КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 серпня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2022 клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 задоволено частково, та накладено арешт на тимчасово вилучене в ході проведення обшуку майно за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi», чорного кольору модель M1901E7G, мобільний телефон марки «Sony», червоного кольору, SINYT90060BQS, мобільний телефон марки «NOKIA», IMEI: НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «NOKIA», блакитного кольору, IMEI: НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «NOKIA», чорного кольору, IMEI: НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «NOKIA», чорного кольору, IMEI: НОМЕР_4 .
В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно 17.08.2022 за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити, та повернути вилучене майно ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що слідчим суддею не були взяті до уваги беззаперечні факти та доводи представника власника майна, який заперечував проти накладення арешту на майно із причин
_____________________________________________________________________________________
Справа № 761/16595/22 Слідчий суддя ОСОБА_8
Апеляційне провадження № 11-сс/824/3567/2022 Суддя-доповідач ОСОБА_1
відсутності достатніх обґрунтованих підстав накладення арешту на майно третіх осіб у клопотанні прокурора та відсутності обґрунтування клопотання.
Долучені прокурором до клопотання докази в розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України є неналежними та недопустимими, на що зверталася увага представника власника майна, а відтак не повинні були братися слідчим суддею до уваги при прийнятті рішення про накладення арешту на майно
Так, долучені прокурором до клопотання процесуальні документи стосуються кримінального провадження № 0007615 від 14.12.2020, а клопотання про накладення арешту на майно подане прокурором в кримінальному провадженні № 0007615 від 15.12.2020, а тому такі докази не мають відношення до кримінального провадження, в якому вирішувалося питання про накладення арешту на майно.
Крім того, відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19.07.2022, якою надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , слідчим суддею відмовлено прокурору у вилучені будь-яких речей, в тому числі й мобільних телефонів, що свідчить про той факт, що прокурором на стадії отримання законного дозволу на проведення вищевказаного обшуку не було доведено суду про необхідність вилучення мобільних телефонів та їх значення для досудового розслідування.
Також, протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, на які посилається прокурор в обґрунтування свого клопотання, жодним чином не встановлюється та не підтверджується причетність використання вилучених під час обшуку мобільних телефонів.
Твердження слідчого судді про те, що мобільні телефони, на які накладено арешт, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, є суперечливими та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
В оскаржуваній ухвалі не вказано жодного мотиву щодо того, які відомості містять вказані мобільні телефони, що можуть бути використані для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.
На переконання апелянта, вилучені в ході обшуку мобільні телефони не можуть містити на собі слідів злочину та не мають доказового значення для досудового розслідування, а тому не відповідають критеріям речових доказів.
Крім того, особа, у якої було вилучено мобільні телефони, не має жодного відношення до кримінального провадження №0007615 від 15.12.2020, та в розумінні ст. 64-2 КПК України є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт.
Прокурор та власник майна ОСОБА_6 у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавали.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який не заперечував проти розгляду апеляційної скарги у відсутності прокурора та власника майна, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора та ОСОБА_6 .
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвала слідчого судді фактично оскаржена лише в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi», чорного кольору модель M1901E7G, мобільний телефон марки «Sony», червоного кольору, SINYT НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «NOKIA», IMEI: НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «NOKIA», блакитного кольору, IMEI: НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «NOKIA», чорного кольору, IMEI: НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «NOKIA», чорного кольору, IMEI: НОМЕР_4 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо зазначеного переліку арештованого майна.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості відмови в накладенні арешту на шість упаковок від карток мобільного оператора ПрАТ «Київстар», дві оператора «Лайфселл», одну оператора «Водафон» та однуоператора «Тримоб», колегією суддів не перевіряється.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, СВ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0007615 від 15.12.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.
Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 , за попередньою змовою із невстановленими особами 16.07.2021, з метою реєстрації права власності на групу нежитлових приміщень № 55, загальною площею 138,5 кв.м., що розташовані по Кловському узвозі, 7 у м. Києві, надали приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 технічний паспорт б/н, виданий ТОВ «Київсервісплюс» від 19.05.2021, інформаційну довідку КП КМР «КМ БТІ» НЖ-2021 № 1082 від 14.07.2021 (надану на запит приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_11 ), а також підроблене свідоцтво про право власності на групу нежитлових приміщень № 55 по Кловському узвозі, 7 в місті Києві, серія САЕ № 536787, видане 26.12.2012 Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).
Відповідно до інформації комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), свідоцтво про право власності на групу нежитлових приміщень № 55 по Кловському узвозі, 7 в місті Києві, серія САЕ № 536787, видане 26.12.2012 Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на ім`я ОСОБА_9 не видавалось. Інформація щодо бланку свідоцтва про право власності НОМЕР_6 відсутня.
На підставі вказаних підроблених документів 16.07.2021 о 15.23 год. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 зареєстровано право власності на групу нежитлових приміщень № 55, загальною площею 138,5 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_2 за ОСОБА_9 .
У подальшому, 23.07.2021 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчено попередній договір № 1204, укладений між ОСОБА_9 (продавець) та ОСОБА_13 (покупець), відповідно до якого сторони зобов`язались у строк до 30.07.2021 укласти договір купівлі-продажу групи нежитлових приміщень № 55, загальною площею 138,5 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_2 . Під час укладання вказаного договору ОСОБА_14 передав ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 135 950 грн. в якості завдатку.
Після цього, 29.07.2021 об 11.00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи в офісі приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_12 , що за адресою АДРЕСА_3 , продала (договір № 1262, посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_12 ) неіснуючий об`єкт нерухомості - групу нежитлових приміщень № 55, загальною площею 138,5 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_2 , ОСОБА_15 за 6 198 293 грн., чим завдала останньому матеріальних збитків на загальну суму 6 253 700 грн.
Водночас встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 26.12.2012, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 2067-С/КІ від 24.12.2012 ОСОБА_16 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_4 .
Незважаючи на це, ОСОБА_9 за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами з метою шахрайського заволодіння правом власності на квартиру АДРЕСА_4 , придбали завідомо підроблене свідоцтво про право власності від 26.12.2012, видане на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) б/н від 26.12.2012 на ім`я ОСОБА_16 , довіреність, відповідно до якої ОСОБА_16 , перебуваючи в місті Лісабоні Португальської республіці, 22.07.2020 уповноважив ОСОБА_17 продати належну йому квартиру АДРЕСА_4 .
Зазначену довіреність 09.10.2020 посвідчено приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_5 .
В подальшому, 16.11.2020 на підставі вказаних завідомо підроблених свідоцтва про право власності та довіреності, приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу ОСОБА_19 посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , укладений між ОСОБА_16 в інтересах якого діяв ОСОБА_17 та ОСОБА_20 (реєстровий номер 1507). Відповідно до даного договору ціна квартири склала 2 908 500 грн.
У подальшому, 19.11.2020, тобто через два дні, приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_21 посвідчено договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений між ОСОБА_20 та ОСОБА_9 (реєстровий номер 3696). Відповідно до даного договору ціна квартири склала 4 432 000 грн.
Разом із тим, у ході досудового розслідування встановлено, що квартира АДРЕСА_6 , є одним і тим же об`єктом нерухомості.
Крім цього, ОСОБА_9 за попередньою змовою з невстановленими особами, шляхом обману заволоділи правом власності на об`єкти нерухомого майна, а саме за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 300,4 кв.м; АДРЕСА_8 загальною площею 29,6 кв.м; АДРЕСА_2 , приміщення, загальною площею 228,2 кв.м., зареєструвавши їх за ОСОБА_22 .
Як убачається з даних клопотання та доданих до нього матеріалів, органом досудового розслідування встановлено причетність ОСОБА_6 до зазначених у клопотанні кримінальних правопорушень.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19.07.2022 задоволено частково клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0007615 та надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_9 , у приміщенні квартири АДРЕСА_10 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , та в якій проживає ОСОБА_6 .

Згідно даних протоколу обшуку від 17.08.2022, цього ж дня у межах кримінального провадження №0007615 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_9 , у приміщенні квартири АДРЕСА_10 , за місцем мешкання ОСОБА_6 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi», чорного кольору модель M1901E7G, мобільний телефон марки «Sony», червоного кольору, SINYT90060BQS, мобільний телефон марки «NOKIA», IMEI: НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «NOKIA», блакитного кольору, IMEI: НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «NOKIA», чорного кольору, IMEI: НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «NOKIA», чорного кольору, IMEI: НОМЕР_4 .

Постановою старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_27 від 17.08.2022 вищевказані речі, вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом в даному кримінальному провадженні №0007615.
19.08.2022 прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi», чорного кольору модель M1901E7G, мобільний телефон марки «Sony», червоного кольору, SINYT90060BQS, мобільний телефон марки «NOKIA», IMEI: НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «NOKIA», блакитного кольору, IMEI: НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «NOKIA», чорного кольору, IMEI: НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «NOKIA», чорного кольору, IMEI: НОМЕР_4 , шість упаковок від карток мобільного оператора ПрАТ «Київстар», дві оператора «Лайфселл», одну оператора «Водафон» та одну оператора «Тримоб».

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2022 клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 задоволено частково, та накладено арешт на тимчасово вилучене в ході проведення обшуку майно за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi», чорного кольору модель M1901E7G, мобільний телефон марки «Sony», червоного кольору, SINYT90060BQS, мобільний телефон марки «NOKIA», IMEI: НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «NOKIA», блакитного кольору, IMEI: НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «NOKIA», чорного кольору, IMEI: НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «NOKIA», чорного кольору, IMEI: НОМЕР_4 .

В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на мобільні телефони, вилучені 17.08.2022 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вилучене майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно ОСОБА_6 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що воно можуть бути відчужене, пошкоджене, зіпсоване, зникнути.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах членів родини ОСОБА_6 та інших осіб, колегією суддів не встановлено.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучені за місцем проживання ОСОБА_6 мобільні телефони не відповідають критеріям речових доказів, а також про те, що прокурором не доведено необхідність арешту такого майна, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучені мобільні телефони можуть зберегти на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.
З урахуванням наведеного, посилання апелянта на неналежність та недопустимість долучених до клопотання доказів, є передчасними, оскільки дослідження та оцінка доказів відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.
Як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
З урахуванням наведеного, відсутність мобільних телефонів у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19.07.2022 про дозвіл на обшук за адресою: АДРЕСА_1 , не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна за умови дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_6 не має відношення до кримінального провадження, та є третьою особою, що майна якої вирішується питання про арешт, не впливає на правильність висновків слідчого судді.
З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Накладення арешту на вилучене майно з метою, передбаченою п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 серпня 2022 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:
____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3