Справа №203/3589/22
Провадження №1-кс/0203/2965/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 16 вересня 2022 року у кримінальному провадженні №0001481,

у с т а н о в и в:

1. 20 вересня 2022 року заявниця звернулася до суду зі скаргою на постанову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 16.09.2022 у кримінальному провадженні №0001481 (а.с.а.с. 1 4, 15).

2. Заявниця до суду повторно не з`явилася, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за її відсутності.
3. Прокурор до суду також не з`явився, був повідомлений належним чином.

4. Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

5. Відповідно до частини 3 статті 306 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
6. При цьому норми КПК не визначають порядку розгляду таких скарг у випадках неявки до суду їх ініціаторів.
7. Разом з цим аналіз другого речення частини 3 статті 306 КПК у логічному зв`язку з рештою зазначеної норми абсолютно свідчить про те, що відсутність у судовому засіданні особи, яка подала скаргу, її захисника, представника є перешкодою для розгляду скарги.
8. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 (далі Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантоване право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у яких вона є стороною.
9. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
10. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, метою яких є недопущення перетворення судового розгляду у безладний процес.
11. Таким чином, ураховуючи небажання заявниці брати участь у розгляді ініційованої нею ж скарги, суд вважає за необхідне залишити її без задоволення (без аналізу правовідносин, що виникли у справі).
12. При цьому суд вважає клопотання заявниці про розгляд справи за її відсутності таким, що не має правового значення, оскільки воно прямо суперечить приписам частини 3 статті 306 КПК.

13. Відмовляючи у задоволенні заявленої у справі скарги, суд також вважає за необхідне звернути увагу заявниці на недотримання нею принципу добросовісності.
14. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, §45, 06.12.2007).
15. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004).
16. Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
17. У цій справі суд вважає за можливе застосувати доктрину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
18. Очевидно, що дії заявниці, яка звернулася до суду зі скаргою, а згодом попри імперативну норму кримінального процесуального закону просила розглядати її за її відсутності, суперечать одна одній і містять ознаки недобросовісності.

19. Суд зважає на неможливість вирішення справи в іншій спосіб (зокрема, повернення скарги), оскільки відповідної правової підстави, передбаченої частиною 2 статті 304 КПК, у справі не встановлено.
20. Крім того, суд не вбачає й підстав для подальшого відкладення розгляду справи, оскільки заявниця не з`явилася повторно, отже таке відкладення потягне істотне порушення строків, визначених частиною 2 статті 306 КПК.
21. Суд також звертає увагу заявниці на свідоме нехтування нею інституту розгляду справ у режимі відеоконференції.

22. Суд критично ставиться до посилань заявниці на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02.08.2022, постановлену в іншій справі (№203/2312/22), у якій суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції, пославшись, зокрема, на лист Ради суддів України від 02.03.2022. Згідно із змістом зазначеної ухвали Рада суддів України у своєму листі висловила позицію, за якою судам в умовах воєнного стану надано можливість розгляду справ без учасників.
23. Між тим, ретельний аналіз вказаного листа свідчить про те, що насправді він не містить положень, на які послався суд апеляційної інстанції, отже посилання на нього є нікчемними.

24. Керуючись статтями 303, 306, 307, 369 372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 16 вересня 2022 року у кримінальному провадженні №0001481 залишити без задоволення.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1