Справа № 631/34/22
Провадження № 1-кп/631/58/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2022 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_2

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

а також:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі судових засідань № 1 приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 грудня 2021 року під № 0001191, щодо обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Шахтинськ Карагандинської області Республіки Казахстан, громадянина України, із середньою освітою, холостого, без утриманців,
який не працевлаштований, має третю групу інвалідності безстроково за зором,
та мешкає за адресом: АДРЕСА_1 ,-

раніше судимого:

?23.05.1997 року Орджонікідзевським районним судом міста Харкова за статтею 94 Кримінального кодексу України до позбавлення волі строком на 12 років;

?25.02.1999 року Балаклійським районним судом Харківської області за частиною 1 статті 101 і частиною 2 статті 206 Кримінального кодексу України до позбавлення волі строком на 10 років;

?15.09.2009 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за статтею 395 Кримінального кодексу України до 4 місяців арешту;

?03.08.2016 року Орджонікідзевським районним судом міста Харкова за частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України до 6 років позбавлення волі. Звільнений 26.11.2021 року з ДУ «Темнівська виправна колонія (№ 100) за закінченням строку відбуття покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 259 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , будучи особою із судимістю, яка не знята та не погашена, 02 грудня 2021 року приблизно 03 годині 24 хвилин 12 секунд, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в житловому будинку, розташованому за адресом: АДРЕСА_2 ,- маючи умисел на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, розуміючи неправдивість повідомлення про нібито існуючу загрозу вибуху, який загрожує загибеллю людей, діючи умисно, з хуліганських мотивів, усвідомлюючи, що його неправдиве повідомлення викличе обстановку страху у населення, порушить громадську безпеку та дезорганізує діяльність залізничного вокзалу, розташованого за адресом: АДРЕСА_2 ,- та автостанції (автовокзалу), розташованої за адресом: АДРЕСА_3 ,- з мобільного телефону, належного його брату (торгівельної марки «FLY», ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 ) з сім-картою оператора «Водафон» та номером НОМЕР_3 , здійснив телефонний дзвінок на лінію екстреного виклику «102» та в ході розмови, достовірно знаючи, що поширена ним інформація є неправдивою, повідомив працівникам поліції про підготовку вибуху в приміщені вокзалу в селищі міського типу Нова Водолага, не конкретизуючи саме який вокзал заміновано, чим здійснив завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибелі людей чи іншими тяжкими наслідками, та дезорганізував діяльність залізничного вокзалу та автостанції, розташованих в селище міського типу Нова Водолага Харківського (раніше Нововодолазького) району Харківської області за вище зазначеними адресами.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав повністю й пояснив, що дійсно раніше неодноразово судимий, останній раз він звільнився з місць відбуття покарання 26.11.2021 року за закінченням строку відбуття призначеного судом покарання за вчинений злочин, передбачений частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України. 02.12.2021 року приблизно о пів четверту ранку, після вживання алкогольних напоїв та перебуваючи в житловому будинку, що розташований за адресом: АДРЕСА_2 ,- вирішив повідомити поліціантів про підготовку вибуху з хуліганських мотивів, тобто ввести їх в оману щодо цього, так як фактично ніхто вибух не готував та достовірної інформації щодо цього у нього не було. Повністю розуміючи, що таке його повідомлення викличе обстановку страху у населення та порушить громадську безпеку й дезорганізує діяльність залізничного вокзалу та автостанції (автовокзалу), розташованих в селищі міського типу Нова Водолага Харківського району Харківської області, він задля втілення своїх намірів у життя узяв мобільний телефон брата, торгівельної марки «FLY» із сім-картою оператора «Водафон» та номером НОМЕР_3 , й зателефонував до поліції на лінію екстреного виклику «102», повідомивши неправдиву інформацію про підготовку вибуху в приміщені вокзалу селища міського типу Нова Водолага, не конкретизуючи, який саме вокзал заміновано. Зазначив, що повністю розуміє протиправність своїх дій. Вказав, що інших правопорушень не вчиняв, у тому, що сталося, щиро розкаявся, активно сприяв правоохоронним органам у розкритті цього злочину. Окрім того, звернув увагу суду на те, що від його дій ніяких тяжких наслідків не настало, будь-якої шкоди державним інтересам та/або фізичним та юридичним особам не завдано, матеріальної шкоди не заподіяно.

Оцінюючи показання ОСОБА_3 , суд визнає їх послідовними, логічними, правдивими і достовірними, оскільки вони об`єктивно і доволі повно відображають фактичні обставини справи, пояснюють мотиви вчиненого, а також не викликають сумнівів щодо правильності розуміння ним змісту обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції у цьому.

Крім того, підстав для сомообмови судом не виявлено.

Відтак, у зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_3 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (повідомленій підозрі), погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним його фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд, за згодою учасників судового провадження, а також визнавши покази обвинуваченого послідовними, логічними, а також такими, що не викликають сумнівів щодо правильності розуміння ним змісту обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції у цьому, ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, документами, що характеризують його особу, а також тими, що впливають на доведеність обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Так, відповідно до висновку експерта № СЕ-19/121-22/408-ВЗ, складеного 19.01.2022 року судовим експертом Харківського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_6 , попередженого під особистий короткий підпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, за результатами проведення судової експертизи звукозапису ОСОБА_3 , зразки голосу якого надані на дослідження, належить голос та мовлення диктора, позначеного у протоколі огляду речей від 09.12.2021 року як «Ч» та зафіксовані у фонограмі з файлу «.2993.mp3», що в папці «.2021-12-02 03-20-44» кореневого каталогу USB флеш-карта пам`яті «Transcend 2 GB» (а. с. 145 149).

Згідно з довідкою про звільнення (серії ХАР № 01020), виданою начальником ДУ «Темнівська виправна колонія (№ 100)» ОСОБА_7 , ОСОБА_3 дійсно звільнений з установи 26.11.2021 року за відбуттям строку покарання (а. с. 34, 159).

З характеристики, наданої на ОСОБА_3 в місці відбуття призначеного судом покарання, а саме ДУ «Темнівська виправна колонія (№ 100)», убачається, що обвинувачений характеризується негативно, був працевлаштований слюсарем з ремонту енерго-механічного відділу, порушував режим тримання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності, також мав одне заохочення, проте заходи виховного впливу не дали належного результату. Брав участь у програмі диференційного виховного впливу «Духовне відродження», однак ставився до неї без ініціативи. Підтримував соціально-корисні зв`язки з матір`ю шляхом телефонних розмов, стосунки з якою доброзичливі. На профілактичних обліках установи не перебував (а. с. 35 36, 160 - 164).

Згідно з довідками № 6 від 13.01.2022 року, виданими поліклінічним відділенням КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «НОВОВОДОЛАЗЬКА ЦЕНТРАЛЬНА ЛІКАРНЯ» НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ обвинувачений не перебуває на диспансерному обліку ані у лікаря-нарколога, ані у лікаря-психіатра (а. с. 37, 38, 154, 155, 156).

Відповідно до інформації, наданої ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 24 від 19.01.2022 року, ОСОБА_3 на військовому обліку не перебуває (а. с. 37, 157).

Як убачається з довідки № 16-02122021/63090, за даними ОСК ГУНП України в Харківській області та ОСК МВД України станом на 02.12.2021 року ОСОБА_3 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а саме:

?23.05.1997 року Орджонікідзевським районним судом міста Харкова за статтею 94 Кримінального кодексу України до позбавлення волі строком на 12 років;

?25.02.1999 року Балаклійським районним судом Харківської області за частиною 1 статті 101 і частиною 2 статті 206 Кримінального кодексу України до позбавлення волі строком на 10 років;

?15.09.2009 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за статтею 395 Кримінального кодексу України до 4 місяців арешту;

?03.08.2016 року Орджонікідзевським районним судом міста Харкова за частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України до 6 років позбавлення волі. Звільнений 26.11.2021 року з ДУ «Темнівська виправна колонія (№ 100) за закінченням строку відбуття покарання (а. с. 40 42, 152 - 153).

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (серії 12 ААА № 473425, виданою 10.07.2017 року, посвідчується факт первинного встановлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , безстроково інвалідності за зором внаслідок загального захворювання із протипоказаннями щодо праці на висотах, під час руху механізмів та з ризиком для зору (а. с. 46).

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складеним 02.12.2021 року слідчим СВ ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був фактично затриманий в цей день о 08 годині 00 хвилин (а. с. 109 - 113).

Відтак, з наведеного суд робить обґрунтований висновок про те, що обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується не вперше, посередньо характеризується за місцем відбування останнього покарання, підтримує добрі стосунки із матір`ю.

Крім того, ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, однак є інвалідом за зором безстроково.

Також суду доведено, що він з моменту затримання почав співпрацювати зі слідчими органами, давати правдиві та послідовні пояснення, чим активно сприяв розкриттю та розслідуванню цього злочину, а також щиро покаявся у вчиненому.

Оцінюючи усі надані та безпосередньо досліджені судом письмові докази як з боку сторони обвинувачення, так і з боку сторони захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку як окремо та і у їх сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає їх такими, що не суперечать один одному, є достовірними та мають буди поскладані в основу судового рішення, що ухвалюється.

Приходячи до такого суд ураховує, що з огляду на зміст статті 85 Кримінального процесуального кодексу України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Окрім того, відповідно до положень, закріплених у статті 86 зазначеного вище кримінального процесуального кодифікованого закону України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, наведеними доказами та їх процесуальними джерелами підтверджуються обставини, перелічені статтею 91 вказаного вище нормативно-правового акту України, а тому ураховуючи позицію сторін цього кримінального провадження щодо наявності підтвердження фактичних обставини справи відповідними доказами, зібраними під час досудового розслідування, та щодо відсутності процесуальної необхідності досліджувати їх усі в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, визнає такі фактичні обставини справи повністю доведеними.

Одночасно із цим суд зауважує, що частина 2 та 4 статті 17 Кримінального процесуального кодексу України обумовлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, Європейський суд з прав людини у пункті 43 свого Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» констатував, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак неможна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За таких обставин, з огляду на сталу практику Європейського суду з прав людини, зокрема, викладену й у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення суду від 28.10.1994 року), критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним.

Обговорюючи питання кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 05.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 658/1658/16-к (провадження № 51-735 км 18),- щодо розуміння кваліфікації злочину як кримінально-правової оцінки поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

З огляду на таке та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до правил, обумовлених частиною 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку про доведеність «поза розумним сумнівом» вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину проти громадської безпеки, оскільки він 02.12.2021 року приблизно о 03 годині 24 хвилини 12 секунд здійснив завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_3 доведена повністю. Дії його відповідають складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 259 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані, як завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд керується нормою прямої дії, а саме приписом частини 2 статті 61 Конституції України щодо того, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, й ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, данні про його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують йому покарання.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, суд виходить з їх класифікації, особливостей та обставин його вчинення, й ураховуючи санкцію інкримінованої йому частини 1 статті 259 Кримінального кодексу України та приписів частини 5 статті 12 цього ж кодифікованого закону, приходить до висновку, що обвинуваченим вчинений тяжкий злочин.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_3 на момент вчинення ним інкримінованого йому злочинного діяння раніше судимий, судимість у встановленому законом порядку відбута, однак не знята та не погашена а. с. 34, 159, 40 42, 152 153, 167 172, 173 176, 177 182, 183, 191 192, 193, 194 - 195), офіційно не працевлаштований, не одружений, без утриманців, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а. с. 37, 38, 154, 155, 156), однак безстроково є інвалідом за зором (а. с. 46), має постійне місце мешкання, посередньо характеризується за останнім місцем відбування покарання (а. с. 35 36, 160 - 164), на військовому обліку не перебуває (а. с. 37, 157), у вчиненому щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

В силу імперативного припису частини 2 статті 314-1 кримінального процесуального кодифікованого закону України доручення представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, не надавалось.

Вирішуючи при призначенні покарання обставини, які його пом`якшують ОСОБА_3 , суд перш за все керуються змістом частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України, в якій наведений перелік таких обставин.

Також, суд знов ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, а саме:

- постанову Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 30.10.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612 км 18),- щодо розуміння, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній китичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

- та постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 07.11.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 297/562/17 (провадження № 51-329 км 18),- щодо розуміння, що щире каяття як таке характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалась. За наявності щирого каяття не обов`язковим має бути активне сприяння у розкритті злочину. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України. Тобто передбачені цим пунктом обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

За викладених обставин, в силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Також в силу приписів пункту 13 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України суд визнає обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Приходячи до такого суд вважає за необхідне зазначити, що в силу пункту 1 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України суд вбачає як обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , ще й рецидив злочинів.

Проте, вказана обставина не визначена такою у обвинувальному акті, а тому відповідно до змісту частини 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України, суд не визнає її такою, що обтяжує винному покарання.

Пленум Верховного суду України у пункті 1 своєї Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також Верховний суд України у пункті 2 зазначеної вище Постанови Пленуму визначив, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 65 Кримінального кодексу України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочин на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім особам похилого віку і тим, що щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Крім того, судом при призначенні покарання повинні враховуються і вимоги статті 50 вказаного кодексу, тобто, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого й запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зважаючи на таке суд, обговорюючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , ураховує позицію сторони обвинувачення, яка вважала за можливе призначити обвинуваченому міру покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяця, а також позицію захисту, яка прохала суворо не карати та не позбавляти обвинуваченого волі з огляду на його інвалідність та наявність матері похилого віку, й керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує особу винного, який повністю визнав себе винуватим у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, мету, мотиви, обставини та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, відповідно до яких будь-якої шкоди державним та громадським інтересам заподіяно не було, а також поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Усе наведене у своїй сукупності та у співвідношенні дозволяє суду зробити обґрунтований висновок про те, що йому слід призначивши покарання, обумовлене санкцією інкримінованого кримінального правопорушення, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Отже, за таких обставин, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, який дорівнює 2 роки 2 місяця, так як саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на усе вище наведене, суд вважає, що висновок про міру покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між інтересами суспільства, які захищаються, та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Ухвалюючи вирок ОСОБА_3 , суд не знаходить підстав для застосування положень статті 69, 69-1, 75, 76, 96-1 та 96-2 Кримінального кодексу України, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці норми права мають бути застосовані.

Цивільний позов в рамках цього кримінального провадження поданий не був.

Відповідно до пунктів 5 і 7 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України речові докази:

-мобільний телефон торгівельної марки «TECNO» в корпусі чорного кольору із сім-картою оператора «Водафон» та мобільний телефон торгівельної марки «FLY» в корпусі чорного кольору із сім-картою оператора «Водафон» (ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_4 ), визнанні постановою, прийнятою слідчим ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_9 02.12.2021 року та передані на зберігання до камери речових доказів цього ж ВП (а. с. 106, 107),- підлягають поверненню власникові (законному володільцю);

-USB-флеш-накопичувач із копіями аудіозаписів дзвінків, наданих з інформаційної підсистеми «АРМ 102» ІПНП 02.12.2021 за фактом звернень до служби «102» з телефонного номеру НОМЕР_3 , визнаний постановою, прийнятою старшим слідчим ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 09.12.2021 року та долучений до матеріалів кримінального провадження (а. с. 121 122, 151),- підлягає залишенню в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

-DVD+R диск TITANUM 4,7 GB 120 min з відеозаписом протоколу допиту ОСОБА_3 в якості підозрюваного, визнаний постановою, прийнятою старшим слідчим ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 10.12.2021 року та долучений до матеріалів кримінального провадження (а. с. 132 133, 151),- підлягає залишенню в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України к процесуальним витратам відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Частина 2 статті 124 кримінального процесуального кодифікованого закону України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки в рамках цього кримінального провадження були проведені експертні дослідження саме такою установою, з ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути витрати на залучення експерта для проведення експертизи відео-, звукозапису № СЕ-19/121-22/408-ВЗ від 19.01.2022 року в сумі 2059,44 гривень (а. с. 150).

Застосований на стадії підготовчого судового провадження у цій справі захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленої 27.01.2022 року, запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» на строк 60 днів,- та продовжений на підставі приписів частини 6 статті 615 Кримінального процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2111-ІХ від 03.03.2022 року) на два місяці, тобто до 27 травня 2022 року включно,- слід залишити без змін, оскільки не відпали мета та підстави його застосування (а. с. 54 - 61).

Застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали, постановленої 13.12.2021 року в межах справи з єдиним унікальним № 635/9598/21 (провадження № 1-кс/635/1623/2021) слідчим суддею Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_11 , арешт майна: мобільного телефону торгівельної марки «TECNO» в корпусі чорного кольору із сім-картою оператора «Водафон» та мобільного телефону торгівельної марки «FLY» в корпусі чорного кольору із сім-картою оператора «Водафон» (ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_4 ), що вилучені в ході огляду місця події за адресом: вулиця Морозова, будинок № 52, селище міського типу Нова Водолага Харківського району Харківської області,- й передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, що розташована за адресом: вулиця Дніпровська, будинок № 211, місто Мерефа Харківського району Харківської області (а. с. 123 126),- необхідно скасувати, оскільки відпала потреба в його подальшому застосуванні.

Ухвалюючи вирок, суд також вважає за необхідне зазначити, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому кримінальне провадження перебувало на розгляді належного суду.

Окрім того, суд також зауважує, що Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)», урахована неможливість здійснювати правосуддя під час воєнного стану Харківським апеляційним судом та у відповідності до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» змінено його територіальну підсудність й визначено її Полтавському апеляційному суду.

На підставі викладеного, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі; Рішеннями Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» та від 28.10.1994 року у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства»; статтями 9, 59, 61 та 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями); статтею 17, пунктом 6 частини 2 статті 36 і пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; статтями 12, 50, 63, 65 - 67, частиною 1 статті 259 Кримінального кодексу України № 2341-ІІІ від 05.04.2001 року (із змінами та доповненнями); Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями); постановами Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятими 05.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 658/1658/16-к (провадження № 51-735 км 18), 07.11.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 297/562/17 (провадження № 51-329 км 18), і 05.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 658/1658/16-к (провадження № 51-735 км 18); постановами Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятими 30.10.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612 км 18), 17.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 298/95/16-к (провадження № 51-2501 км 18), а також статтями 17, 31, 35 - 37, 84 86, 91, пунктом 5 частини 9 статті 100, статтями 131 132, 349, 368 371, 373 376, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями),-

з а с у д и в:

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому частиною 1 статті 259 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді 2 (двох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Згідно із частиною 5 статті 72 Кримінального кодексу України строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання та подальшого обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 02.12.2021 року, зарахувавши час попереднього ув`язнення день за день.

Застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «ХАРКІВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» залишити без змін до набрання вироком законної сили, оскільки не відпали мета та підстави його застосування.

Речові докази:

-мобільний телефон торгівельної марки «TECNO» в корпусі чорного кольору із сім-картою оператора «Водафон» та мобільний телефон торгівельної марки «FLY» в корпусі чорного кольору із сім-картою оператора «Водафон» (ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_4 ), визнанні постановою, прийнятою слідчим ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_9 02.12.2021 року та передані на зберігання до камери речових доказів цього ж ВП (а. с. 106, 107),- повернути власникові (законному володільцю);

-USB-флеш-накопичувач із копіями аудіозаписів дзвінків, наданих з інформаційної підсистеми «АРМ 102» ІПНП 02.12.2021 за фактом звернень до служби «102» з телефонного номеру НОМЕР_3 , визнаний постановою, прийнятою старшим слідчим ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 09.12.2021 року та долучений до матеріалів кримінального провадження (а. с. 121 122, 151),- залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

-DVD+R диск TITANUM 4,7 GB 120 min з відеозаписом протоколу допиту ОСОБА_3 в якості підозрюваного, визнаний постановою, прийнятою старшим слідчим ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 10.12.2021 року та долучений до матеріалів кримінального провадження (а. с. 132 133, 151),- залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта для проведення експертизи відео-, звукозапису № СЕ-19/121-22/408-ВЗ від 19.01.2022 року в сумі 2059,44 гривень (дві тисячі п`ятдесят дев`ять гривень 44 копійки).

Скасувати застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення, а саме: на підставі ухвали, постановленої 13.12.2021 року в межах справи з єдиним унікальним № 635/9598/21 (провадження № 1-кс/635/1623/2021) слідчим суддею Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_11 , арешт майна: мобільного телефону торгівельної марки «TECNO» в корпусі чорного кольору із сім-картою оператора «Водафон» та мобільного телефону торгівельної марки «FLY» в корпусі чорного кольору із сім-картою оператора «Водафон» (ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_4 ), що вилучені в ході огляду місця події за адресом: вулиця Морозова, будинок № 52, селище міського типу Нова Водолага Харківського району Харківської області,- й передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, що розташована за адресом: вулиця Дніпровська, будинок № 211, місто Мерефа Харківського району Харківської області (а. с. 123 126),- оскільки відпала потреба в його подальшому застосуванні.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляція в Полтавський апеляційний суд через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, що набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Вирок постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1