Справа № 308/6195/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гайдош Ужгородського району Закарпатської області, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України

про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з клопотання та доданих матеріалів, СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000134 від 20.05.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.
Згідно клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що 19 травня 2022 року близько 16 години 00 хвилин, водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним, необладнаним для пасажирських перевезень транспортним засобом, трактором марки «Т-16М» реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом з пасажиром ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим та мешканцем АДРЕСА_3 , який перебував у кабіні в кількості що перевищує встановлену технічної характеристики трактору по ліві сторону від водія, та пасажиром ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованим та мешканцем АДРЕСА_4 , який перебував у причепі трактора, рухався лісовою дорогою в урочищі Виннички, що в населеному пункті села Кибляри, Ужгородського району, Закарпатської області, проїжджаючи ділянку дороги яка має крутий підйом, та діючи в супереч вимогам п.п.1.3.; 1.5.; 2.3. б); 2.9. а); 12.1.; 21.1.; 21.11. а) Правил дорожнього руху, будучи самовпевненим та самонадіяним, нехтуючи особистою безпекою та безпекою своїх пасажирів, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, при виборі безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановкута дорожні умови чим не забезпечив безпеку дорожнього руху, де невірно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, несвоєчасно обрав вірну передачу коробки перемикання передач, що в подальшому призвело до самовільного котіння транспортного засобу назад в низ по підйомі, в сторону протилежного його руху та втрати керуванням ним, та з послідуючим його зіткнення з сиро ростучим стовбуром деревом, в результаті якого пасажир кабіни ОСОБА_7 випав через лівий дверний отвір кабіни трактору на землю.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир транспортного засобу трактору марки «Т-16М» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у виглядів: гематоми на стадії розсмоктування на шкірних покривах верхньої частини правої передньо-бічної поверхні грудної клітки; рани на шкірних покровах лівої бічної поверхні грудної клітки у проекції 7-го міжреберя по середній аксілярній лінії, що є наслідком медичної інтервенції, дренування плевральної порожнини (слід від дренажної трубки).
Згідно даних медичної документації карти стаціонарного хворого №4239/301/551 з травматологічного відділення КНП «УЦКЛ», яка заповнена на гр. ОСОБА_7 , у нього встановлено тілесні ушкодження у вигляді: саден на шкірних покривах кінцівок: підшкірної емфіземи зліва; забійних ран на шкірних покривах лівої внутрішньої раковини та лівої скроневої ділянки, з приводу чого було проведено ПХО ран; переломів 4-6 ребер зліва, що ускладнилось гемопневмотораксом, внутрішньо- плевральною кровотечою, про що свідчить виділення по дренажу з лівої плевральної порожнини геморагічного вмісту, загальним обємом 900мл (з 19.05. по 21.05.2022 р.), гіповолемічним шоком (АТ-80/50 мм. рт. ст., пульс 115 уд. за хв. ); компресійних переломів 5 та 9 грудних хребців, що підтверджується даними рентгенографії від 19.05.2022 року.
Вище вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії переважаючої травмуючої поверхні твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення, можливо їх виникнення внаслідок падіння з висоти кабіни трактору, який рухався, з приземленням на сідниці та послідуючим ударом лівою половинною грудної клітки об тверду площину.
По давності виникнення вище вказані тілесні ушкодження вкладаються в час події, яка мала місце 19.05.2022 року. Дані тілесні ушкодження не характерні для виникнення їх внаслідок падіння з висоти власного зросту, переїзду через нього колесами транспортного засобу та волочіння тіла по проїзній частині.
Тілесні ушкодження у виді: гемопневмотороксу, яким ускладнилась травма грудної клітки були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п.2.1.3 (л) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень». Затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Таким чином, водій ОСОБА_6 , порушив вимоги п.п. 1.3.; 1.5.; 2.3. б); 2.9. а); 12.1.; 21.1; 21.11. а) Правил дорожнього руху, якими визначено:

п.1.3. - Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п.1.5. - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган;

п.2.3. - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.2.9. Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
п.12.1. - Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.;
п.21.1 - Дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі, обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення.
п.21.11. - Забороняється перевозити:
а) пасажирів поза кабіною автомобіля (крім передбачених цими Правилами випадків перевезення пасажирів у кузові вантажного автомобіля з бортовою платформою або в кузові-фургоні, призначених для перевезення пасажирів), у кузові автомобіля-самоскида, трактора, інших самохідних машин, на вантажному причепі, напівпричепі, в причепі-дачі, в кузові вантажного мотоцикла.
Невиконання водієм ОСОБА_6 , вказаних вимог Правил дорожнього руху, знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням ОСОБА_7 , тяжких тілесних ушкоджень.

У клопотанні слідчий зазначає, що 28.06.2022 року громадянину ОСОБА_6 , у встановленому ст.ст. 276, 277 та 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вина підозрюваного ОСОБА_6 , повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемою до нього від 20.05.2022року; протоколом огляду місця події та транспортного засобу, а саме трактора марки «Т-16М» реєстраційний номер НОМЕР_1 від 01.06.2022; висновком експерта №СЕ-19/107-22/4361-ІТ від 14.06.2022; висновком судово-медичного експерта №199 від 23.06.2022 гр. ОСОБА_7 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , від 06.06.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , від 07.06.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , від 25.06.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , від 25.06.2022; висновком гр. ОСОБА_6 , щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №262 від 19.05.2022; висновком експерта №СЕ-19/107-22/4919-ІТ від 21.06.2022; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 , від 28.06.2022. Окрім цього вина його підтверджується іншими матеріалами зібраними у вказаному кримінальному провадженні.

Обгрунтовуючи заявлене клопотання слідчий зазначає, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а самевстановлено наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_6 з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування або суду та незаконно впливати на потерпілих, їсвідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні.

А тому посилаючись на те, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на волі з метою переховування від органів досудового розслідування та суду, маючи закордонний паспорт може виїхати за межі України, чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадження, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на трок від п`яти до восьми років, а застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, а тому, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні встановлено, що клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, разом з матеріалами клопотання, вручено підозрюваному та його захиснику вчасно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив таке задовольнити, враховуючи те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а також на те, що ОСОБА_6 є місцевим мешканцем та користуючись своїми авторитетними зв`язками може незаконно впливати на потерпілого та свідків та схиляти їх до зміни даних слідству показів, а також може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, не буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 пояснив, що вину визнає. Не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, впливати та потерпілого чи свідків. Просив суд не обирати відносно нього запобіжний захід, пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила проти внесеного клопотання, зазначивши, що клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованим, зазначені в клопотанні ризики не доведені. Її підзахисний не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування чи суду чи незаконно впливати потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки вину визнає повністю. Також зазначила, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, де проживає з дружиною, працює на сезонних роботах та допомагає потерпілому, який є його тестем, який є вітчимом його дружини, у лікуванні як фінансово, так і в побуті,. Потерпілий не має претензій до нього. Просила суд обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника, слідчий суддя приходить до наступного.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків передбачених ч.5 ст. 176 КПК України.
Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
У пункті 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).
У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя враховує характеристику, надану Середнянською селищною радою Ужгородського району Закарпатської області від 03.06.2022 року, з якої убачається, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується з позитивної сторони. Селищна рада претензій та зауважень до поведінки ОСОБА_6 не має.
Крім того, у письмовій заяві потерпілий ОСОБА_7 зазначає, що претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_6 не має.
При вирішенні питання щодо обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що з моменту вчинення злочину пройшов значний час, у період якого ОСОБА_6 співпрацював із органом досудового розслідування, не вчиняв жодних дій спрямованих впливати на потерпілого та свідків, чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, що стороною обвинувачення не заперечується.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
При розгляді питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд бере до уваги вимоги національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, зокрема приписи, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», (п. 80) відповідно до якого при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (п. 29) відповідно до якого Європейський суд прийшов до висновку, що тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обгрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м"якого запобіжного заходу.
Згідно п. 62 рішення «Боротюк проти України» ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив: «При цьому існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. До аналогічних висновків ЄСПЛ прийшов у рішеннях «Смірнова проти Росії», «Вренчев проти Сербії».
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що сама підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м"які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання ним процесуальних обов"язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання йому найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
За таких обставин, враховуючи, що прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити та вважає за потрібне застосувати відносно ОСОБА_6 більш м"який запобіжний захід, а саме у виді домашнього арешту, який на думку слідчого судді забезпечить дотримання підозрюваним ОСОБА_6 процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та подальшого судового розгляду кримінального провадження, та може забезпечити запобігання можливим ризикам, які передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилався слідчий в заявленому клопотанні.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_4 , погодженого прокурором, про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гайдош Ужгородського району Закарпатської області, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, та заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду - у нічний період доби з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хв.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом по 27 серпня 2022 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов"язки:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу, кожного разу у визначений ними час;
-не відлучатися з Ужгородського району Закарпатської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
-здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 .

Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити начальнику Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1