Дата документу 26.09.2022 Справа № 337/1458/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1162/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/1458/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 14 липня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 11 лютого 2022 року приблизно о 12 годині, діючи умисно повторно з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, знаходячись у третьому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , з розподільних щитків на першому та четвертому поверхах шляхом механічного роз`єднання ділянки цілого кабелю, вчинив крадіжку фрагментів кабелю, які належать АТ «Укртелеком» Запорізька філія, спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 1807 грн. 28 коп.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. Йому призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив пом`якшити призначене йому покарання, посилаючись на те, що він страждає на гепатит С, у зв`язку з чим потребує лікування, щиро розкаявся у скоєному, сприяв розкриттю злочину, який не є тяжким, має на утриманні батька, який потребує догляду. Крім того, прокурор просив суд в дебатах призначити йому покарання у виді 4 місяців арешту, проте суд призначив йому більш суворе покарання.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, про суворість призначеного йому покарання, то вони не можуть вважатися обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до нетяжких злочинів; обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Водночас обставин, які б обтяжували покарання, у цьому кримінальному провадженні встановлено не було.

При цьому судом також обґрунтовано прийнято до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який повністю визнав свою вину, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Разом з тим, обвинувачений завдану ним матеріальну шкоду не відшкодував, раніше сім разів притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів різного ступеня тяжкості, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Проте, незважаючи на зазначені обставини, обвинувачений до нормального життя не повернувся, ніде не працює та знову вчинив новий умисний злочин.

Така поведінка обвинуваченого красномовно свідчить про його очевидне небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання та про його схильність до вчинення злочинів.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав вважати явно несправедливим призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке, до того ж, призначено судом у розмірі, наближеному до мінімально можливого за санкцією ч.2 ст.185 КК.

Посилання обвинуваченого на те, що суд не врахував думку прокурора з приводу призначення йому покарання, не є підставою для пом`якшення призначеного покарання. Адже суд враховує думку прокурора в цій частині, але не пов`язаний нею при визначенні виду і розміру покарання.

Відтак, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 14 липня 2022 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий с трок з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4