Справа № 760/6192/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3220/2022 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 07 жовтня 2022 року включно, з можливістю внесення застави в розмірі 744 300 гривень, -

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувають матеріали кримінального провадження № 0000043 від 19 березня 2022 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 3 ст. 114-2 КК України.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2022 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 07 жовтня 2022 року включно, з можливістю внесення застави в розмірі 744 300 гривень.
Не погоджуючись з ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Зазначає, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, оскільки досудове розслідування кримінального провадження закінчено, а наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не обгрунтовано.
Також, вказує, що судом залишено поза увагою дані про його особу, зокрема наявність у нього постійного місця проживання, батьків-пенсіонерів.
В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, просить ухвалу суду скасувати в частині визначення розміру застави, ухвалити нову ухвалу, якою продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, без визначення застави.
Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варто, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, має права не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України.
Разом з тим, судом першої інстанції залишено поза увагою обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 111-1,ч. 3 ст. 114-2 КК України, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та суспільний інтерес, обгрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому безпідставно визначено обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані до апеляційного суду матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, оскільки відсутні клопотання про розгляд апеляційних скарг за їх участю.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час розгляду суд встановив, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується, відповідно до ст. 12 КК України, у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін.
При цьому, судом встановлено, що ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема можливості перебуваючи на волі перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватися від суду, продовжують існувати та вірогідність їх настання є досить високою. При цьому, достатні стримуючі фактори, які б вказували на протилежне в матеріалах провадження відсутні.
Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів враховує також практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
З урахуванням наведеного, колегія суддів оцінює доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо недоведеності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.

Крім того, судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , обгрунтованість висунутого щодо нього обвинувачення, суспільний інтерес до вчинених злочинів, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховано дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, а також перевірено можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного визначення розміру застави, оскільки судом у відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України визначено ОСОБА_6 заставу, достатню для виконання покладених на нього обов`язків, належно мотивувавши таке рішення.
Доводи обвинуваченого щодо непомірно великого розміру застави, не заслуговують на увагу, оскільки при визначенні розміру застави суд врахував харектер і ступінь тяжкості вчиненого, суспільну небезпеку злочинних дій ОСОБА_6 , дані про його особу, та дійшов обгрунтованого висновку про визначення застави в розмірі, який не суперечить вимогам п. 3 ч. 3 ст. 182 КПК України.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 744 300 гривень.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів, за наслідками їх розгляду, вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого, прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 07 жовтня 2022 року включно, з можливістю внесення застави в розмірі 744 300 гривень - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: