Справа № 175/3830/20
Провадження № 1-кп/175/216/20
Вирок

Іменем України

22 серпня 2022 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000464 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Велика Горбаша Новоград-Волинського району Житомирської області, там же зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, розлученого, непрацюючого, проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 1) 11.02.1997 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за ч.3 ст.140, ст.44 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільненого з кримінально-виправної установи 17.07.1998 року по відбуттю строку покарання;

- 2) 16.02.2000 року Баранівським районним судом Житомирської області за ч.2 ст.140 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільненого з кримінально-виправної установи 14.06.2000 року на підставі ст.4 Закону України «Про амністію»;

- 3) 19.03.2001 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за ч.2 ст.140, ч.2 ст.141, ч.3 ст.142, ст.42 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільненого з кримінально-виправної установи 11.08.2005 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 4 дні за постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.08.2005 року на підставі ст.81 КК України;

- 4) 15.03.2010 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 5) 07.06.2012 року тим же судом за ч.1 ст.309, ст.71 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі. Звільненого з кримінально-виправної установи 27.02.2017 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

встановив:

ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за умисні злочини проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і в період строку погашення судимостей вчинив аналогічний злочин при наступних обставинах.

Так, 05 квітня 2020 року приблизно о 10.00 годині він разом із раніше незнайомим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився у квартирі АДРЕСА_3 , де у нього виник умисел, спрямований на заволодіння чужим майном.

З цією метою ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, вчиняючи злочин повторно, усвідомлюючи, що його дії являються відкритими, наблизився до ОСОБА_8 , повалив останнього на ліжко та застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наніс йому один удар правою рукою, зжатою в кулак, в область лівого ока, тим самим подавив волю до супротиву, після чого дістав з правої зовнішньої кишені одягнутої на потерпілому жилетки гаманець, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 2300 грн. Діставши з гаманця вказані грошові кошти, ОСОБА_6 незаконно відкрито заволодів ними та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

У результаті цих умисних дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_9 було спричинене тілесне ушкодження у вигляді синця на верхній повіці лівого ока в проекції внутрішнього кута з переходом на нижню повіку на всьому протязі та далі на проекцію гайморової пазухи ліворуч, яке за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

У судовому засіданні ОСОБА_6 свою провину не визнав і пояснив, що 05.04.2020 року приблизно о 10.00 - 11.00 годині він разом з приятелем на ім`я ОСОБА_10 вживав алкогольні напої на дитячій площадці, розташованій біля будинку ОСОБА_10 по вул. Тепличній у смт. Слобожанське. Через деякий час до них підійшли ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , а потім і раніше незнайомий ОСОБА_13 , з якими він разом продовжив вживати алкогольні напої. Приблизно через півтори години вони розійшлися та він пішов у своїх справах. Вину не визнає, оскільки а ні до будинку, в якому проживає потерпілий, а ні в квартиру останнього він не заходив, тілесних пошкоджень тому не наносив і гроші не забирав.

Провина ОСОБА_5 у вчиненні вказаного судом діяння підтверджується доказами, безпосередньо дослідженими у ході судового провадження, а саме.

Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що 05.04.2020 року по дорозі до магазину він підійшов до ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і раніше незнайомого ОСОБА_5 , які біля під`їзду вживали алкогольні напої. На їх запитання, чи не може додати грошей на пляшку, він відкрив свій гаманець і повідомив, що не має дрібних грошей. Після цього він пішов до продуктового магазину та близько 10.00 години повертався до власної квартири АДРЕСА_3 . В цей час його наздогнав ОСОБА_6 і без пояснень намагався зайти до квартири, однак він його не впускав. Аби двері квартири не зачинились, обвинувачений просунув долоню, внаслідок чого дверима прищемив пальці. Після цього він запропонував ОСОБА_16 зайти до квартири, щоб надати допомогу і зупинити кров. У квартирі між ними розпочалася сварка, під час якої ОСОБА_6 повалив його на ліжко та наніс кулаком один удар в область ока, а потім забрав із зовнішньої кишені його жилетки гаманець, всередині якого знаходилося 2500 грн., і з грошима вибіг із квартири у невідомому напрямку. Гроші йому надала донька ОСОБА_17 для придбання продуктів харчування. Під час вказаних подій у квартирі знаходилася його дружина ОСОБА_18 , яка має серйозні вади зору, а тому не бачила, що відбувалося між ним і обвинуваченим, і не бачила у нього на обличчі синця, що виник від удару ОСОБА_19 . Приблизно через півгодини він вийшов з будинку на вулицю і розповів про дії обвинуваченого ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , які з метою забрати викрадені гроші пішли додому до ОСОБА_5 , який вказав, куди викинув гаманець. Просив обрати ОСОБА_16 суворе покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Показаннями свідка ОСОБА_22 , яка пояснила, що 04.04.2020 року вона спілкувалася зі своїм батьком ОСОБА_23 і надала йому грошові кошти у сумі 2500 грн., після чого вони домовились зустрітися 05.04.2020 року для поїздки на дачу. 05.04.2020 року після 12.00 години у ході телефонної розмови батько повідомив їй, що у нього вкрали гроші. Приблизно через 15 хвилин після цього вона прибула за місцем проживання батька та побачила у нього на обличчі тілесні пошкодження, сліди крові у тамбурі та спальній кімнаті. Коли вийшла на подвір`я будинку, то ОСОБА_24 і ОСОБА_25 повідомили їй, що ОСОБА_6 забрав у її батька гроші та вони ходили до нього з метою їх повернення. Також їй відомо, що сусіди ОСОБА_5 викликали працівників поліції, оскільки почули розмову на підвищених тонах, і на мобільний телефон знімали відео, на якому зафіксовано, як ОСОБА_24 і ОСОБА_25 вимагали у обвинуваченого повернути гроші, а останній пояснив, куди викинув гаманець. Саме вона надала згоду працівникам поліції на огляд квартири АДРЕСА_3 , оскільки на той час батьки перебували на дачі. У її присутності та за участю понятих слідчим проведено огляд квартири та вилучені сліди крові, а також жилетка батька зі слідами крові.

Показаннями свідка ОСОБА_26 , який пояснив, що 05.04.2020 року він почув шум у спільному тамбурі та побачив двох чоловіків, які прийшли до його сусіда ОСОБА_5 та вимагали повернути грошові кошти, які той викрав. Обвинувачений відкрив двері своєї квартири та ті двоє чоловіків зайшли до квартири, двері якої залишилися відкритими. Коли він почув фразу: « ОСОБА_27 , поклади ніж», почав знімати відео на мобільний телефон, а його дружина викликала поліцію. У той момент, як ОСОБА_6 та два чоловіки вийшли з квартири, обвинувачений сказав: « ОСОБА_28 знаходиться під подушкою». В цей час їм повідомили, що викликана поліція, й після цього обвинувачений вийшов на вулицю та втік.

Показаннями свідка ОСОБА_29 , яка пояснила, що о 14.00 годині 05.04.2020 року був чутний шум у коридорі, а тому вона разом зі своїм чоловіком вийшла із квартири та побачила двох чоловіків, які прийшли до їх сусіда ОСОБА_5 й повідомили, що останній вкрав гроші. Приблизно через 5 хвилин обвинувачений у стані алкогольного сп`яніння приїхав на ліфту та відкрив двері своєї квартири, куди зайшли двоє чоловіків. Через відкриті двері у квартиру ОСОБА_5 вона почула фразу: « ОСОБА_27 , поклади ніж», а тому одразу викликала поліцію. Момент початку зйомки її чоловіком не помітила. Коли обвинувачений та два чоловіки вийшли з квартири, ОСОБА_6 сказав: « ОСОБА_28 знаходиться під подушкою», та після цього вийшов на вулицю та втік.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що у той день приблизно о 12.00 годині він разом із ОСОБА_30 і ОСОБА_31 вживали алкогольні напої на площадці поблизу будинку АДРЕСА_4 . Коли біля них проходив ОСОБА_13 , його покликали випити з ними. Під час розпивання спиртного потерпілий показував грошові кошти у гаманці. Після того, як потерпілий пішов додому, за ним побіг ОСОБА_6 , а приблизно через 20 хвилин вибіг із будинку і зник у невідомому напрямку. ОСОБА_13 вийшов з будинку, підійшов до нього і ОСОБА_32 і розповів, що ОСОБА_6 викрав у нього гроші. При цьому на обличчі потерпілого він помітив синець, якого до цього не було. Після почутого, він разом зі ОСОБА_30 пішли додому до ОСОБА_5 , який заперечував факт заволодіння грошима потерпілого, але вказав, що гаманець ОСОБА_8 знаходиться під подушкою. Після цього ОСОБА_6 переодягнувся, вийшов із квартири та втік. Сусіди ОСОБА_5 знімали ці події на мобільний телефон.

Показаннями свідка ОСОБА_33 , яка пояснила, що її цивільний чоловік ОСОБА_6 розповідав, що 05.04.2020 року ОСОБА_24 і ОСОБА_25 прийшли до них додому і вимагали грошові кошти, які начебто він викрав у потерпілого ОСОБА_8 , з яким того дня разом вживав алкогольні напої.

Матеріалами кримінального провадження № 0000464, а саме:
- протоколом прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 05.04.2020 року, з якого убачається, що цього дня приблизно о 14.00 годині ОСОБА_13 у квартирі АДРЕСА_3 виявив відсутність грошових коштів у сумі 2000 грн., в чому підозрює ОСОБА_5 (а.с.п.127);
- висновком експерта № 999е від 10.04.2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлене тілесне ушкодження у вигляді синця на верхній повіці лівого ока в проекції внутрішнього кута з переходом на нижню повіку на всьому протязі та далі на проекцію гайморової пазухи ліворуч, яке за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що має незначні скороминущі наслідки. Це тілесне ушкодження не відображає на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можливо лише вказати, що воно могло утворитися від не менш як однієї механічної дії тупого твердого предмету. Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявленого тілесного ушкодження, можливо вказати, що воно могло утворитися в термін 3-5 діб до моменту огляду, тобто і в термін, на який вказує обстежений та слідчий у постанові, та не є характерним для спричинення при падінні з висоти власного зросту (а.с.п.128-129);
- протоколом огляду предмету від 09.04.2020 року, з якого убачається, що на цифровому носії інформації - оптичному диску DVD+R об`ємом 4,7 GB «VIDEX» міститься файл із відеозаписом з камери мобільного телефону свідка ОСОБА_26 , який при відтворені відеозапису тривалістю 7 хвилин 40 секунд пояснив, що 05.04.2020 року знімав на свій мобільний телефон як двоє раніше невідомих чоловіків прийшли до ОСОБА_5 та просили щоб останній повернув грошові кошти громадянину, який проживає по АДРЕСА_4 . Під час судового засідання вказаний відеозапис переглянутий за участю сторін судового провадження (а.с.п.130-131,132);
- протоколом огляду від 13.04.2020 року з фото-таблицями до нього, з яких убачається, що цього дня у період часу з 18.00 години до 18.30 години за участю доньки власника приміщення ОСОБА_22 у присутності двох понятих оглянуто тамбур і квартиру АДРЕСА_3 , де виявлені та вилучені сліди РБК з підлоги, міжкімнатних дверей і коридору, а також добровільно видана ОСОБА_34 жилетка зі слідами РБК, у якій 05.04.2020 року був одягнутий ОСОБА_13 (а.с.п.135-142);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.04.2020 року з фото-таблицями до нього, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_13 у присутності понятих і експерта розповів і на статисті показав про обставини отримання тілесного ушкодження під час грабежу, вчиненого ОСОБА_31 (а.с.п.145-151);
- додатковим висновком експерта № 1074е від 23.04.2020 року, відповідно до якого локалізація та характер виявленого у ОСОБА_8 тілесного ушкодження в області обличчя не суперечить механізму його утворення, на який вказує потерпілий у ході проведення слідчого експерименту за його участю (а.с.п.152-153);
- висновками експертів № 349 і № 366 від 23 квітня та 15 травня 2020 року, відповідно до яких кров ОСОБА_8 і кров ОСОБА_5 належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО (а.с.п.157-158,182-183);
- висновком експерта № 349/1 від 28.04.2020 року, з якого слідує, що на марлевому тампоні зі змивом із поверхні міжкімнатних дверей квартири АДРЕСА_3 (об`єкт № 2) встановлена наявність крові та виявлено білок людини та антиген В. Походження крові в цих слідах не виключається від ОСОБА_8 , оскільки виявлений антиген В, характерний груповій характеристиці його крові (а.с.п.159-161);
- висновком експерта № 349/2 від 19.05.2020 року, відповідно до якого на приналежній ОСОБА_9 жилетці виявлені сліди крові (об`єкти №№ 1-7). Походження крові в цих слідах не виключається від ОСОБА_8 , оскільки антиген В, виявлений у слідах на жилетці (об`єкти №№ 1,4,5), є групоспецифічним для крові потерпілого (а.с.п.162-164);
- висновком експерта № 366/1 від 23.05.2020 року, з якого слідує, що на марлевому тампоні зі змивом із поверхні міжкімнатних дверей квартири АДРЕСА_3 (об`єкт № 2) і на приналежній ОСОБА_9 жилетці (об`єкти №№ 1-7) встановлена наявність крові та визначений білок людини. Походження крові в цих слідах не виключається від ОСОБА_5 , оскільки антиген В, виявлений на марлевому тампоні (об`єкт № 2) і у слідах на жилетці (об`єкти №№ 2,3,6,7, №№ 1,4,5), є групоспецифічним для крові підозрюваного ОСОБА_5 (а.с.п.184-185);
- речовими доказами: оптичним диском DVD+R об`ємом 4,7 GB з відеозаписом від 05.04.2020 року, слідами РБК, вилученими під час огляду у тамбурі та квартирі АДРЕСА_3 , а також жилеткою потерпілого зі слідами РБК, зразками крові ОСОБА_8 і ОСОБА_5 (а.с.п.133-134,143-144,155-156,180-181).
Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку про їх належність, допустимість і достовірність. Наведені докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого. Порушень вимог закону щодо відкриття доказів стороні захисту, суд не вбачає.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року і «Коробов проти України» від 21.10.2011 року).

Суд, дотримуючись принципів змагальності сторін і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши надані сторонами докази, дійшов висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті від 22.10.2020 року, і його умисні дії кваліфікує за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Доводи ОСОБА_5 про свою непричетність до вчинення інкримінованого злочину, суд розцінює як спосіб захисту від обвинувачення з метою уникнення відповідальності та покарання за умисний злочин, оскільки ці доводи спростовуються сукупністю перелічених вище доказів, насамперед, послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 і ОСОБА_14 , які безсумнівно свідчать про те, що саме ОСОБА_6 вчинив цей злочин.

Підстав вважати, що потерпілий та свідок ОСОБА_38 , які до подій 05.04.2020 року не були знайомі з обвинуваченим, обмовляють останнього, суд не вбачає та вважає їх показання об`єктивними.

Також суд не вбачає підстав ставити під сумнів показання свідків ОСОБА_36 , ОСОБА_37 і ОСОБА_39 . Показання цих свідків на протязі всього кримінального провадження були послідовними та узгоджуються з іншими доказами по справі, а тому судом визнаються об`єктивними.

Твердження обвинуваченого про те, що ОСОБА_40 та ОСОБА_41 є його сусідами, з якими у нього склалися погані стосунки, через що вони заінтересовані в його засудженні, а тому й обмовляють його, носять голослівний характер і судом залишаються поза увагою.

У судових дебатах захисник вказала на неможливість посилатися

на показання свідка ОСОБА_14 через його психічну хворобу.

Суд вважає таку позицію необґрунтованою, оскільки під час допиту цього свідка у суду не виникло будь-яких сумнівів щодо його психічного стану. Навпаки, у суді ОСОБА_24 послідовно та детально викладав відомі йому обставини у вказаному кримінальному провадженні, й ці його показання повністю узгоджуються між собою не тільки в цілому, але й в деталях з іншими доказами.

Під час судового провадження прокурором надано копію лікарського свідоцтва про смерть № 973 від 21.05.2020 року, з якого убачається, що свідок ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.п.192). У зв`язку з цим останній не допитаний у судовому засіданні та суд у відповідності до вимог ч.4 ст.95 КПК України не посилається на його показання, надані у кримінальному провадженні у ході досудового слідства.

Частиною 2 статті 237 КПК України визначено, що огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Верховний Суд у своїй постанові від 12.02.2019 року у справі № 159/451/16-к (провадження № 51-1173км18) дійшов висновку, що для з`ясування допустимості доказів, отриманих під час огляду в житлі чи іншому володінні особи, якщо наявність та/або добровільність згоди володільця ставиться стороною під сумнів, суд має виходити із сукупності всіх обставин, що супроводжували цю слідчу дію, враховуючи, але не обмежуючись, наявністю письмового підтвердження такої згоди.
Під час судового засідання свідок ОСОБА_38 повідомила, що огляд за місцем проживання її батька у квартирі АДРЕСА_3 13.04.2020 року був проведений з її дозволу та за її участі, оскільки батько ОСОБА_13 перебував на дачі.
Потерпілий підтвердив і не заперечував ці обставини.
Враховуючи вищевикладене, твердження сторони захисту про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 13.04.2020 року, оскільки його проведено без документальної добровільної згоди особи, яка володіє житлом, є необґрунтованим.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході слідчого експерименту з потерпілим від 17.04.2020 року встановлювалися обставини отримання ним тілесного ушкодження, що не потребувало його проведення за місцем події.

З огляду на викладене, доводи захисника на недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту від 17.04.2020 року через проведення цієї слідчої дії у Бюро СМЕ, суд вважає необґрунтованими.

Будь-яких істотних порушень вимог законодавства, які б тягли безумовне визнання недопустимими інших доказів, перелічених захисником у клопотанні від 04.01.2022 року (а.с.п.241-244), у ході судового провадження не встановлено, у зв`язку з чим суд не вбачає правових підстав для визнання недопустимими цих доказів на

підставі ч.1 ст.89 КПК України.

Судовим розглядом установлено, що кров потерпілого та обвинуваченого є однаковою відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО. У зв`язку з цим під час досудового слідства не було з`ясовано, кому саме ОСОБА_9 чи ОСОБА_16 належить кров, сліди якої були виявлені у квартирі потерпілого та на його жилетці.
Разом з тим, у суду відсутні підстави ставити під сумнів показання потерпілого про обставини, за яких обвинувачений опинився в його квартирі (саме через пошкодження пальців руки, яке кровоточило), та вважає, що сліди крові, виявлені під час огляду місця події 13.04.2020 року належать саме ОСОБА_42 . До такого висновку суд приходить, у тому числі на підставі дослідження відеозапису, наданого свідком ОСОБА_26 , на якому зафіксовано, що одразу після вчинення злочину обвинувачений мав пошкодження пальців правої руки, які перебинтовані бинтом.
Таким чином, цей відеозапис підтверджує об`єктивність показань ОСОБА_8 і спростовує твердження захисника про відсутність пошкоджень у ОСОБА_19 .
У зв`язку з викладеним, суд залишає поза увагою посилання захисника на висновок експерта № 1110е від 28.04.2020 року (а.с.п.223-225), який, на її переконання, свідчить на користь обвинуваченого. Відповідно до цього висновку виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді трьох рубців по долонній та тильній поверхні правої кисті, що можуть бути наслідками загоєння глибоких саден чи поверхневих ран, утворилися в термін понад 1,5 роки до моменту огляду, проведеного 23.04.2020 року.
Даючи оцінку вказаному висновку, як одному із доказів у кримінальному провадженні, суд вважає його таким, що суперечить сукупності перелічених доказів, покладених у основу вироку, а тому не бере до уваги.
На думку суду, відсутність інших прямих доказів (вилучення гаманця та грошових коштів) не свідчить про невинуватість ОСОБА_19 . Жодними правовими нормами, ні в якій мірі, не зумовлюється яка достатність в кількісному або якісному виразі тих або інших доказів потрібна для вирішення найважливіших питань у кримінальному провадженні, включаючи питання винуватості.

Стороною обвинувачення в судовому засіданні надані як прямі, так і непрямі докази, які, на переконання суду, у своїй сукупності, свідчать про умисні злочинні дії ОСОБА_19 . Факти, які були предметом дослідження суду, знаходяться в тісному та безсумнівному зв`язку з фактом скоєння злочину, а тому висновки про винуватість ОСОБА_5 ґрунтуються не на припущеннях, а на належних і допустимих доказах, які «поза розумним сумнівом» підтверджують факт його причетності до вчинення грабежу із застосуванням до потерпілого насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені та була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (рішення у справах «Ван де Хурк проти Нідерландів», «Болдеа проти

Румунії», «Морейра Феррейра проти Португалії»).

Таким чином, решта заперечень сторони захисту судом також відхиляється, оскільки зводиться до особистого тлумачення норм матеріального та процесуального закону і хибній оцінці одиничних доказів.

Той факт, що орган досудового розслідування та суд по іншому оцінюють докази порівняно з їх оцінкою захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду. Сторона захисту оцінює і тлумачить такі докази на свій лад, вибірково та відособлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність і системність.

Суд не посилається у вироку та не оцінює інші матеріали кримінального провадження, досліджені за письмовим клопотанням прокурора від 04.10.2021 року, оскільки вони є або процесуальними документами, або не доводять і не спростовують вини обвинуваченого (а.с.п.123-124).
Аналіз усіх доказів по справі дає суду підстави для висновку про повну доведеність «поза розумним сумнівом» вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину і необхідність призначення йому покарання, передбаченого законом, і не вбачає підстав для винесення виправдувального вироку, на чому наполягали захисник у судових дебатах і обвинувачений у останньому слові.
При визначенні виду й міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини справи та особу ОСОБА_5 , - п`ять разів притягався до кримінальної відповідальності та має п`ять незнятих і непогашених судимостей за умисні злочини, страждає туберкульозом легень і захворюванням опорно-рухового апарату, пересувається на інвалідному візку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

З хвали Дніпропетровського районного суду від 02.09.2020 року у справі № 175/1965/20 (провадження № 175/134/20) убачається, що згідно з висновком експерта № 160 від 13.08.2020 року ОСОБА_6 на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки у період вчинення інкримінованого кримінального правопорушення не страждав і не страждає в теперішній час. Виявляв раніше та виявляє в даний час органічний розлад особистості. У період часу вчинення інкримінованого йому діяння та зараз може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

Обставиною, що пом`якшує його покарання, суд визнає незадовільний стан здоров`я.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Судовим розглядом кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 скоїв грабіж у нетверезому стані. Разом з тим, фабула обвинувального акта не містить посилання на вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи обмеження, встановлені ч.3 ст.337 КПК України, суд не може самостійно встановити обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст.91 КПК України), оскільки це виходить за межі висунутого обвинувачення та погіршує становище обвинуваченого, а тому не вправі визнати обставиною, що обтяжує покарання «вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння» у відповідності до п.13 ч.1 ст.67 КК України.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
За приписом ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 вказав, що окремим виявом справедливості є відповідність покарання вчиненому злочину, адже покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що при розгляді справ рішення ЄСПЛ застосовуються як джерело права.
Так, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним».
З урахуванням наведеного, загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст.50, 65-67 КК України, обставин справи та даних про особу ОСОБА_5 , який неодноразово відбував покарання у виді позбавлення волі (загальний строк більше 13 років) і після звільнення з кримінально-виправної установи після відбуття тривалого ув`язнення знову умисно вчинив тяжкий злочин, що свідчать про його небажання виправлятися та підвищену суспільну небезпечність, суд погоджується з прокурором і потерпілим щодо виду покарання та вважає за необхідне призначити покарання у виді реального позбавлення волі на строк у межах санкції ч.2 ст.186 КК України, вважаючи, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для призначення покарання з випробуванням, із застосуванням ст.75 КК України.

Відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 10.02.2022 року ОСОБА_6 звільнений з-під варти та до нього застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 04.03.2022 року.

З урахуванням того, що дія цього запобіжного заходу не продовжувалася та відносно обвинуваченого не обирався інший запобіжний захід, це питання судом не вирішується.

На протязі судового провадження ОСОБА_6 належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки обвинуваченого, а тому з урахуванням його стану здоров`я та продовження на території України строку дії воєнного стану, суд не вбачає підстав для взяття його під варту, на чому в судових дебатах наполягала прокурор.

Цивільний позов потерпілим і витрати за залучення експерта стороною обвинувачення не заявлялися.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідністю зі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.
Строк покарання обчислювати з дня затримання ОСОБА_5 для виконання вироку.
На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 21.04.2020 року по 23.09.2020 року, і з 29.09.2021 року по 10.02.2022 року включно.
Три змиви РБК, приналежну ОСОБА_9 жилетку зі слідами РБК, зразки крові ОСОБА_8 і ОСОБА_5 у чотирьох паперових пакетах, які знаходяться на зберіганні у камері схову речових доказів ВП № 8 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі постанов слідчого ОСОБА_43 від 13, 17 і 23 квітня 2020 року по квитанції № 000000702 під порядковим № 478, - після набрання вироком законної сили знищити, за виключенням жилетки, яку повернути потерпілому ОСОБА_7 .

Оптичний диск із відеозаписом подій у під`їзді буд. АДРЕСА_5 за 05.04.2020 року - зберігати в опечатаному конверті на аркуші 132 матеріалів судової справи № 175/3830/20.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1