Справа № 523/4093/22
Провадження №1-кп/523/1185/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000001, внесене до ЄРДР 01.01.2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, громадянина України, із неповною середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зі слів пенсіонера та інваліда 3-ї групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не маючого судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15-ч.1 ст.115 КК України,

У С Т А Н О В И В:
31.12.2021 року, приблизно о 19:42 годині, підсудний ОСОБА_6 , перебуваючи у кімнаті АДРЕСА_3 , у ході виниклого між ним та потерпілим ОСОБА_4 під час вживання алкогольних напоїв словесного конфлікту, який переріс у бійку і протягом чого потерпілий випадково вдарив свою матір ОСОБА_7 у праве око, яка намагалася розборонити їх, вказаний підсудний, діючи з прямим умислом з мотивів раптово виниклої особливої неприязні, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, з метою спричинення смерті потерпілому, умисно наніс останньому один удар ножем у правій руці в область життєво-важливого органу грудну клітку зліва, внаслідок чого спричинив означеному потерпілому тілесне ушкодження у вигляді одного колото-різаного поранення грудної клітки зліва, проникаючого у плевральну порожнину, яке за висновками судово-медичної експертизи №130 від 25.02.2022 року, №37 від 01.04.2022 року відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя (п.п.2.1.2, 2.1.3 «й» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).
Після чого, підсудний ОСОБА_6 , вважаючи, що виконав усі дії, необхідні для доведення свого умислу до кінця, яке не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, залишив місце скоєння кримінального правопорушення, а потерпілому ОСОБА_4 було своєчасно надано медичну допомогу іншими особами та його було своєчасно доставлено до КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР для надання медичної допомоги.
Підсудний ОСОБА_6 , повністю визнавши свою провину за висунутим обвинуваченням та не оспорюючи при цьому час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при наведених вище обставинах, будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про обставини, спосіб і знаряддя скоєння інкримінованого йому закінченого замаху на кримінальне правопорушення під час сварки і вживання алкогольних напоїв, що відповідають наведеним вище обставинам доведеного обвинувачення.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за попереднім обговоренням з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які сторонами процесу не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що сторони провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

Втім, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_6 у скоєнні ним кримінального правопорушення, фактичні обставини яких ним та іншими сторонами процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними в матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось в повному обсязі, згідно з ч.3 ст.349 КПК України.

При перевірки правильності кваліфікації стороною обвинувачення дій підсудного ОСОБА_6 , суд, отримавши покази від останнього, виходить зі змісту і спрямованості умислу підсудного, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема ураховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесного ушкодження у потерпілого, причини припинення дій підсудним, його поведінку та стан стосунків з потерпілим, у тому числі тих, що передували події.

Аналогічний підхід до оцінки дій особи, яка притягається до кримінальної відповідальності за відповідним обвинуваченням, визначено Пленумом Верховного Суду України у Постанові №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи».

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_6 своїми умисними діями скоїв закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (закінчений замах на умисне вбивство), а відтак його дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.115 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, що карається позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а згідно ж з ч.2 ст.15 цього Кодексу, замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Разом із тим, при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення, суд, керуючись положеннями статей 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого особами діяння, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, а за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу (ч.ч.1, 3 ст.68 КК).
Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_6 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним, спосіб і знаряддя, ступінь закінченості вчиненого ним замаху та його наслідки, позиція потерпілого ОСОБА_8 у відповідній заяві щодо відсутності у нього претензій будь-якого характеру до підсудного у зв`язку з примиренням і пробаченням, стосунки між ними, а також судом ураховується те, що скоєне підсудним відноситься до закінченого замаху на особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, стан здоров`я підсудного та характеризуючи його особу дані.

Так, за матеріалами кримінального провадження, підсудний ОСОБА_6 : на диспансерному обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я ООР» та КНП «Міський психіатричний диспансер ОМР» не перебуває; одружений та виховував потерпілого з 1996 року (3-річного віку), має трьох повнолітніх дітей; офіційно не працевлаштований та з 2007 по 2018 роки працював в Одеському морському порту; забезпечений місцем реєстрації і проживання, де характеризується позитивно; виключений з військового обліку з 1993 року; зі слів є пенсіонером та інвалідом 3-ї групи; не має судимості в силу ст.89 КК України, але раніше притягався до кримінальної відповідальності, сукупність чого обумовлює неможливість його виправлення в умовах суспільства.

Крім того, за висновком судово-психіатричної експертизи, підсудний ОСОБА_6 в період часу досліджуваних подій знаходився у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння і хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим станом психіки не страждав, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував, був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, а станом на теперішній час може предстати перед судом і застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

За приписами ст.ст.66, 67 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_6 , є щире каяття та його пробачення потерпілим ОСОБА_8 , а до обставин, що обтяжують покарання зазначеного підсудного, як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується суд, слід віднести вчинення інкримінованого злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Втім, зважаючи на позицію сторони захисту та досліджуючи питання застосування положень статей 69, 75 КК України при призначенні покарання підсудному ОСОБА_9 у розглядуваному кримінальному провадженні, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, а положення ж ч.ч.1, 3 ст.75 КК України встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення і виконання покладених на нього обов`язків.
Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві розкрито у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.02.2018 року (справа №634/609/15-к), яке охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.66, ст.67 КК України), визначення «інші обставини справи», або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості призначення більш м`якого покарання або виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.ст.69, 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.
Проте, доводи сторони захисту щодо наявності у підсудного ОСОБА_6 певних обставин (зокрема, щире каяття та визнання своєї провини, його пробачення з боку потерпілого і відсутність у останнього претензій будь-якого характеру до підсудного, особа і стан здоров`я підсудного не має судимості в силу ст.89 КК, є інвалідом по зору та має позитивні характеристики за місцем проживання, з 2007 по 2018 роки працював в Одеському морському порту, наявність трьох дітей та те, що підсудний, одружившись з матір`ю потерпілого у 1996 році, виховував потерпілого з 3-річного віку), то за переконанням суду, з урахуванням обставин вчиненого, способу і знаряддя, підвищеної суспільної небезпечності скоєного та особи підсудного (зокрема, неодноразово попереднє притягнення до кримінальної відповідальності, перебування у стані алкогольного сп`яніння під час досліджених в суді подій), у аспекті приписів ст.ст.69, 75 КК України, не містять достатніх даних, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого вказаним підсудним кримінального правопорушення та можливості його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тотожну позицію за аналогічних обставин справи висловив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 15.03.2018 року (№51-1118км18), яким сформульовано, що призначення за правилам ст.69 КК України більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції відповідної статті було б явно несправедливим.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у розглядуваному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини, характер, спосіб й підвищену суспільну небезпечність доведеного обвинувачення, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, характеризуючі дані про особу підсудного ОСОБА_6 , комплексність яких обумовлюють неможливість його виправлення в умовах суспільства, суд у контексті ст.ст.50, 65, 68 КК України доходить висновку про доцільність призначення зазначеному підсудному покарання у виді позбавлення волі у визначеній санкцією ч.1 ст.115 цього Кодексу мінімальній межі, що за переконанням суду уявляється обґрунтованим і достатнім для виправлення вказаного підсудного і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Положення ст.63 КК України встановлюють, що покарання у виді позбавленні волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, а щодо арешту майна, - за правилами ст.174 цього ж Кодексу.

Керуючись ст.ст.100, 174 ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15-ч.2 ст.115 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Виконання вироку в частині взяття під варту засудженого ОСОБА_6 та його поміщення до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», після набрання вироком законної сили, покласти на ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України, зарахувати термін попереднього ув`язнення підсудного ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України у цьому кримінальному провадженні до строку призначеного йому покарання за цим вироком, в період з 01.01.2022 по 03.01.2022 року.

На підставі ст.174 КПК України, арешт на майно, накладений за ухвалою слідчого судді від 05.01.2022 року на вилучені під час обшуку затриманого ОСОБА_6 речі: штани чоловічі (джинси) синього кольору, куртку чоловічу синього кольору, светр в смугу чорно-синього кольору, резинові капці синього кольору, у зв`язку з недоцільністю його подальшого збереження, - скасувати.

В порядку ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні:

-запаковану до паперового конверту трикотажну білизну чорного кольору, яка перебуває в розпорядженні СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (постанова слідчого ОСОБА_10 від 01.01.2022 року), - знищити;

-упаковані до двох паперових конвертів ватні тампони зі зразками змивів з обох рук ОСОБА_6 , які за постановою слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 від 29.01.2022 року долучені до матеріалів досудового розслідування, - продовжити зберігати у означених матеріалах;

-ніж кухонний, належний потерпілому ОСОБА_4 чоловічий гольф (светр), належні ОСОБА_6 джинсові штани і тільник, які перебувають в розпорядженні СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (постанови слідчого ОСОБА_11 від 17.03.2022 року), - знищити;

-упаковані до паперового конверту марлеві тампони зі змивами РБК, які вилучені за місцем події та за постановою слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 від 17.03.2022 року долучені до матеріалів досудового розслідування, - продовжити зберігати у зазначених матеріалах.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_6 , а також надати для відома іншим заінтересованим особам та направити для виконання до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1