ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2618/22 Справа № 205/2835/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 , -
Встановила:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, інваліда II групи, раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 20.07.2021 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі,
про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції послався на те, що засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання, невідбута частина покарання становить 1 рік 3 місяці 6 днів. За час відбування покарання в ДВК №89 засуджений характеризується посередньо, не працевлаштований у зв`язку із хворобою, проходить курс лікування в Спеціалізованій туберкульозній лікарні при державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)». За час відбування покарання не має заохочень та стягнень.
Суд першої інстанції не знайшов законних підстав для задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_7 дійсно не став на шлях виправлення та не досягнув його виправлення, що є однією з обов`язкових підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, та прийшов до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню.
В апеляційних скаргах:
- засуджений просить переглянути вказану ухвалу та прийняти об`єктивне рішення.
Зазначає, що в нього не має заохочень, оскільки він є інвалідом II групи та хворіє тяжкою формою туберкульозу, а тому він фізично не міг заробити заохочення.
Просить врахувати, що порушень режиму утримання він не має і, що в нього погіршується стан здоров`я.
- захисник засудженого просить оскаржувану ухвалу скасувати та застосувати до ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Вважає рішення суду першої інстанції незаконним.
Зазначає, що ОСОБА_7 не працевлаштований у зв`язку із тяжкою хворобою, проходить курс лікування, стягнень не має, що на думку захисника, свідчить про виправлення засудженого.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, засудженого, який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
За змістом ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ґрунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин провадження в їх сукупності, з дотриманням вимог щодо кримінального та кримінального процесуального закону.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції постановляючи вищевказане рішення, в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.
Так, відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які викладені в п. п. 2, 17 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх прокладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.07.2021 року, за яким його було засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.
Початок строку відбування покарання: 20.07.2021 року. Кінець строку відбування покарання: 30.09.2023 року.
Відповідно до наданої адміністрацією установи характеристики, ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 01.04.2020 року. Під час утримання в ДУВП №4 м. Дніпро порушував режим утримання та притягувався до дисциплінарної відповідальності. Заохочень не мав.
Під час відбування покарання з 29.09.2021 року в ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)» ОСОБА_7 характеризувався посередньо, режим відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочення та стягнення не застосовувалися.
З 08.11.2021 року та по теперішній час ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)». Не працевлаштований у зв`язку із хворобою, проходить курс лікування від туберкульозу в лікувальному закладі при колонії. За час знаходження в колонії характеризується посередньо. Заохочень та стягнень не має.
Невідбута частина покарання станом на 24.06.2022 року складала 1 рік 3 місяці 6 днів.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення та не досягнув його виправлення.
Доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника, що ОСОБА_7 є інвалідом II групи та хворіє тяжкою формою туберкульозу, а тому він не працевлаштований та в нього відсутні заохочення, на думку колегії суддів не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вказані обставини суд першої інстанції врахував, однак при їх оцінці дійшов висновку, що вони у сукупності з іншими обставинами не свідчать, що ОСОБА_7 довів своє виправлення. Невідбута частина покарання на час розгляду клопотання у суді першої інстанції у ОСОБА_7 є ще значною.
Як вбачається з матеріалів справи та технічного запису судового засідання, суд першої інстанції в повному обсязі дослідив всі обставини провадження, дані про особу засудженого та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання останнього.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції під час перевірки провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4