ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2022 року місто Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілий ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001362 від 12.12.2018 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чигирин, Черкаської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, працюючого страховим агентом, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , обвинувачується в тому, що 30.11.2018 близько 15 год. 00 хв., перебуваючи на території подвір`я свого знайомого ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , діючиумисно, з корисливих мотивів , на незаконне збагачення, таємно від оточуючих викрав бувшу у використанні чавунну ванну вагою 90 кг., вартістю 630 грн., спричинивши ОСОБА_7 матеріального збитку на вказану суму.

Дії ОСОБА_5 каліфіковані органом досудового розслідування як кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, свою вину не визнав та надав суду наступні показання.
30.11.2018 його друг ОСОБА_8 попросив допомогти завантажити чавунну ванну на автомобіль, щоб завезти і здати на металобрухт. Він прийшов та допоміг, після чого пішов додому, а ОСОБА_8 повіз ванну на металобрухт. Через хвилин 20 повернувся ОСОБА_8 та дав йому за допомогу 50 грн. Про те, що ванна не належить ОСОБА_9 він не знав.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду надав наступні показання, що він повернувся з роботи та побачив, що з городу зникла ванна, яку він купив колись на металобрухті за 500 грн., за ціною металобрухту. Він викликав поліцію. Ванна була стара та чавунна, він її хотів установити собі, а тому наймав машину та ще одну людину, щоб вони допомогли йому привезти ванну з металобрухту, оскільки вона була дуже важка та важила близько 100 кг. Сусіди говорили, що бачили як ОСОБА_10 ніс ванну та вантажив її в червону машину. Через декілька днів до нього прийшов ОСОБА_8 та приніс 500 грн. сказав, що то передав ОСОБА_11 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду надав наступні показання, що приїхав автомобіль «четвірка» та двоє хлопців привезли дуже стару чавунну ванну, щоб здати на металобрухт. Ванна була довжиною приблизно 1,70 м. та вагою близько 100 кг. Він заплатив за ванну як за металобрухт та чоловіки поїхали. Суму, яку він заплатив їм він не пам`ятає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду надав наступні показання, що з ОСОБА_14 він дружив декілька років та останній працював на підробітках з його дядьком ОСОБА_7 . Приблизно 2-3 роки тому прийшов ОСОБА_10 до нього та сказав, що ОСОБА_7 винний йому гроші та дозволив здати ванну, яка у них стояла на городі на металобрухт та забрати собі гроші в якості боргу. ОСОБА_10 викликав машину та вони разом завантажили ванну в машину після чого він з водієм поїхали здавати ванну на металобрухт, а ОСОБА_10 залишився чекати його біля будинку. Він здав ванну за ціною металобрухту здається за 400 грн. та повернувся додому, після чого віддав гроші ОСОБА_15 . ОСОБА_16 була дуже важка ОСОБА_10 сам би її не зміг винести, а тому він йому допоміг, що вони крадуть ванну подумати навіть не міг. Коли ОСОБА_7 запитав його чи він не бачив ванну то він йому усе розповів.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду надала наступні показання, що потерпілий ОСОБА_7 є її чоловіком. Вони живуть у хаті на дві половини, з іншої сторони живе племінник ОСОБА_18 .Обвинуваченого ОСОБА_19 вона знає, оскільки він часто приходив до ОСОБА_20 , вони багато років товаришують. Позаду хати стояла чавунна велика ванна, яку вони винесли з хати та вона стояла на городі близько року. Коли прийшов чоловік з роботи, то сказав, що пропала ванна, запитали в ОСОБА_20 чи він не брав, однак останній сказав, що не брав ванну, після чого викликали поліцію.

Допитаний у судовому засіданні свідок сторони захисту ОСОБА_21 суду надав наступні показання, що йому зателефонували та поросили підвезти на прийом металобрухту. Він приїхав за вказаною адресою, побачив біля подвір`я двох хлопців та ванну й одразу запитав у них чи ванна не крадена. Один із них, який не є обвинуваченим, сказав, що ванна його і вона не крадена. Вони втрьох завантажили ванну в його машину, поряд з ним сів хлопець, який назвався хазяїном ванни, а потім представився як ОСОБА_22 , а обвинувачений примостився на задньому сидінні біля, ванни. Коли вони приїхали на металоприйомник, то хлопці дістали ванну й пішли здавати її на металобрухт. Після цього сіли в автомобіль і той, що назвався хазяїном ванни попросив підвезти їх до магазину. Він так і зробив, після чого так званий власник ванни розрахувався з ним, віддавши за послугу 50 грн.

Відповідаючи на поставлені йому запитання, свідок ОСОБА_21 чітко підтвердив, що не обвинувачений у справі, а інший хлопець, який був з обвинуваченим назвався власником ванної, підтвердив, що вона не крадена і розраховувався з ним за транспортні послуги.

Крім наведених вище доказів судом були досліджені також і письмові докази, надані стороною обвинувачення, відповідно до яких встановлено наступне.

Згідно з витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001362 від 12.12.2018 до Фастівського ВП з письмовою заявою звернувся ОСОБА_7 , про те, що в кінці листопада 2018 року невідома особа, проникла на території домоволодіння за його місцем проживання АДРЕСА_2 , звідки викрала металеві вироби.

Згідно з рапортом старшого інспектора-чергового Фастівського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_23 від 12.12.2018 о 11:31 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 12.12.2018 о 11:19 за адресою: АДРЕСА_2 , на протязі тижня з подвір`я викрали металеві предмети, заявник ОСОБА_24 .

Згідно з заявою ОСОБА_7 від 12.12.2018 він просить прийняти міри до невідомих йому осіб, які на початку грудня 2018 року здійснили крадіжку з подвір`я за адресою АДРЕСА_2 , а саме чугуної ванни вагою близько 280 кг. та десяти металевих труб діаметром 10 см. та довжиною 2,5 м. до працівників поліції раніше не звертався, так як пошуки проводив самостійно.

Згідно з заявою ОСОБА_5 , він дійсно зізнається в тому, що в середині листопада місяця 2018 року, здійснив крадіжку чавунної ванни з подвір`я по АДРЕСА_3 він здав на металобрухт за 400 грн.Грошові кошти витратив на власні потреби.

Згідно з ОСОБА_25 , останній надає дозвіл на огляд домоволодіння АДРЕСА_2 працівникам поліції, претензій ні до кого не має. В даному домоволодінні він мешкає постійно з родиною.

Згідно з протоколом огляду місця події від 12.12.2018, оглядом місця події є домоволодіння АДРЕСА_2 .Оглядом встановлено, що дане домоволодіння огороджене парканом з металевих листів, висотою приблизно 1,20 метрів, який має металеві хвіртку, що замикається на металевий засов та замикаючий пристрій. На момент огляду хвіртка та замикаючі пристрої пошкоджень не мають. На відстані приблизно чотирьох метрів розташовано одноповерховий будинок. За даним будинком розташовано каркас під теплицю. Під каркасом знаходиться дерев`яна постройка у вигляді собачої будки. Навпроти даної постройки лежать дві труби металеві діаметром 10 см., довжиною приблизно 150 см. На момент огляду подвір`я вкрито мокрим снігом. На снігу будь яких слідів злочину не виявлено. В будинку порядок та обстановку не порушено. Зі слів власника домоволодіння на подвір`ї має знаходитися ванна чавунна, але при огляді вищевказаного домоволодіння ванної виявлено не було на території.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.12.2018 свідок ОСОБА_12 впізнав на фото № 1 за сукупністю ознак обличчя, формою носа, очей, брів та губ, впізнав чоловіка, який в листопаді 2019 року продав йому чавунну ванну.

Згідно з довідкою №06 від 30.11.2018, виданою ПП «Фастпром» вартість одного кілограму брухту чорних металів (чугун) станом на 30.11.2018 становила 7,00 грн.

Проаналізувавши наведене вище та оцінивши за правилами, передбаченими ст. 94 КПК України надані суду докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд звертає увагу на наступне.
Як видно з обвинувального акта, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він викрав у потерпілого ОСОБА_7 чавунну ванну, вагою 90 кг, вартістю 630 грн.

В той же час, під час розгляду справи, потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що точно не пригадує, але придбав на металобрухті стару чавунну ванну вагою 100 кг, приблизно за 500 грн., вона стояла протягом року на подвір`ї та цінності для нього не складала, та повідомив, що свідок ОСОБА_13 передав йому у якості відшкодування за ванну 500 грн., свідок ОСОБА_12 , сказав, що оцінював ванну як металобрухт, однак за яку ціну не пригадує, а вагу назвав як приблизно 100 кг, свідок ОСОБА_13 сказав, що за ванну отримали 400 грн.

Під час дослідження доказів у справі, документів, які б підтверджували вагу та вартість викраденого майна, суду надано не було. Натомість, суду надано довідку №06 від 30.11.2018, видану ПП «Фастпром», згідно з якою вартість одного кілограму брухту чорних металів (чугун) станом на 30.11.2018 становила 7,00 грн.

На підставі цієї довідки та виходячи з ваги 90 кг, а не 100 кг як повідомляв потерпілий, обвинувачений та свідки у справі, стороною обвинувачення визначено розмір шкоди, завданої правопорушенням, як 630 грн. та здійснено саме кримінально-правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 .

Сторона захисту звернула увагу суду на вказану довідку як на недопустимий доказ та зазначила, що під час досудового розслідування не було проведено судової товарознавчої експертизи та заявила клопотання про її призначення під час судового розгляду.

У зв`язку з цим суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п.6 ч.2 ст.242 КПК України в редакції, чинній станом на час проведення досудового розслідування, було передбачено, що слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням.

Важливість такої слідчої дії обумовлена тим, що вчинення особою правопорушення проти власності тягне за собою настання кримінальної відповідальності лише в разі, якщо розмір викраденого майна, тобто завданої матеріальної шкоди, перевищує 0,2 н.м.д.г., тобто розмір завданої правопорушенням шкоди, за який настає адміністративна відповідальність. Тому, встановлення ознак предмету викрадення, що має певну вартість, його вартість на момент викрадення є тим критерієм, за яким відрізняється адміністративне правопорушення (ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) «Дрібне викрадення чужого майна») від кримінально-караного викрадення і є важливим при кваліфікації злочинів проти власності.

Суд звертає увагу, що згідно з предявленим ОСОБА_5 обвинуваченням він викрав у потерпілого ОСОБА_26 саме чавунну ванну, вагою 90 кг, вартістю 630 грн. в той же час, вартість викраденого майна визначалася стороню обвинувачення на підставі довідки місцевого підприємства щодо вартості 1 кг брухту чорних металів. Оскільки потерпілий у судовому засіданні пояснював, що ванна була стара, він придбав її на металобрухті і цінності для нього вона не становила, до моменту її викрадення вона протягом року стояла надворі, документів, які б підтверджували вартість викраденого майна потерпілим не надано, то покладення стороню обвинувачення в основу пред`явленого обвинувачення саме вартості брухту чорного металу за довідкою місцевого підприємства є безпідставним та таким, що порушує принцип доведення винуватості поза розумним сумнівом.

Відповідно до Постанова від 25 листопада 2019 року у справі № 420/1667/18 провадження № 51-10433 кмо 18 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.У решті випадків сторона обвинувачення на стадії досудового розслідування зобов`язана незалежно від наявності інших доказів, за допомогою яких можливо встановити розмір матеріальних збитків, звернутися до слідчого судді з клопотанням про залучення експерта (а в редакції Закону № 187-IX - залучити експерта).

ВС зазначив, що положення п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII спрямовано насамперед на забезпечення: правильності кваліфікації кримінального правопорушення (за умови, що розмір шкоди є ознакою складу злочину або кваліфікуючою ознакою); повноти досудового розслідування (оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є елементом предмета доказування); достовірності інформації, яка відображується в підсумкових рішеннях стадії досудового розслідування (згідно з п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК обвинувальний акт має містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням).

Як встановлено під час розгляду справи, судова екпертиза у справі під час досудового розслідування не призначалася. Пояснюючи це, прокурор посилався на відсутність речового доказу та неможливість через це провести експертизу. Такі доводи прокурора суд вважає необгрунтованими, оскільки як видно з матеріалів справи, а саме з доданного до обвинувального акта реєстру та наданих прокурором доказів, під час досудвого розслідування було лише допитано потерпілого, свідків, проведено огляд місця події, тобто місця, де була вчинена крадіжка, проведено впізнання за фотознімками та допитано підозрюваного. Водночас, будь-яких слідчих дій на пункті прийому металобрухту проведено не було, а тому й не було здобуто відомостей про точну вагу викраденого майна та власне не було його вилучено як речовий доказ у справі чи встановлено неможливість його вилучення. Так само як і не було прийнято відповідних процесуальних рішень щодо проведення судової експертизи.

За змістом ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

У зв`язку з цим, відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення судової експертизи для визначення вартості викраденого майна, суд виходив з того, що визначення розміру завданої шкоди в даному випадку було обовязком сторони обвинувачення для здійснення вірної кваліфікації дій особи, тому в даному випадку сторона захисту не має перебирати на себе повноваження органу досудового розслідування та усувати допущені недоліки досудового розслідування.

Суд звертає увагу, що за своєю суттю та змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення кримінальними процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Особливістю норми п. 6 ст. 242 КПК щодо обов`язковості призначення експертизи є також те, що цей імперативний припис має застосовуватися у провадженнях про кримінальні правопорушення, які мають матеріальний склад злочину, тобто містять суспільно небезпечні наслідки, які можливо обчислити у вигляді збитків або шкоди довкіллю.

Суд, виходячи із закріпленого у ст. 26 КПК принципу диспозитивності, позбавлений можливості, навіть у випадку, коли він виявив відсутність висновку експерта із визначенням розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, самостійно, з власної ініціативи залучити експерта і усунути цей недолік досудового слідства. Залучення експерта судом незалежно від наявності клопотань сторін можливо тільки за обставин, передбачених ч. 2 ст. 332 КПК.

З огляду на наведене, виходячи з положень статей 86 та 89 КПК України, надану стороною обвинувачення довідку №06 від 30.11.2018, видану ПП «Фастпром» суд визнає як недопустимий доказ, оскільки він був отриманий з порушенням вимог КПК України, який не може бути покладений в основу пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення. А оскільки суд позбавлений можливості усунути вказаний недолік, то підстави стверджувати, що в діях ОСОБА_5 є склад саме кримінального правопорушення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

У теорії кримінального права склад злочину визначається як сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається злочином. Обов`язковими (універсальними) елементами складу злочину наука кримінального права визнає об`єкт злочину, об`єктивну сторону, суб`єкт злочину та суб`єктивну сторону.

Таким чином, для притягнення особи до кримінальної відповідальності, необхідно, щоб в її діянні містився склад злочину, який такій особі інкримінується.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до пунктів 1-4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженніпідлягають доказуванню, зокрема, 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є повне та неупереджене розслідування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з положеннями КПК України обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише втому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що під час розгляду даного кримінального провадження стороною обвинувачення не було доведено поза розумним сумнівом того, що в діяннях ОСОБА_5 є складі нкримінованого йому кримінального правопорушення, врховуючи обставини, що були наведені вище і які були встановлені під час дослідження судом доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Під час розгляду даної справи стороною обвинувачення не було доведено та судом не було встановлено, що в діях ОСОБА_5 міститься склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто не доведено п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, що є підставою для ухвалення виправдувального вироку.

Речові докази та судові витрати у справі відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 349, 369-371, 373, 374, 376, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та виправдати його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеність наявності в його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії.
Вирок, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1