Провадження по справі № 1-кп/522/1258/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні за № 0000999 від 27.04.2019 на підставі обвинувального акту стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Одеси, маючого середньо - технічну освіту, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-15.01.2019 Малиновським районним судом м. Одеси за cт. 186, ч. 2, 75, 76 КК України, до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
-01.04.2010 Київським районним судом м. Одеси за ст. 185. ч.2, ст.71 КК України, до 2 років та 1 місяця позбавлення волі;
-14.12.2010 Приморським районним судом м Одеси за ч. 4 ст. 70, ч. 2 ст. 185 КК України, до 2 років 1 місяці позбавлення волі, по постанові Симбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.02.2012 звільнений умовно - достроково на 2 місяці 3 дні.
-Малиновським районним судом м. Одеси за ст. 187 ч 1, ст. 190, ч.2 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі;
03.06.2016 Малиновським районним судом м. Одеси за ст. 186 ч.2 КК України, до 5 років позбавлення волі;
29.12.2018 Приморським районним судом м. Одеси за ст. 186 ч.2 КК України, до 5 років та 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 70 ч. 4 КК України, призначено покарання у виді 6 років та 1 місяця позбавлення волі,-
за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_11 ,
захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2019, приблизно о 17:00, потерпілий ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_14 та брати ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , знаходились у дворі будинку АДРЕСА_2 , де вони усі між собою розмовляли, ОСОБА_11 та ОСОБА_17 вживали алкогольні напої.

В цей час до них підійшов потерпілий ОСОБА_3 , який також знаходився у дворі вищезазначеного будинку, де між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 почалася розмова.

Під час розмови, між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_3 та ОСОБА_11 почали висловлюватися нецензурними словами один до одного, в результаті чого між ними почалася штовханина, в ході якої ОСОБА_11 схопив ОСОБА_3 руками за одежу та утримував деякий час.

В ході конфлікту ОСОБА_3 , будучи ображеним поведінкою ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, з метою подальшого з`ясування відносин, у ОСОБА_3 виник злочинний намір, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .
Продовжуючи свій злочинний намір, направлений на нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, ОСОБА_3 зайшов до свого помешкання, до приміщення квартири АДРЕСА_3 , де на кухні на столі взяв кухонний ніж, після чого повернувся у двір, де знаходився ОСОБА_11 .
Приступивши до безпосередньої реалізації свого злочинного наміру, направленого на нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , 27.04.2019, приблизно о 17.10, обвинувачений ОСОБА_3 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо припускаючи їх настання, заздалегідь приготовленим ножем наніс портерпылому ОСОБА_11 два удари лезом ножа в область лівого плеча та правого передпліччя, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_11 колото-різане поранення лівого плеча в верхній третині з ушкодженням лівої пахвової артерії, що ускладнилося розвитком шоку тяжкого ступеня. Вказане ушкодження за критерієм небезпеки для життя має ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Після вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_3 був затриманий співробітниками поліції, а потерпілий ОСОБА_11 з вказаними тілесними ушкодженнями був доставлений до КУ «Міська клінічна лікарня №1», де йому була надана невідкладна медична допомога.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України визнав частково, підтвердивши той факт, що він дійсно 27.04.2019 наніс ножові поранення потерпілому, проте зазначав, що ніж він брав не у себе вдома, а знайшов його під час події на лавці, та взяв у руку для самозахисту. Крім того, обвинувачуваний ОСОБА_3 наполягав на тому, що ініціатором конфлікту був саме потерпілий ОСОБА_11 та невідомий йому чоловік, який прийшов з потерпілим до двору будинку, де мешкав обвинувачений ОСОБА_3 . Вказані особи, як зазначив обвинувачений, виражались на його адресу нецензурною лайкою, наносили тілесні ушкодження. У вчиненому кається, просив вибачення у потерпілого та суду за свою поведінку. Позовну заяву потерпілого визнав в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті, надав суду показання, відповідно до яких 27.04.2019 біля 17.00 він йшов біля двору по вул. Середньофонтанська дорога в м. Одесі. Зайшов в магазин, купив маленьку пляшку коньяку (100гр.), сів на лавочку та спілкувався з свідком ОСОБА_14 та з іншими знайомими чоловіками. Через деякий час до них підійшов раніше йому не знайомий обвинувачений ОСОБА_3 , який почав втручатися у розмову, грубити ОСОБА_11 , у зв`язку з чим потерпілий підійшов до ОСОБА_3 та схватив його за курточку в районі грудної клітини, на що ОСОБА_3 відповів, що він не буде з ним так спілкуватися, а піде за ножем та буде з ним розбиратися за допомогою ножа. Після чого їх розняли та ОСОБА_3 кудись пішов з двору.

Через деякий час потерпілий ОСОБА_11 побачив обвинуваченого ОСОБА_3 , який біг до нього, тримаючи в руках ніж, яким почав одразу наносити удари ОСОБА_11 . Обвинувачений ОСОБА_3 наніс потерпілому ОСОБА_11 поранення у плече, а другим ударом ножем по іншій руці. Почалася рясно литися кров з поранень, ОСОБА_11 погано став себе почувати, попросив викликати карету швидкої допомоги, через деякий час знепритомнів, прийшовши до тями вже у лікарні.

В лікарні він дізнався, що у нього була перерізана артерія на руці.

На даний момент у нього дуже погано працює рука, йому відрізали частину артерії. До інциденту він працював на посаді шеф кухара, проте, у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями він не може працювати на вказаній посаді, у зв`язку з чим, потерпілий ОСОБА_11 в повному обсязі підтримує позовні вимоги щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 5594 гривні.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_16 повідомив, що в 2019 році, перед святом «Воскресіння Христове», він знаходився у дворі будинку по АДРЕСА_4 спільно із своїм братом ОСОБА_18 , обвинуваченим ОСОБА_19 , потерпілим ОСОБА_20 , свідком ОСОБА_14 та іншими чоловіками. Потерпілий ОСОБА_20 та свідок ОСОБА_14 випивали алкогольні напої. Потім між обвинуваченим та потерпілим почався конфлікт, у зв`язку з чим їм сказали відійти від натовпу людей. Вони відійшли приблизно на 30 метрів. Потім потерпілий ОСОБА_20 повернувся, а обвинувачений ОСОБА_19 десь пішов. Через якийсь час свідок почув крики жінок: «О Боже, кров, кров» і ОСОБА_16 побачив, що потерпілий ОСОБА_20 йшов у куртці, а у нього досить рясно текла кров. Як їм повідомив ОСОБА_20 , поранення йому наніс ОСОБА_3 . Ножа у ОСОБА_3 свідок ОСОБА_16 не бачив.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_21 повідомив, що в 2019 році, перед святом «Воскресіння Христове», біля 13:00 був конфлікт у дворі будинку по АДРЕСА_4 між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_11 . У дворі було дуже багато людей, у тому числі його брат ОСОБА_22 , а також ОСОБА_17 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , які сиділи на лавочці та випивали пиво. Через деякий час свідка ОСОБА_23 додому покликала дружина і він пішов з двору. Приблизно через 15 хвилин він почув крики у дворі, ОСОБА_23 виглянувши у вікно, побачив скупчення людей та свого брата ОСОБА_22 , який вже надавав першу медичну допомогу потерпілому ОСОБА_11 . Свідок ОСОБА_21 також побіг до потерпілого та намагався зупинити кров у потерпілого. Невдовзі приїхала карета швидкої допомоги та ОСОБА_11 було доставлено до лікарні.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_14 пояснив, що 27.04.2019 він та потерпілий ОСОБА_11 перебували во дворі по вул. Среднефонтанська в м. Одесі, за магазином «Точка». Во дворі було багато мешканців (діти, жінки, чоловіки, у тому числі обвинувачений ОСОБА_3 ). Потім між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_11 відбувся якийсь конфлікт, причина якого свідку ОСОБА_14 не відома, і вони розійшлись по різні сторони двору. При цьому потерпілий ОСОБА_11 зайшов за кут будинку і повернувся приблизно через 5 хвилин. В той момент свідок ОСОБА_14 побачив, що у ОСОБА_11 рясно тече кров з руки, потім ОСОБА_11 впав і йому викликали карету швидкої допомоги. Щодо отриманих поранень, потерпілий ОСОБА_11 повідомив, що це його «підрізав» обвинувачений ОСОБА_3 . Свідок ОСОБА_14 поїхав з ОСОБА_11 до лікарні. Потім він привозив для ОСОБА_11 ліки та кров.

Також, суд дослідив письмові докази у кримінальному провадженні, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині, а саме:
-виписка із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_11 . Діагноз: колото різана рана правого передпліччя, лівого плеча ззаду з пошкодженням лівої пахвової артерії. Гіповолемічний шок 3ст. Постгеморагічна анемія 2 ст. Посттравматичний лівосторонній плексит із порушенням функції ліктьового та променевого нервів;
- висновок експерта №1066 від 11.06.2019, згідно якого при надходженні до медичного закладу у ОСОБА_11 були наступні тілесні ушкодження: колото різана рана правого передпліччя, лівого плеча ззаду з пошкодженням лівої пахвової артерії, що ускладнилося розвитком шоку тяжкого ступеня.
Не виключено, що дані ушкодження могли утворитися 27.04.2019 від ударів ножем.
Колото різане поранення лівого плеча згідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Колоте різане поранення правого плеча, відповідно до «Правил….» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я».
Враховуючи характер та різну локацію ушкоджень слід вважати, що вони не могли утворитися одномоментно, в у мовах падіння з положення стоячи на площину.
Не можна виключити, що після їх отримання потерпілий міг здійснювати самостійні дії (говорити, кричати);
-протокол огляду місця події від 27.04.2019 (13.18-20.10), а саме пішохідної зони, розташованої біля магазину «Універсам Точка», розташованого по вул. Среднефонтанська №55/53 в м. Одесі. В ході огляду вилучено кухонний ніж, марлевий тампон з речовиною темно бурого кольору, три полімерні пляшки об`ємом 0,5л., упаковка від насіння;
-протокол огляду предмету від 28.04.2019 (01:30-01:50), а саме спортивної кофти коричневого кольору та спортивних штанів білого кольору, добровільно виданих обвинуваченим ОСОБА_3 ;
-постанова про визнання предметів речовими доказами від 28.04.2019, а саме: 2 змиви речовини бурого кольору, кухонний ніж, спортивні штани білого кольору, спортивну кофту коричневого кольору, 3 полімерні пляшки 0,5л., упаковка від насіння;
-акти про застосування службових собак від 27.04.2019 (19.33-19.45), відповідно до яких службові собаки закінчили свою роботу біля місця мешкання обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме біля кв. АДРЕСА_3 ;
-заява явка ОСОБА_3 про нанесення ним 27.04.2019 двох ножових поранень раніше невідомому потерпілому ОСОБА_11 на ґрунті конфлікту. У вчиненому каявся;
-протокол затримання особи від 28.04.2019 (00:40) про затримання 27.04.2019 об 22:30 ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Протокол складений в присутності адвоката ОСОБА_24 ;
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.04.2019 (17:30) від ОСОБА_11 стосовно невідомої особи, яка 27.04.2019 близько 17:50, знаходячись біля буд. 53/55 по вул. Середньофонтанська в м. Одесі, використавши предмет зовні схожий на ніж, наніс тілесні ушкодження в область лівого плеча та правого передпліччя;
-вимога ГУОІ ГУ МВС України в Одеській області, ГУОІ МВС України стосовно ОСОБА_3 , згідно якої:
- 15.01.2009 року Малиновським районним судом м. Одеси за cт. 186, ч. 2, 75, 76 КК України, до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
-01.04.2010 Київським районним судом м. Одеси за ст. 185. ч.2, ст.71 КК України, до 2 років та 1 місяця позбавлення волі;
-14.12.2010 Приморським районним судом м Одеси за ч. 4 ст. 70, ч. 2 ст. 185 КК України, до 2 років 1 місяці позбавлення волі, по постанові Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.02.2012 звільнений умовно - достроково на 2 місяці 3 дні.
--Малиновським районним судом м. Одеси за ст. 187 ч 1, ст. 190, ч.2 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі;
-28.08.2013 Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі;
-03.06.2016 Малиновським районним судом м. Одеси за ст. 186 ч.2 КК України, до 5 років позбавлення волі;
-29.12.2018 Приморським районним судом м. Одеси за ст. 186 ч.2 КК України, до 5 років та 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 70 ч. 4 КК України, призначено покарання у виді 6 років та 1 місяця позбавлення волі. Звільнився 28.01.2019 за відбуттям строку покарання;
-посередня характеристика на обвинуваченого ОСОБА_3 з місця мешкання;
-відповідно до відповіді КУ ООМЦПЗ від 24.05.2019 ОСОБА_3 в архіві та картотеці не значиться;
-ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 30.04.2019 про застосування до ОСОБА_25 запобіжного заходу у виді тримання під вартою;
- ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2019 про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час огляду місця події, за адресою: м. Одеса, вул. Средньофонтанська, 53/55 в м. Одесі, а саме: 2 змиви речовини бурого кольору, кухонний ніж з нашаруванням речовини бурого кольору, спортивні штани із синтетичної речовини білого кольору, спортивна кофта із синтетичної сировини коричневого кольору;
- висновок експерта №366 від 30.05.2019, відповідно до якого на тампоні зі змивом з місця події у дворі будинку АДРЕСА_2 знайдена кров людини. За результатами досліджень і групової характеристики підекспертих (обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_11 ) не виключається можливість походження крові на тампоні від потерпілого ОСОБА_11 ;
-висновок експерта № 367 від 10.06.2019 року, згідно якого на спортивній кофті та штанах, вилучених у підозрюваного ОСОБА_3 , кров не знайдена;
- висновок експерта № 390-Д від 22.05.2019 року, відповідно до якого на поверхні ножа, наданого на дослідження, сліди папілярних узорів не виявлено;
-висновок експерта № 392 від 11.06.2019 року, відповідно до якого, враховуючи результати дослідження і групові характеристики підекспертних, не виключається можливість походження крові на клинку ножа в об`єкті №4 (змиви з правого боку ручки) від потерпілого ОСОБА_11 , на ручці ножа не виключається походження потових виділень від підозрюваного ОСОБА_3 , в об`єкті №3 (змиви з лівого боку ручки) також не виключається присутність потових виділень підозрюваного ОСОБА_3 ;
-протокол тимчасового доступу до речей та документів від 27.05.2019, а саме медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_11 ;
-протокол отримання зразків для експертизи від 22.05.2019, а саме зразки крові та слини підозрюваного ОСОБА_3 ;
-протокол проведення слідчого експерименту від 22.05.2019 за участю підозрюваного ОСОБА_3 в присутності адвоката ОСОБА_26 та доданий до нього компакт-диск із відеозаписом слідчої дії.
Аналізуючи досліджені в судовому засіданні викладені вище докази вчинення злочину ОСОБА_3 за ч. 1 ст.121 КК України, суд, керуючись законом, оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд прийшов до висновку, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_3 .
Так, окрім частково визнання обвинуваченим ОСОБА_3 факту нанесення 27.04.2019 ножових поранень потерпілому ОСОБА_11 , його провина у вчиненні злочину підтверджується: показаннями потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , які повідомили, що потерпілий і обвинувачений 27.04.2019 посварились між собою, що мав місце випадок застосування при цьому обвинуваченим ножа та заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілому, проти чого, обвинувачений не заперечував в суді.
Допит вказаних вище свідків суд здійснював безпосередньо з дотриманням вимог ст. 352 КПК, забезпечив стороні захисту можливість здійснення перехресного допиту свідків сторони обвинувачення, за наслідком чого надає їм належну оцінку в сукупності з іншими доказами у провадженні за правилами ст. 94 КПК України.
Висновки суд обґрунтовує не лише показаннями свідків, а й показаннями самого засудженого та письмовими доказами у провадженні:
-даних, що містяться в протоколі огляду місця події, висновку судово-медичної експертизи, зміст яких детально відображено у вироку; висновком експерта № 392 від 11.06.2019 відповідно до якого не виключається можливість походження крові на клинку ножа в об`єкті №4 (змиви з правого боку ручки) від потерпілого ОСОБА_11 , на ручці ножа не виключається походження потових виділень від підозрюваного ОСОБА_3 , в об`єкті №3 (змиви з лівого боку ручки) також не виключається присутність потових виділень підозрюваного ОСОБА_3 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 22.05.2019 за участю підозрюваного ОСОБА_3 та доданого до нього компакт-диску із відеозаписом слідчої дії, тощо.
На підставі викладеного суд не має підстав піддавати сумніву достатності доказів для визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, з огляду на відсутність підстав для твердження про їх недопустимість.
Наявність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, яку складають діяння, суспільно небезпечні наслідки у виді тяжкого тілесного ушкодження, а також причинний зв`язок між діянням і такими наслідками, підтверджено сукупністю досліджених судом належно оцінених доказів.
Доказування суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, досить часто ґрунтується не на одному чи кількох прямих доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, за якими встановлено характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку його вчинення тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) таких елементів суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, як умисел щодо заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.
До правил встановлення правомірності необхідної оборони належать: оцінка ознак посягання, яке має бути суспільно небезпечним, наявним і реальним. Стан необхідної оборони існує з початку суспільного небезпечного посягання і до його закінчення. Отже, право на необхідну оборону виникає з моменту створення особою, яка здійснює посягання, реальної загрози (небезпеки) заподіяння істотної шкоди охоронюваним суспільним відносинам (життю і здоров`ю), де його кінцевим моментом є припинення (відвернення) таких дій і усвідомлення (реальна можливість усвідомлення) особою, яка здійснює захист, факту остаточного припинення особою, яка здійснює посягання, суспільно небезпечних дій.
Заподіяння шкоди особі, яка здійснює посягання, обумовлено необхідністю негайного відвернення або припинення такого посягання. Необхідність негайного відвернення або припинення суспільного небезпечного посягання виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди нападнику, загрожує негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16.02.2022 (справа № 662/729/19 провадження № 51-3422км21).
Доводи сторони захисту про те, що потерпілим ОСОБА_27 обвинуваченому ОСОБА_3 були заподіяні тілесні ушкодження, що свідчить про наявність в діях ОСОБА_3 елементів необхідної оборони, спростовуються зокрема наявним в матеріалах справи протоколом затримання ОСОБА_3 від 28.04.2019, з якого вбачається, що ані обвинуваченим, ані його захисником жодних таких обставин не зазначалось та жодного клопотання з приводу їх фіксації ними не заявлялось.
Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що після закінчення інциденту, будь яких видимих тілесних ушкоджень на його тілі не було.
Також, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_14 пояснили, що між обвинуваченим та потерпілим відбувся словесний конфлікт, проте факт того, що між ними відбувалася бійка, жоден свідок не зазначав у своїх свідченнях. Крім того, після закінчення конфлікту з потерпілим, ОСОБА_3 залишив місце конфлікту, проте через кілька хвилин повернувся до потерпілого з ножем, яким став наносити потерпілому тілесні ушкодження.
Окрім того, зазначені свідки не підтвердили доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що у конфлікті приймала участь на стороні потерпілого ще й інша невідома особа.
Таким чином, на думку суду, відсутні докази, які б доводили наявність факту суспільно небезпечного посягання достатньої інтенсивності з боку потерпілого ОСОБА_11 , яке б створювало реальну загрозу заподіяння шкоди життю та здоров`ю обвинуваченого, що в свою чергу могло викликати у останнього невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому, оскільки заподіяння ним ударів потерпілому ножем, в результаті чого останній потерпілий отримав легкі та тяжкі тілесні ушкодження, в той час як у обвинуваченого були відсутні наявні тілесні ушкодження, про що підтвердив обвинувачений, свідчить про те, що визначальним у поведінці обвинуваченого було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, розправитися з ним, а отже такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони.
При цьому суд вважає, що ОСОБА_3 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій та діяв з відповідним умислом, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода. Його протиправні дії знаходяться у прямому причинному зв`язку з отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями, а незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у даному випадку - за умисне заподіяння ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, а саме те, що він не вживав жодних дій з надання допомоги потерпілому з приводу отриманих ним ножових поранень свідчить про його байдужість до наслідків своїх дій.
Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що ніж, який начебто використовувався потерпілим та свідками для нарізання продуктів під час вживання ними алкогольних напоїв, він взяв на лавці двору під час інциденту з потерпілим і використовував його для самозахисту. Так, вивчивши матеріали кримінального провадження та допитавши потерпілого та свідків, суд не встановив відомості, що зазначені особи використовували ніж під час спільної розмови чи вживання слабоалкогольних напоїв біля місця вчинення злочину. Відповідно до протоколу огляду від 27.04.2019 під час якого були вилучені пакет від насіння та 3 полімерних пляшки 0,5л.,- також не містить даних про перебування залишків продуктів чи їжі. З пояснень потерпілого ОСОБА_11 слідує, що після сварки з ним обвинувачений ОСОБА_3 кудись побіг, а повернувся з ножем в руках, яким одразу після наближення до потерпілого ОСОБА_11 став бити в область тулубу.
Крім того, свідки під час судового розгляду зазначили, що вони не бачили в руках обвинуваченого ОСОБА_3 ножа під час сварки з потерпілим ОСОБА_11 .
За таких обставин позицію обвинуваченого суд розцінює як захисну, яка має на меті уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, та є неправдивою.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» №3 від 07.02.2003р. у справах про злочини даного виду суди зобов`язані як установлювати вину підсудних та призначати їм необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів покарання, так і вживати всіх необхідних заходів до повного відшкодування заподіяної потерпілим матеріальної та моральної шкоди.
При призначенні покарання відповідно до статей 65-69 Кримінального кодексу України суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України,- не встановлено.
Обставинами, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого,є рецидив злочину.
Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуюче ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.
Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.
Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Як було встановлено у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 , обвинувачений лише більше ніж через три роки після вчиненого ним злочину визнав частково свою провину у його вчиненні, при цьому все ж таки вину перекладав на потерпілого та вибачився перед потерпілим, виплати на відшкодування матеріальної шкоди в сумі 5594 гривні не були здійснені, що об`єктивно не підтверджує його щире каяття.
До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд відповідно до ст. 67 КК України відносить рецидив злочину.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавленні волі, оскільки, з урахуванням наявності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутністю обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, даних про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства та що саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 .
Відповідно до вимог ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Як вбачається із ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Основною формою компенсації заподіяної (матеріальної ) шкоди потерпілої особи є відшкодування збитків.
Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
На підставі викладеного, позовні вимоги потерпілого ОСОБА_11 щодо стягнення з ОСОБА_3 на його користь матеріальних збитків в сумі 5594 грн., підлягають задоволенню, як аргументовані та які мають підтвердження.
Крім того, позовна заява потерпілого містить відомості щодо наміру потерпілої сторони у справі, провести судово психологічну експертизу з метою встановлення розміру моральної шкоди, проте, під час судового розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 потерпілим чи його представником не заявлено клопотання до суду про призначення зазначеної експертизи, а також на час винесення судового рішення, потерпілим не надано суду висновку експерту про проведення експертизи.
Питання речових доказів, підлягає вирішенню, відповідно до ст. 100 КПК України.
Питання про скасування арешту майна слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст. 174 КПК України.
Керуючись ст.ст. 366, 367, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 375, 376, 395, 532 КПК України /в редакції 2012 року/, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 30.04.2019, а саме з моменту застосування Приморським районним судом м. Одеси до ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбутого ОСОБА_3 основного покарання у виді позбавлення волі зарахувати строк тримання під вартою з дня його фактичного затримання - 27.04.2019 року включно до дня застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу - залишити без змін, після чого скасувати.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_28 матеріальну шкоду в сумі 5 594 (п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) гривні.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави - витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судово трасологічної експертизи №390 від 22.05.2019 року у сумі 942 (дев`ятсот сорок дві) гривні, 06 (шість) копійок.
Арешт, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.05.2019 на речі і документи, а саме: 2 змиви речовини бурого кольору, кухонний ніж з нашаруванням речовини бурого кольору, спортивні штани із синтетичної речовини білого кольору, спортивна кофта із синтетичної сировини коричневого кольору,- скасувати.
Речові докази:
-кухоний ніж, три полімерні пляшки, упаковка від насіння, вилучені 27.04.2019 під час огляду місця події,- знищити;
-спортивні штани та кофта, добровільно видані обвинуваченим ОСОБА_3 ,- повернути обвинуваченому ОСОБА_3 за належністю.
Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
29.06.2022