Дата документу 25.08.2022 Справа № 554/6562/22
Провадження № 1-кс/554/9265/2022
УХВАЛА
іменем України
25 серпня 2022 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві скаргу ОСОБА_4 на постанову прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 29 липня 2022 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000163 від 06 червня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

19 серпня 2022 року до суду надійшла скарга ОСОБА_4 на рішення прокурора, в порядку ст. 303 КПК України (датована 18 серпня 2022 року), в якій він просить скасувати постанову прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 29 липня 2022 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000163, внесеному до ЄРДР 06 червня 2022 року за ч. 3 ст. 382 КК України. Одночасно з вимогами скарги заявлено клопотання про поновлення строку для подачі скарги до слідчого судді на постанову прокурора від 29 липня 2022 року, оскільки він є засудженим до довічного позбавлення волі, на даний час перебуває у ДУ «Полтавська УВП (№23)», а копію оскаржуваної постанови прокурора отримав 08 серпня 2022 року, а тому вважає вказані причини пропуску строку поважними.

В обґрунтування скарги ОСОБА_4 посилається на ті обставини, що слідчими ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000163 від 06 червня 2022 року за ч. 3 ст. 382 КК України. Процесуальне керівництво здійснюють Полтавською обласною прокуратурою.

29 липня 2022 року процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором ОСОБА_5 ухвалено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 , яка обґрунтована тим, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази завдання ОСОБА_4 моральної, фізичної та майнової шкоди.

Із вказаним рішенням заявник не погодився, вважає її незаконною та необґрунтованою, зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови щодо відмови у визнанні потерпілим прокурор не врахував те, що відповідно до ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Тому вважає, що набув права і обов`язки потерпілого з моменту подання заяви про кримінальне правопорушення. Посилається, що кримінальний процесуальний закон не вимагає в нього як особи, щодо якої вчинено кримінальне правопорушення, зазначати у заяві про злочин детальний розрахунок завданої шкоди та надавати цьому документальне підтвердження. Також зазначає, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави мають бути належним чином мотивовані. Однак у кримінальному провадженні слідчі (розшукові) дії взагалі не проводились, ОСОБА_4 не було допитано з приводу спричиненої шкоди, не було допитано осіб, причетних до вчинення кримінальних правопорушень, не було отримано ряду документів, які можуть бути використані як докази в даному кримінальному провадженні, зокрема, належним чином завірених копій матеріалів кримінальних проваджень, судових рішень тощо. Вважає, що висновок прокурора про те, що йому не було спричинено будь-якої шкоди, є передчасним та таким, що грунтується виключно на припущеннях, без належного та об`єктивного дослідження обставин справи. Тому оскаржувана постанова, на думку заявника, є немотивованою та підлягає скасуванню. З цих підстав просить задовольнити вимоги поданої скарги.

Заявник ОСОБА_4 у судове засідання, не з`явився, надав до суду заяву про розгляд без його участі, але а участі представника, скаргу підтримує, просить задовольнити (а. с. 20).

За таких обставин, враховуючи волевиявлення заявника та встановлені процесуальні строки розгляду скарги, слідчий суддя вважає можливим проводити розгляд скарги без участі заявника, оскільки представництво інтересів ОСОБА_4 у судовому засіданні здійснюється його адвокатом.

У судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала в повному обсязі, просила скаргу задовольнити.

Представник Полтавської обласної прокуратури у судове засідання не з`явився, на адресу суду прокурором надано заяву про розгляд без участі, в якій проти скарги заперечує, вважає постанову від 28 липня 2022 року законною та обґрунтованою. КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. При визначенні шкоди повинен існувати прямий причинний зв`язок. Натомість, у заявах ОСОБА_4 про кримінальні правопорушення, за якими були внесені відомості до ЄРДР, відсутні дані про заподіяння йому шкоди, її розрахунок та документальне підтвердження. Тому, виходячи з визначення поняття потерпілого, яке міститься у ст. 55 КПК України, прокурор вважає, що на момент подання заяви ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення шкода вже повинна бути завдана останньому від кримінального правопорушення. Проте неможливо стверджувати про наявність у нього будь-якої шкоди та відповідно про наявність підстав для визнання його потерпілим. Також зазначає, що ОСОБА_4 безпідставно та безперервно просить залучити його до всіх ініційованих ним проваджень як потерпілого без наявності обґрунтованих підстав для цього і без відповідного підтвердження як спричинення самої шкоди, так і причинно-наслідкового зв`язку шкоди з бездіяльністю певних осіб. З урахуванням викладеного, просить відмовити у задоволенні скарги (а. с. 15-16).

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали скарги та долучені до скарги документи кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Зокрема, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Установлено і це вбачається із представлених суду документів, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, на даний час перебуває кримінальне провадження № 0000163 від 06 червня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, чого не спростовано протягом розгляду скарги.

Як слідує зі змісту скарги, 21 липня 2022 року ОСОБА_4 звертався із заявою про залучення його як потерпілого до кримінального провадження № 0000163 (а. с. 17).

29 липня 2022 року постановою прокурора у кримінальному провадженні прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000163 від 06 червня 2022 року (а. с. 18-19).

Дана постанова прокурора мотивована, зокрема тим, що за ст. 382 КК України об`єктивна сторона злочину полягає в одному з таких альтернативно зазначених у диспозиції діянь як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню. Згідно з цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим. Невиконання судового акта це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. При цьому, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є причинний зв`язок між діянням та передбаченими у ч. 3 ст. 382 КК України. Однією з форм невиконання судового рішення є пряма й відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито й не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання. Злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, є триваючим, оскільки особа, будучи зобов`язаною рішенням суду, що набрало законної сили, вчинити певні дії, умисно утрималася від їх учинення, тобто об`єктивна сторона злочину полягає у формі протиправної бездіяльності, яка тривала протягом певного періоду часу.

У заявах ОСОБА_4 про кримінальні правопорушення, за якими були внесені відомості до ЄРДР, відсутні дані про заподіяння йому шкоди, її розрахунок та документальне підтвердження. Виходячи з визначення поняття потерпілого, яке міститься у статті 55 КПК України (фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди), прокурор дійшов до висновку, що на момент подання заяви ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення, шкода вже повинна бути завдана останньому від кримінального правопорушення. З огляду на викладене, на думку прокурора, про наявність шкоди, завданої особі незаконними діями правоохоронних органів та суду, можна стверджувати лише в разі настання наведених вище подій.

Ураховуючи наведені заявником у скарзі обставини, враховуючи його незгоду із рішенням прокурора про відмову у визнанні потерпілим, та аналізуючи на предмет законності оскаржувану постанову, слідчий суддя зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, заявником ОСОБА_4 до скарги не надано будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили, що на момент звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення йому дійсно завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, як це передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України.

Заявником не зазначено, в чому полягає спричинена йому шкода, а також не надано до суду жодного підтвердження таких аргументів, що засвідчували б очевидні ознаки спричинення йому шкоди, імовірних душевних страждань, переживань або фізичних страждань тощо, в розумінні положень ч. 1 ст. 55 КПК України. Такі відомості відсутні й на момент розгляду скарги.

Окрім цього, зважаючи на відомості про кримінальне правопорушення, які внесені до ЄРДР за відповідною заявою, заявником не наведено конкретних фактів та достатніх даних щодо заподіяння йому шкоди нібито кримінальними правопорушенням, що є обов`язковою передумовою для визнання особи потерпілою, а відтак, відсутні законні підстави для скасування оскаржуваної постанови прокурора.

Враховуючи наведене, а також обставини, які зазначені ОСОБА_4 щодо залучення його до кримінального провадження як потерпілого, то останній на даний час в силу положень ст. 55 КПК України не є потерпілим у кримінальному провадженні.

Тому слідчий суддя вважає, що прокурор на даному етапі досудового розслідування правомірно прийняв рішення на підставі ч. 5 ст. 55 КПК України, через відсутність очевидних та достатніх даних щодо завдання шкоди особі.

Отже, набуття особою статусу потерпілого за відсутності встановленого обґрунтованого підтвердження завданої шкоди, на даному етапі досудового розслідування є необґрунтованим та передчасним. Сама по собі незгода заявника із процесуальними рішеннями та діями правоохоронних органів у його кримінальній справі та під час розслідування не свідчить про набуття статусу потерпілого в ініційованих ним кримінальних провадженнях, що пов`язані із процедурою розслідування діянь, за які його засуджено, і вирок набрав законної сили.

В даному контексті варто враховувати, що вироком апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року ОСОБА_4 визнано винним за п. п. 4, 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України. Ухвалою Верховного суду України від 27 жовтня 2005 року вирок апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року залишено без змін. Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 березня 2019 року касаційну скаргу захисників ОСОБА_4 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах засудженого задоволено частково, зокрема, з мотивувальної частини вироку виключено посилання як на доказ на протокол явки з повинною ОСОБА_4 від 09 травня 2004 року. В іншій частині вирок залишено без змін.

Разом із тим, слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000163 не завершене, наразі триває, що передбачає проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, та в подальшому не позбавляє заявника можливості реалізувати свої права в порядку ст. 55 КПК України.

Наведене також свідчить, що заявником передчасно ініційовано питання про визнання потерпілим в розумінні вимог КПК України, оскільки на даний час, за вказаних обставин та здобутих матеріалів, виключена можливість однозначно дійти до висновку про заподіяння будь-якої шкоди особі у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи ОСОБА_4 та його представника щодо допущення прокурором порушень вимог ст. 55 КПК України є необгрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги не містять. Твердження заявника протягом розгляду скарги жодними доказами не підтверджені, тоді як наявність його численних заяв, клопотань, ухвал слідчих суддів в інших кримінальних провадженнях не є таким підтвердженням, як помилково вважає заявник, а тому слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги щодо протиправності рішення прокурора.

За змістом ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Дослідивши оскаржувану постанову, слідчий суддя дійшов до переконання, що вона винесена правомірно, із дотриманням положень ст. 110 КПК України в частині зазначення змісту обставин, які стали підставами для прийняття постанови, мотивів прийняття постанови, їх обґрунтування, та прокурором прийнято рішення про відмову у залученні як потерпілого, навівши достатньо вагомі підстави та мотиви для такого рішення з посиланням на положення КПК України.

Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, його прийняттю передувало проведення аналізу матеріалів поданої заяви від 21 липня 2022 року, обставин провадження, які мають значення для правильного вирішення питання щодо можливості визнання особи потерпілим, а викладені у ньому висновки є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства, постанова прокурора в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, позаяк належних і допустимих доказів протилежного суду не представлено.

Таким чином, на момент розгляду скарги встановлено та підтверджується наявними матеріалами, що прокурором у передбачений законом спосіб вирішено зазначене процесуальне питання, про що прийнято обґрунтоване рішення щодо відмови у визнанні ОСОБА_4 потерпілим.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Отже, доводи скарги щодо допущення прокурором порушень вимог ст. ст. 55, 110 КПК України є необгрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги та провадження не містять, твердження заявника протягом розгляду скарги достатніми доказами не підтверджені, а тому слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги щодо скасування рішення прокурора.

Крім того, як у матеріалах скарги, так під час розгляду скарги заявником скарги не доведено, що постанова прокурора є необґрунтованою та незаконною.

Таким чином, проаналізувавши наведені у скарзі доводи, повно і всебічно оцінивши обставини провадження, які відомі на час розгляду скарги, наявні матеріали та докази з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку, керуючись законом, слідчий суддя дійшов до висновку, що у задоволенні вимог поданої скарги потрібно відмовити у повному обсязі.

Крім того, у скарзі заявник просив поновити пропущений строк на оскарження.

Беручи до уваги доводи, зазначені ОСОБА_4 в скарзі, зокрема, щодо направлення та отримання кореспонденції ОСОБА_4 , дати отримання ним копії постанови прокурора, які не були спростовані, ураховуючи, що він є засудженим за вироком суду та перебуває в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)», тому слідчий суддя вважає, що в даному випадку заявник, звертаючись засобами поштового зв`язку зі скаргою 18 серпня 2022 року, строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України, не пропустив, а відтак звернувся за судовим захистом своїх прав в межах строків, передбачених КПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 22, 24, 55, 110, 303-309, 370, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

В задоволенні вимог скарги ОСОБА_4 на постанову прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 29 липня 2022 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000163 від 06 червня 2022 року, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1