Дата документу 23.05.2022 Справа № 937/9769/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 937/9769/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/438/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 23 травня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 вересня 2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, без зареєстрованого та постійного місця мешкання, не працюючого, не одруженого, в силу ст.89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

29 жовтня 2020 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_9 , діючи з умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_9 , який в цей час лежав на спині на матраці, один удар ножем в область тулуба спереду справа, чим заподіяв тілесне ушкодження: одиночну проникаючу сліпу колото-різану рану передньої поверхні черевної стінки справа, з ушкодженням правої долі печінки, яка загоїлась з утворенням рубця, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 вересня 2021 року:
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили постановлено залишити тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 03.11.2020 року.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі.

В обґрунтування доводів зазначає, що судом при винесенні вироку належним чином не були враховані обставини, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини в повному обсязі, щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність матеріальної шкоди. Не було враховану позицію потерпілого, який не наполягав на призначенні йому покарання у вигляді позбавлення волі.

Також судом не було враховано дані про його особу, який має родину, проживає разом з цивільною дружиною.

Просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного йому покарання та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки.

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі.

В обґрунтування доводів зазначає, що обвинувачений свою провину визнав повністю, щиро розкаявся, потерпілий будь-яких претензій морального або матеріального характеру до нього не має, цивільний позов не заявлявся, потерпілий не наполягав на призначенні суворого покарання.

Крім того, обвинувачений не перебуває на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра, є особою, яка в силу статті 89 КК України є не судимою.

Просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити.
Прокурор висловив заперечення доводам та вимогам поданої апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.
В судове засідання апеляційної інстанції захисник не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, обвинувачений вважав за можливе продовжувати апеляційний розгляд за відсутності захисника, а тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності адвоката, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України, а обставини справи не вимагають його обов`язкової участі.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду ОСОБА_7 повністю визнавав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні, зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують її особу.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційних скаргах не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційних скарг.

Стосовно вимог апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, колегія суддів виходить з положень ст.ст.50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні виду та розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відносяться до тяжкого злочину, сукупність усіх характеризуючих його обставин, характер, ступінь його суспільної небезпеки.

Місцевий суд також взяв до уваги відомості стосовно особистості обвинуваченого, який хоча в силу ст.89 КК України раніше не судимий, проте притягувався до кримінальної відповідальності, не має постійного місця проживання, проживав без реєстрації, не працевлаштований, не має власного доходу, не має міцних соціальних зв`язків, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Одночасно, відповідно до ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також судом першої інстанції врахована і думка потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні обвинуваченого, але поклався на розсуд суду у питанні призначення покарання.

Судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі докази, які характеризують обвинуваченого в достатньому об`ємі, його ставлення до скоєного та надана відповідна обґрунтована та вмотивована оцінка вказаному.

З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства та не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Наявність обставин щодо притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності у сукупності із встановленням обставини, що обтяжує покарання, давалисуду підстави для призначення саме такого розміру покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

При цьому слід зазначити, що суд першої інстанції, призначив обвинуваченому покарання в мінімальному розмірі, визначеному санкцією статті, з урахуванням наявності пом`якшуючої обставини.

Правових підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість немає, а переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки суду першої інстанції та вказували б на порушення загальних засад призначення покарання, в апеляційній скарзі не міститься.

З огляду на зміст оскаржуваного вироку, слід констатувати, що всі наведені апелянтом обставини на користь висунутої вимоги районним судом при призначенні ОСОБА_7 покарання взяті до уваги.

Посилання в апеляційних скаргах на наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.69 КК України та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, поряд із встановленою лише однієї пом`якшуючою покарання обставиною, наявності обставини, що обтяжує покарання та з урахуванням негативних даних про особу обвинуваченого, судова колегія знаходить непереконливим.

Судом першої інстанції була надана ґрунтовна оцінка обставинам, на які посилаються апелянти, як на підстави для призначення покарання нижче від найнижчої межі, про що свідчить мотивувальна частина оскаржуваного вироку.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 вересня 2021 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4