Справа №359/2743/21
Провадження №1-кп/359/253/2022
У Х В А Л А

12 липня 2022 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 ,

під час судового розгляду в кримінальному провадженні№0000065, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.02.2020 року, що надійшло з обвинувальним актом відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК України,

розглянувши клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимими доказами протоколу огляду місяця події від 23.02.2022 року з відповідними додатками та документами (речами), що вилучені при його проведенні, -

в с т а н о в и в:
В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

В ході розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні 12.07.2022 року, захисником обвинуваченої адвокатом ОСОБА_5 було заявлено клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом, а саме протоколу огляду місця події від 23 лютого 2020 року складеного у с. Гора Київської області у період часу з 11 год. 05 хв. до 12 год. 41 хв. старшим слідчим-криміналістом СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області капітаном юстиції ОСОБА_6 з причин того, що він складений внаслідок проведення слідчої дії з істотним порушенням прав та свобод людини, грубим порушенням належної правової процедури та вимог Кримінального процесуального кодексу, а саме: з підстав, визначених частиною 1, п. 1, 3, 4 частини 2 ст.87, ч.1 ст.86 та ч.3 ст.214 КПК України. Захисник зазначив, що огляд місця події 23.02.2020р. було проведено слідчим органу досудового розслідування не в порядку, визначеному КПК України, що обумовлює необхідність застосування Бориспільським міськрайонним судом Київської області такої кримінально-правової санкції як визнання самого протоколу огляду від 23.02.2020р. так і усіх предметів та документів, що були вилучені слідчим під час такого огляду місця події, і будь-яких доказів, що є похідними від них недопустимими доказами у вказаному кримінальному провадженні, із зазначених вище підстав. Захисник також просив суд взяти до уваги, що така його позиція повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду та практикою Європейського суду з прав людини.

Обвинувачена підтримала заявлене захисником клопотання та просила його задовольнити.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого, не вбачаючи очевидної недопустимості вказаних адвокатом доказів, о обґрунтування чого надав письмове заперечення. Зазначив, що, вказані у клопотанні сторони захисту, докази не можуть бути визнані очевидно недопустимими, питання про допустимість доказів має вирішуватись в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, та ознайомившись з наявними матеріалами кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одними з основних засад кримінального судочинства є верховенство права, законність, рівність перед законом і судом (ст. 7 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Згідно із ч. 2, 3 даної статті у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Відповідно до положень ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

В ч. 1 ст. 87 КПК України закріплено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Категорія "очевидна недопустимість доказів" є оціночною і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого, згідно положень КПК України, є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існує також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію "очевидна недопустимість доказу", слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 року "Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України", де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Так, даючи оцінку доводам, викладених у клопотанні захисника, суд не вбачає очевидної недопустимості протоколу огляду від 23.02.2020р., а також і усіх предметів та документів, що були вилучені слідчим під час такого огляду місця події, і будь-яких доказів, що є похідними від них. Клопотання захисника зводиться до оцінки процесуальних порушень, вчинених на думку захисника під час проведення досудового розслідування.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначених в ньому доказів.

Відповідно до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На час розгляду даного клопотання судовий розгляд кримінального провадження триває. Конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не наведено, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що очевидної недопустимості доказів, про які зазначає у своєму клопотанні сторона захисту, на цій стадії судового провадження, суд не вбачає, і вважає за необхідне дослідити їх в ході судового розгляду.

За таких обставин суд дійшов висновку, що клопотання про визнання очевидно недопустимими доказів в ході судового розгляду задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.86, 67, 89, 350, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання від 12.07.2022 року захисника - адвоката ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимими доказами: протоколу огляду місяця події від 23.02.2022 року з відповідними додатками та документами (речами), що вилучені при його проведенні, відмовити.

Продовжити дослідження таких доказів.

Вирішити питання недопустимості вказаних доказів в порядку, визначеному ч. 1 ст. 89 КПК України, з урахуванням всіх досліджених судом доказів.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 15.07.2022 року.

Суддя: ОСОБА_1