жовтий, державний знак НОМЕР_2 , рік випуску 1983, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_6 ; камаз, модель 55111, номер шасі НОМЕР_3 , колір зелений, державний знак НОМЕР_4 , рік випуску 1989, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_4 , екскаватор колісний, реєстраційний номер: НОМЕР_5 , марка О&К МН 5, рік випуску 1995, заводський номер НОМЕР_6 , двигун НОМЕР_7 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_4 . Також просив місцем зберігання автомобіля камаз, д/з НОМЕР_2 та камаз, д/з НОМЕР_4 із глиною у кузові визначити за Звенигородським PB УСБУ в Черкаській області, а екскаватор колісний, реєстраційний номер: НОМЕР_5 передати на зберігання ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтовує тим, що СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0000601 від 25.05.2021 року «25» травня 2021 року за ч.2 ст.240 КК України, за фактом незаконного видобутку корисних копалин.

В ході досудового розслідування встановлено, що ТОВ «ОТК Буд Транс», здійснює промислову розробку «Червонохутірського - 2» родовища суглинків та «Звенигородського - 1» родовища цегельної сировини. В подальшому вказані корисні копалини використовуються підприємством для виробництва цегли та реалізації її на користь третіх осіб.

За наявними даними, ТОВ «ОТК Буд Транс» 20.08.2020 року подало до Управління екології та захисту природних ресурсів Черкаської ОДА повідомлення про планову діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля. Відповідно до повідомлення, підприємство планує розпочати промислову експлуатацію «Звенигородського - 1» родовища цегельної сировини, як окремого об`єкта надрокористування в Звенигородському районі Черкаської області. Після отримання висновку з оцінки впливу на довкілля TOB « МОТК Буд Транс» планує розпочати оформлення спеціального дозволу на користування надрами.

У той же час, підприємство продовжує здійснювати діяльність по видобутку корисних копалин, без оформлення належної дозвільної документації. Крім того, дії службових осіб ТОВ «ОТК Буд Транс» призводять до порушення правил екологічної безпеки під час виробництва цегли.

Таким чином, службові особи TOB «ОТК Буд Транс» здійснюють діяльність по видобутку корисних копалин без належної дозвільної документації, чим створюють небезпеку для життя, здоров`я людей та довкілля, у наслідок чого державним інтересам завдаються значні матеріальні збитки.

04.06.2021року шляхом візуального спостереження, при залученні безпілотного літаючого апарата «PHANTOM З» PROVESHIONAL, було здійснено огляд ділянки місцевості, а саме кар`єра, який розташований в 250 метрів на захід від м. Звенигородка, Звенигородського району Черкаської області, поряд із Звенигородським цегельним заводом, який розташований по вулиці Мічуріна, будинок 32 Б. Вказаний кар`єр розташований позаду заводу. При огляді та відео зйомці за допомогою безпілотного літаючого апарата було виявлено роботу бульдозера на території кар`єра, який вантажив глину в ангар заводу. При огляді кар`єра встановлений факт видобування глини, шляхом розкопки родючих шарів землі. На всій території кар`єра, яка складається приблизно з 2 га виявлені свіжі сліди гусениць важкої техніки та сліди на стінах землі ковша техніки.

При огляді сайду «Реєстр оцінки впливу на довкілля» за допомогою строки пошуку по підприємству ТОВ «ОТК Буд Транс», , встановлено, що ТОВ «ОТК Буд Транс», , 20.08.2020 подало до Управління екології та захисту природних ресурсів Черкаської ОДА повідомлення про планову діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля. Відповідно до повідомлення, підприємство планує розпочати промислову експлуатацію «Звенигородського - 1 » родовища цегельної сировини.

Водночас, при огляді сайду «Реєстр дозволів на користування надрами», за допомогою строки пошуку по підприємству ТОВ «ОТК Буд Транс», , встановлено, що ТОВ «ОТК Буд Транс», , не має жодного дозволу на видобування користування надрами.

04.08.2021 року під час огляду кар`єру Звенигородське - 1 родовище суглинків було виявлено та зафіксовано факт вчинення кримінального правопорушення за допомогою транспортної техніки. Так, в ході огляду було виявлено роботу транспортної техніки, а саме: автомобіль Камаз, модель 5511, номер шасі НОМЕР_1 , колір жовтий, державний знак НОМЕР_2 , рік випуску 1983, право власності на який зареєстровано на ОСОБА_6 ; автомобіль Камаз, модель 55111, номер шасі НОМЕР_3 , колір зелений, державний знак НОМЕР_8 , рік випуску 1989, право власності на який зареєстровано на ОСОБА_4 ; екскаватор колісний, реєстраційний номер: НОМЕР_5 , марка О&К МН 5, рік випуску 1995, заводський номер НОМЕР_6 , двигун НОМЕР_7 , власник ОСОБА_4 .

Зазначена техніка належить ОСОБА_4 , який є власником ТОВ «ОТК Буд Транс».

Під час огляду кар`єру Звенигородське - 1 родовище суглинків, вилучено транспортну техніку, за допомогою якої вчинювався кримінальний злочин. Серед іншого, транспортний засіб Камаз, державний знак НОМЕР_8 , право власності на який зареєстровано на ОСОБА_4 містив повністю завантажений кузов глиною, дозвіл на видобування якої TOB «ОТК Буд Транс» не має.

05.08.2021 року старшим слідчим СУ ГУНП в Черкаській області винесено постанову про визнання вказаних транспортних засобів речовим доказом у кримінальному провадженні.

На теперішній час в рамках кримінального провадження необхідно призначити судову експертизу надр для призначення якої, за участі маркшейдера необхідно провести огляд вмісту кузова Камаз, д/з НОМЕР_8 та відібрати зразки грунту. Також, приймаючи той факт, що вилучена в ході огляду транспортна техніка була засобом вчинення злочину та зберегла на собі сліди вчинення злочину є вагомі підстави для збереження речового доказу шляхом накладення арешту за для запобігання можливості приховати, пошкодити, псувати та знищити вилучену техніку та вміст кузову.

Враховуючи викладене, вважає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою збереження речового доказу та запобіганню відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити його повністю.

Представник власника майна в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував.

При розгляді вказаного клопотання, суд виходить із наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, положеннями ст.ст. 2,7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до положень з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ч.ч.3-5 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження..

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з аналізу положення ч.1 ст.98 КПК випливає, що лише після того, як слідчий, прокурор встановить належність певних матеріальних об`єктів до кримінального провадження (вони були знаряддям вчинення злочину, зберегли або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій), він складає вмотивовану постанову про визнання їх та приєднання до кримінального провадження як речових доказів.

Відповідно до ч. ч.10,11 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно ч.2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно приписів ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У відповідності до п. п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, згідно матеріалів провадження, 25.05.2021 року о 15:29 год. до ЄРДР внесено відомості за № 0000601 з правовою кваліфікацію ч.2 ст. 240 КК України стосовно того, що оперативним підрозділом УСБУ в Черкаській області виявлений факт незаконної діяльності ТОВ «ОТК Буд Транс» на території Звениородського району Черкаської області щодо видобутку корисних копалин в родовищах «Червонохутірське-2» та «Звенигородське-1» без оформлення спеціального дозволу на користування надрами.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється слідчими СУГУНП в Черкаській області. Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюються групою прокурорів Черкаської обласної прокуратури.

04.08.2021 року під час огляду кар`єру Звенигородське - 1 родовище суглинків було виявлено та зафіксовано факт вчинення кримінального правопорушення за допомогою транспортної техніки. Так, в ході огляду було виявлено роботу транспортної техніки, а саме: автомобіль Камаз, модель 5511, номер шасі НОМЕР_1 , колір жовтий, державний знак НОМЕР_2 , рік випуску 1983, право власності на який зареєстровано на ОСОБА_6 ; автомобіль Камаз, модель 55111, номер шасі НОМЕР_3 , колір зелений, державний знак НОМЕР_8 , рік випуску 1989, право власності на який зареєстровано на ОСОБА_4 ; екскаватор колісний, реєстраційний номер: НОМЕР_5 , марка О&К МН 5, рік випуску 1995, заводський номер НОМЕР_6 , двигун НОМЕР_7 , власник ОСОБА_4 .

Разом з тим, до клопотання про арешт не надано постанови слідчого про визнання вказаних транспортних засобів речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Так, обґрунтовуючи клопотання про арешт, прокурор вказує, що підставою для арешту стало те, що на теперішній час в рамках кримінального провадження необхідно призначити судову експертизу надр для призначення якої, за участі маркшейдера необхідно провести огляд вмісту кузова Камаз, д/з НОМЕР_8 та відібрати зразки грунту. Також, приймаючи той факт, що вилучена в ході огляду транспортна техніка була засобом вчинення злочину та зберегла на собі сліди вчинення злочину є вагомі підстави для збереження речового доказу шляхом накладення арешту за для запобігання можливості приховати, пошкодити, псувати та знищити вилучену техніку та вміст кузову.

Між тим, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не наводить у ньому достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно.

Також не доведено органом досудового розслідування і існування ризиків, визначених у абзаці другому ч. 1 ст. 170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали провадження не містять будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що до клопотання про арешти майна прокурор не долучив жодних доказів та не навів жодних доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Отже, у клопотанні прокурора відсутнє зазначення підстави арешту майна та зазначення конкретних ознак речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України, а також обґрунтування необхідності арешту такого майна.

Слідчий суддя, застосовуючи такий вид обтяження, як арешт майна, повинен неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

На підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Так, і у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи. У судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання не містить законних правових підстав для арешту майна, вказівок на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості можливого правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для власника майна, адже однозначно порушує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власників майна»

Також слідчий суддя зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

За таких обставин, слідчий суддя, враховуючи вказану у клопотанні правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.132, 169, 170, 173 КПК України, слідчий суддя,-

ухвалив:

В задоволенні клопотання заступника начальника відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане у кримінальному провадженні № 0000601 від 25.05.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 240 КПК України про накладання арешту на майно відмовити.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 20 серпня 2021 року о 14 год. 30 хв.

Слідчий суддя: ОСОБА_1