Провадження № 1-кп/344/628/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України,з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше судимого вироком Галицького районного суду від 07.11.2017 року за ч.3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, із якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, в період часу з 28.12.2020 по 30.03.2021 року, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, на ґрунті неприязних відносин, систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї сестри ОСОБА_8 , що призвело до психологічних страждань і погіршило якість життя потерпілої.

Зокрема, 28 грудня 2020 року близько 12:30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї сестри ОСОБА_8 , а саме виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, за що 28 січня 2021 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімум доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Також, 03 лютого 2021 року близько 23:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї сестри ОСОБА_8 , під час якого виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, за що 11 березня 2021 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімум доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Крім цього, 28 лютого 2021 року близько 22:30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї сестри ОСОБА_8 , під час якого виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, за що 12 травня 2021 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімум доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

У подальшому, 20 березня 2021 року близько 19:25 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї сестри ОСОБА_8 , під час якого виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, за що 12 травня 2021 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімум доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят).

Однак, після вжиття вказаних заходів реагування щодо недопущення вчинення домашнього насильства, ОСОБА_7 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та 30.03.2021 близько 19 год. 00 хв., в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», усвідомлюючи характер своїх противоправних дій, маючи прямий умисел спрямований на вчинення систематичного домашнього насильства, знаходячись по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_2 , умисно вчинив відносно своєї сестри ОСОБА_8 дії психологічного насильства, що виразилися в словесних образах, погрозах, приниженні, у зв`язку з чим вона звернулася до Івано-Франківського РУГІ ГУНП в Івано-Франківській області із повідомленням про вчинення щодо неї ОСОБА_7 домашнього насильства, що зафіксовано у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу події від 30.03.2021 та кваліфіковано органом досудового розслідування за ст. 126-1 КК України, як умисне систематичне вчинення ОСОБА_7 домашнього насильства щодо своєї сестри ОСОБА_8 , що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

Внаслідок умисних, систематичних, протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_8 завдано психологічних страждань, що виразилось у невротичному розладі особистості у вигляді акцентуації характеру по змішаному типу із переживанням по тривожному типу.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у домашньому насильстві, тобто в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи, а саме у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст, 126-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України визнав повністю та беззастережно, суду показав, що причиною конфліктів між ним та його сестрою стало те, що він не знайшов спільної мови із її новим чоловіком. Також, часто сестра сама провокувала його на конфлікти. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суд суворо не карати. На даний час він проживає окремо, із сестрою помирився та більше подібного вчиняти не буде.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом встановлено порядок дослідження доказів в даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу, дають можливість вирішити долю речових доказів та питання процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Від так, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, із якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи

Потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилася, через електронну скриньку надіслано до суду заяву, згідно яких потерпіла жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, просить його суворо не карати.

Згідно досудової доповіді Івано-Франківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі не становить високої небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб. На думку органу пробації, виконання покарання в громаді можливо лише за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу винного, зокрема те, що обвинувачений раніше судимий, офіційно не працює, неодружений, на обліках ОПНЛ №3 та ОНД не перебуває; веде антисоціальний спосіб життя, щире каяття та відсутність негативних наслідків, що підтверджено також прокурором у судовому засіданні як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_7 .

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Беручи до уваги викладене, враховуючи всі пом`якшувальні обставини та відсутність обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги положення ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання, та враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, слід призначити основне покарання в межах санкції статті 126-1 КК України.

Згідно з роз`ясненнями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" № 12 від 23 грудня 2005 року, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, таке покарання на переконання суду буде адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності, даним про особу, достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів; відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи; перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому злочину.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_7 суд, реалізовуючи принципи справедливості, індивідуалізації покарання та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді арешту у межах, передбачених санкцією ст. 126-1 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому на час судового розгляду не обирався, підстав для його обрання на даний час не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 129, 370, 373, 374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України та призначити покарання чотири місяці арешту.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_9