КРИМІНАЛЬНЕ СУДОЧИНСТВО Справа№ 170/607/18
Рядок - 51 Провадження № 1-кп/170/5/22
Шацький районний суд Волинської області
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2022 року смт. Шацьк

Шацький районний суд Волинської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Шацьк кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 27.12.2017 за №0000569, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у с. Піща Шацького району Волинської області, зареєстрований та фактично проживає у АДРЕСА_1 , з повною вищоюосвітою, одруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисних дій, що полягали у зловживанні впливом, яке виразилося в одержанні неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України за таких обставин.

ОСОБА_4 , обіймаючи згідно з наказом начальника Волинської митниці ДФС України від 04.12.2014 №47-0 посаду заступника начальника митного поста «Піща» Волинської митниці ДФС, будучи службовою особою, яка постійно здійснює функції представника влади і, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист суддів, працівників апарату суду і працівників правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу, повинен суворо дотримуватись вимог Конституції України та норм чинного законодавства; був попередженим 25.05.2015 про обмеження, спрямовані на запобігання корупційним та пов`язаним з корупцією правопорушенням, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів і одержання неправомірної вигоди або подарунка та поводження з ними, щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, дотримання вимог фінансового контролю. ОСОБА_4 , маючи довірливі сталі ділові та товариські відносини зі своїм підлеглим, старшим державним інспектором митного поста «Піща» Волинської митниці ДФС, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, а також в силу виниклих довірливих відносин з керівним службовим складом Волинської митниці ДФС, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою протиправного збагачення, в березні 2018 року надав усну згоду особі, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, за вплив на прийняття службовими особами керівного складу Волинської митниці ДФС рішення щодо зменшення негативних наслідків дисциплінарного характеру внаслідок відкриття дисциплінарного провадження відносно останнього, при цьому зауваживши, що вказаний вплив передбачатиме одержання ним неправомірної вигоди для себе та третіх осіб. У подальшому, особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, будучи впевненим у сталих виниклих довірливих ділових та товариських відносинах ОСОБА_4 з керівним посадовим складом Волинської митниці ДФС, з метою зменшення негативних наслідків дисциплінарного характеру внаслідок відкриття дисциплінарного провадження, отримавши усну обіцянку останнього вплинути на прийняття такого рішення за одержання неправомірної вигоди для себе та керівництва Волинської митниці ДФС, упродовж березня 2018 року по 07.06.2018 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), надав, а заступник начальника митного поста «Піща» Волинської митниці ДФС ОСОБА_4 одержав біля свого житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , неправомірну вигоду в сумі 475 доларів США, частиною з яких мав розпорядитись у власних цілях. Частину вказаних грошових коштів, а саме 275 доларів США, особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, надав, а заступник начальника митного поста «Піща» Волинської митниці ДФС ОСОБА_4 отримав під час зустрічі біля його житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка відбулася приблизно 07.06.2018 о 09:00. Після цього особу, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, та ОСОБА_4 відразу було викрито працівниками УСБУ у Волинській області.

Зазначені умисні дії ОСОБА_4 після зміни прокурором обвинувачення в суді кваліфіковано як вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, що виразилися в одержанні неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

На розгляд Шацького районного суду Волинської області 10.09.2018 поштою надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000569 відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 3 ст. 368 КК України. (т. 1 арк. 1-41).

Після зміни прокурором обвинувачення в суді матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369-2 КК України, ухвалою суду від 09.09.2020 було виділено в окреме провадження (т. 3 арк. 34).

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, норм КПК України, основними засадами судочинства в Україні є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.

Ухвалення судом вироку Іменем України є свідченням того, що саме держава Україна в особі суду надає правову оцінку особі та вчиненому нею діянню; вирок суду повинен бути ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими під час судового розгляду з точки зору їх належності, допустимості і достовірності; сукупність доказів повинна бути достатньою та взаємозв`язаною для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, норм Конституції України, КПК України, які визначають права і свободи кожного, хто перебуває під юрисдикцією членів Ради Європи, які підписали означену Конвенцію, держави, яка ратифікувала її у встановленому Законом порядку, та гарантують кожному права і свободи, визначені в розділі I Конвенції та розділі VIII Конституції України.

Суд вважає, що обставини, викладені в обвинувальному акті стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, не підтверджуються наданими стороною обвинувачення та дослідженими під час судового розгляду доказами.

На пропозицію головуючого надати показання щодо кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 відмовився від надання суду показань.

В судових дебатах ОСОБА_4 повідомив суду, що зазначені прокурором дії, вчинки він не скоював, тому він просить суд його виправдати.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням прокурора як свідок ОСОБА_7 , матеріали щодо якого виділено в інше провадження, суду повідомив, що він з ОСОБА_4 мав нормальні, ділові та доброзичливі відносини. На період березня-червня 2018 року ОСОБА_4 перебував на посаді заступника начальника МП «Піща» Волинської митниці ДФС та був його керівником. Він ствердно відповів, що надавав кошти ОСОБА_4 за те, щоб той посприяв зменшенню негативних наслідків дисциплінарного характеру внаслідок відкриття дисциплінарного провадження щодо нього. Перевірка пройшла без будь-яких негативних для нього наслідків і негативних рішень. Він припускає, що це вдалося зробити завдяки зв`язкам ОСОБА_4 . Йому невідомо, чи було дисциплінарне провадження взагалі. При зустрічах, як правило біля дому ОСОБА_4 в с. Піща Шацького району, під час передачі грошових коштів ОСОБА_4 говорив, що всі питання вирішить. Свідок повідомив, що здається три рази він передавав ОСОБА_4 грошові кошти; останню суму грошей він передав 07.06.2018 в розмірі здається 270 доларів США. Він допускає, що міг дати ОСОБА_4 купюри з грошових коштів суми неправомірної вигоди, яку перед тим отримав від ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_9 , працівник Волинської митниці ДФС, суду, зокрема, повідомив, що йому відомо, що було якесь дисциплінарне провадження за його доповідною запискою щодо вивезення значної суми коштів за межі України (в РБ), більш конкретних обставин свідок не повідомив.

Оцінюючи показання ОСОБА_7 , суд враховує, що у зв`язку зі своїм процесуальним статусом обвинуваченого в цьому ж кримінальному провадженні, він судом не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань, та на даний час є засудженим у виділеному в окреме кримінальному провадженні вироком на підставі угоди з прокурором ОСОБА_3 про визнання винуватості. Тому його показання суд оцінює в сукупності з усіма наданими суду та безпосередньо дослідженими доказами.

В судовому засіданні стороною обвинувачення прокурором на обґрунтування доведеності обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, за фактом надання ОСОБА_4 , з метою протиправного збагачення, в березні 2018 року, усної згоди особі, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, на вплив за прийняття службовими особами керівного складу Волинської митниці ДФС рішення щодо зменшення негативних наслідків дисциплінарного характеру внаслідок відкриття дисциплінарного провадження відносно останнього, при цьому зауваживши, що вказаний вплив передбачатиме одержання ним неправомірної вигоди як для нього, так і для третьої особи; надання особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, з метою зменшення негативних наслідків дисциплінарного характеру внаслідок відкриття дисциплінарного провадження, упродовж березня 2018 року по 07.06.2018 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), після отримання усної обіцянки ОСОБА_4 вплинути на прийняття такого рішення за одержання, неправомірної вигоди для себе та керівництва Волинської митниці ДФС, та одержання ОСОБА_4 біля житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , усієї суми неправомірної вигоди в розмірі 475 доларів США, частиною з яких він мав розпорядитись у власних цілях; надання частини вказаних грошових коштів, а саме 275 доларів США, особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, та отримання її ОСОБА_4 під час зустрічі біля його житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка відбулася 07.06.2018 приблизно о 09:00, подано такі докази і документи:

1)постанову керівника регіональної прокуратури від 27.12.2017 про визначення підслідності кримінального правопорушення, згідно з якою підслідність кримінального правопорушення, внесеного 27.12.2017 до ЄРДР за №0000569, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, визначено за слідчими слідчого відділу УСБУ у Волинській області. Витяг з ЄРДР суду не надано (т. 1 арк. 142, 143);

2)постанову керівника регіональної прокуратури від 27.12.2017 про визначення групи прокурорів та старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000569 (т. 1 арк. 144, 145);

3)повідомлення прокурору Волинської області від 31.01.2018 про кримінальне правопорушення за ознаками вимагання та отримання неправомірної вигоди працівниками Волинської митниці ДФС злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, із зазначенням в додатку «без матеріалів», однак з доданими матеріалами на 39 аркушах (т. 1 арк. 146-185);

4)постанову керівника регіональної прокуратури від 02.02.2018 про визначення підслідності кримінального правопорушення, згідно з якою підслідність кримінального правопорушення, внесеного 02.02.2018 до ЄРДР за №0000023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, визначено за слідчими слідчого відділу УСБУ у Волинській області. Витяг з ЄРДР суду не надано (т. 1 арк. 186, 187);

5)постанову керівника регіональної прокуратури від 02.02.2018 про визначення групи прокурорів та старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000023 (т. 1 арк. 144, 145);

6)постанову керівника регіональної прокуратури від 02.02.2018 про об`єднання матеріалів досудового розслідування кримінальних проваджень №0000569 та №0000023, об`єднаному провадженню присвоєно №0000569 (т. 1 арк. 190);

7)доручення прокурора від 27.12.2017 в порядку статті 36 КПК України оперативному підрозділу УСБУ у Волинській області на проведення слідчих (розшукових) дій, у якому вказано, що слідчим відділом УСБУ у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000569, відомості про яке внесені за матеріалами ВБКОЗ УСБУ у Волинській області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Прокурором доручено провести комплекс слідчих (розшукових) дій, спрямованих на пошук і фіксацію даний про злочинну діяльність фігурантів у кримінальному провадженні, осіб, що стали об`єктами вимагання посадовими особами органів влади передачі їм неправомірної вимоги тощо (т. 1 арк. 192, 193);

8)лист заступника начальника відділу УСБУ у Волинській області прокурору від 04.01.2018 з матеріалами виконаного доручення від 27.12.2017, згідно з яким встановлено громадянина України ОСОБА_10 , який став об`єктом вимагання фігурантами кримінального провадження №0000569, додаток: заява ОСОБА_10 на двох аркушах. Із заяви ОСОБА_10 начальнику УСБУ у Волинській області від __січня 2018 року (дату не зазначено) вбачається, що __січня 2018 року (дату не зазначено) працівник МП «Піща-Пулемець» Волинської митниці ДФС ОСОБА_7 вимагає у нього неправомірну винагороду в розмірі 400 доларів США за нестворення штучних перешкод під час ввезення на територію України в режимі «тимчасове ввезення до 1 року» транспортного засобу, зареєстрованого за кордоном (т. 1 арк. 194-196);

9)протокол огляду місця події від 07.06.2017 з додатком miscro SD, яким зафіксовано, що у с. Піща Шацького району старшим слідчим в ОВС СВ УСБУ у Волинській області у період часу з 09:06 до 15:40, у зв`язку з досудовим розслідування кримінального провадження №0000569, у присутності понятих, співробітників УСБУ у Волинській області, із застосуванням відеокамери, було проведено огляд місця події, відеозапис припинено о 09:58, після чого всі учасники слідчої дії направилися для складання протоколу в УСБУ у Волинській області у м. Луцьк. Під час огляду місця події було вилучено добровільно видані ОСОБА_4 мобільний телефон та грошові кошти в сумі 275 доларів США і в ході особистого огляду ОСОБА_4 співробітником УСБУ у Волинській області з правої порваної кишені куртки вилучено грошові кошти в сумі 400 доларів США, про які ОСОБА_4 написав зауваження у протоколі огляду місця події та вказав, що йому ці грошові кошти підкинули під час затримання за підшивку форменого кітеля одночасно розірвавши кишеню в даному місці, що відбулося до початку відеозапису огяду місця події. Вилучені грошові кошти та мобільний телефон детально описано, упаковано, опечатано, засвідчено підписами понятих. Під час оформлення протоколу о 14:50 до огляду допущено захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_11 (т. 1 арк. 197-201). Будь-які відомості про наявність та демонстрацію учасникам огляду місця події під час вказаної слідчої дії та складання відповідного протоколу огляду місця події протоколу від 04.06.2018 огляду та вручення грошових коштів ОСОБА_10 для участі в контролі за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, з яким пізніше в ході досудового розслідування, під час додаткового огляду грошових коштів від 26.07.2018 було звірено номери і серії наданих ОСОБА_4 грошових коштів у протоколі огляду місця події відсутні, що ставить під сумнів достовірність встановлених під час огляду місця події, додаткового огляду грошових коштів обставин співпадіння їх номерів та серій з відповідним протоколом вручення грошових коштів ОСОБА_10

10)протокол додаткового огляду грошових коштів від 26.07.2018, згідно з яким проведено огляд грошових коштів, вилучених 07.06.2018, зокрема, в ході проведення огляду місця події за адресою проживання ОСОБА_4 , в якому вказано, що повторно оглянуті слідчим грошові кошти, що містилися у паперовому конверті коричнево-жовтого кольору з пояснювальним написом «пакет №2», і в ньому містилися грошові кошти в сумі 275 доларів США з такими серіями та номерами купюр: дві банкноти номіналом 100 доларів США серійний номер KG70933526А, KD05364969В; три банкноти номіналом 20 доларів США серійний номер МВ59180900F, GF55716348D, МG76576944F, одна банкнота номіналом 10 доларів США серійний номер GF02480811В, одна банкнота номіналом 5 доларів США серійний номер МD01476609С, які відповідно до протоколу огляду місця події були добровільно надані ОСОБА_4 , які він, з його слів, придбав напередодні в обміннику за зарплатні кошти. В ході співставлення серій і номерів наданих ОСОБА_4 вказаних 275 доларів США встановлено повне співпадіння з серіями та номерами купюр, що були відповідно до протоколу огляду та вручення грошових коштів від 04.06.2018 вручені ОСОБА_10 для участі в контролі за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту (т. 1 арк. 217-222).

11)протокол обшуку від 07.06.2018, яким зафіксовано, що обшук проведено слідчим УСБУ у Волинській області, в присутності понятих, співробітників УСБУ у Волинській області, ОСОБА_12 , у зв`язку з переслідуванням особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, у кримінальному провадженні №0000569, відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України, у якому детально описано вилучені під час обшуку грошові кошти. Відомості про наслідки переслідуванням особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, відсутні. У графі про ухвалу слідчого судді вказано, що було невідомо про термінове проведення обшуку. У протоколі зазначено зауваження присутньої під час обшуку ОСОБА_12 , зокрема, про те, що вона не знає, звідки з`явилися грошові кошти, які були в сірій куртці, що висіла в прихожій, яка не зачиняється в будинку з прибудованою мансардою (т. 1 арк. 224);

12)постанову про визнання речовими доказами від 08.06.2018, згідно з якою слідчий УСБУ у Волинській області оглянуті під час огляду місця події та обшуку житла мобільний телефон і грошові кошти, які описані у відповідних протоколах огляду місця події та обшуку, визнав речовими доказами у кримінальному провадженні №0000569. Поряд з цим в мотивувальній частині постанови слідчого вказано фактичні обставини, згідно з якими у кримінальному провадженні встановлено, що 07.06.2018 приблизно о 09:00 на території поблизу проїжджої частини біля житлового будинку у АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 передав, а ОСОБА_4 отримав частину неправомірної вигоди в сумі 400 доларів США (а не 275 доларів США згідно з остаточним обвинуваченням ОСОБА_4 ) після чого вказані особи були викриті працівниками УСБУ у Волинській області та затримані після вчинення злочину, що суперечить іншим наданим судам доказам та пред`явленому ОСОБА_13 остаточному обвинуваченню. Після цього, керуючись положеннями ч. 1, ч. 3 ст. 233 КПК України, з метою забезпечення врятування та схоронності грошових коштів та іншого майна, набутого ОСОБА_4 злочинним шляхом, прибувши до місця фактичного проживання ОСОБА_14 у АДРЕСА_1 , отримано у володільця вказаного будинку, дружини ОСОБА_4 . ОСОБА_12 добровільну згоду на проникнення та проведення обшуку в житловому будинку, прибудинковій території та іншому володінні за вказаною адресою, за результатами якого виявлено і вилучено вказані у протоколі про визнання речовими доказами грошові кошти. (т. 2 арк. 86-92). Викладені обставини суперечать викладеним у протоколі обшуку від 07.06.2018 і відповідно ставлять під сумнів вказані докази. Будь які відомості про добровільну згоду ОСОБА_12 на проведення обшуку у наданих суду матеріалах провадження відсутні.

13)ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.06.2018, якою задоволено клопотання слідчого УСБУ у Волинській області (дату звернення з клопотанням не вказано) та надано дозвіл на обшук, який проведено 07.06.2018 в житлових та нежитлових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , які перебувають у володінні ОСОБА_4 . В ухвалі жодних посилань на положення до ч. 3 ст. 233 КПК України, перевірку правомірності проникнення до житла особи без рішення суду немає (т. 1 арк. 223);

14)протокол затримання ОСОБА_13 від 07.06.2018, складений у період з 16:30 до 16:50, яким зафіксовано, що слідчий, за участю захисника ОСОБА_11 , склав цей протокол про те, що 07.06.2018 о 09:06 в с. Піща Шацького району відповідно до статей 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України був затриманий ОСОБА_4 як особа, яку застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 був затриманий після отримання неправомірної вигоди. Зазначено, що затриманому ОСОБА_4 згідно з ч. 4 ст. 208 КПК України було роз`яснено його права та обов`язки, як затриманого, вручено пам`ятку підозрюваного про права та обов`язки, роз`яснено право на захист. Конкретних час вручення пам`ятки 07.06.2018 не вказано. О 13:30 про затримання ОСОБА_4 повідомлено чергового Волинського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, о 14:30 повідомлено сина ОСОБА_4 . Особистий обшук затриманого не проводився (т. 1 арк. 232, 233);

15)клопотання прокурора слідчому судді Апеляційного суду Волинської області про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 28.12.2017 щодо ОСОБА_7 (т. 2 арк. 128-132);

16)ухвалу слідчого судді Апеляційного суду Волинської області від 28.12.2017 №3074т, якою задоволено клопотання прокурора і надано дозвіл прокурору у кримінальному провадженні ОСОБА_15 на проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_7 , строком на два місяці, починаючи з 28.12.2017 по 25.02.2018 (т. 2 арк. 133-135);

17)клопотання прокурора слідчому судді Апеляційного суду Волинської області про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 28.12.2017, від 05.03.2018, від 08.05.2018 щодо ОСОБА_4 (т. 2 арк. 136-139, т. 3 арк. 139-142, 152-155);

18)ухвали слідчого судді Апеляційного суду Волинської області від 28.12.2017 №3076т, від 06.03.2018 №526т, від 10.05.2018 №1094т, якими задоволено клопотання прокурора і надано дозвіл прокурору у кримінальному провадженні ОСОБА_15 на проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_4 строком на два місяці з 28.12.2017 по 25.02.2018, строком на 60 днів з 06.03.2018 по 04.05.2018, строком на 60 днів з 10.05.2018 по 08.07.2018 (т. 2 арк. 140-142, т. 3 арк. 143-144, 156-157);

19)постанови прокурора від 15.02.2018, від 20.03.2018 про розсекречення матеріалів щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій (т. 2 арк. 143, 144, т. 3 арк. 137-138);

20)постанови прокурора від 05.01.2018 №46т, від 15.02.2018 №399т, від 23.05.2018 №1225т, від 01.06.2018 №1274т про проведення контролю за вчиненням злочину, якими постановлено, для отримання доказів злочинної діяльності ОСОБА_7 та повного розкриття злочину, пов`язаного з одержанням неправомірної вигоди, в періоди з 05.01.2018 по 04.03.2018, з 15.02.2018 по 14.04.2018, з 23.05.2018 по 22.07.2018, з 01.06.2018 по 01.07.2018 провести стосовно нього контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, за участю ОСОБА_10 , який має намір ввезти на митну територію України в режимі тимчасового ввезення автомобілі на іноземній реєстрації, за що передати ОСОБА_7 , як неправомірну вигоду, заздалегідь ідентифіковані грошові кошти в іноземній валюті 400, 450, 500 доларів США, без використання спеціальних імітаційних засобів; проведення негласної слідчої (розшукової) дії фіксувати за допомогою технічних та інших засобів; організацію виконання контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту доручити начальнику УСБУ у Волинській області (т. 2 арк. 145-147, т. 3 арк. 79-81, 158-160, 176-178);

21)протоколи вручення технічних засобів від 22.01.2018, від 15.02.2018, від 23.05.2018, від 04.06.2018, якими зафіксовано, що старшим оперуповноваженим в ОВС відділу БКОЗ УСБУ у Волинській області у ході кримінального провадження №0000569 було вручено ОСОБА_10 аудіо-, відео записуючі пристрої для фіксації факту і змісту розмов, що повинні відбутися відповідно 23.01.2018, 03.02.2018, 23.05.2018, 04.06.2018 між ним та посадовою особою Волинської митниці ДФС «Ц»; негласні слідчі (розшукові) дії, а саме аудіо-, відео контроль особи, проводяться на підставі ухвал слідчого судді Апеляційного суду Волинської області №3074т від 28.12.2017, №1095т від 10.05.2018 та постанов прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину №46т від 05.01.2018, №399т від 15.02.2018, №1225т від 23.05.2018, №1274т від 01.06.2018, факт і зміст розмови буде фіксуватися за допомогою відеореєстраторів (т. 2 арк. 148, т. 3 арк. 124, 161, 179);

22)протокол огляду та вручення грошових коштів ОСОБА_8 від 22.01.2018, в сумі 400 доларів США, проведено на підставі постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 05.01.2018 №46т (т. 2 арк. 149-152);

23)протокол огляду та вручення грошових коштів ОСОБА_8 від 15.02.2018, проведено на підставі постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 15.02.2018 №399т. Серед належних ОСОБА_10 оглянутих і вручених йому 400 доларів США вказано купюру номіналом 100 доларів США серійний номер №KB78848867G (т. 3 арк. 122-124);

24)протокол огляду та вручення грошових коштів ОСОБА_8 від 23.05.2018, проведено на підставі постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 23.05.2018 №1225т. Серед належних ОСОБА_10 оглянутих і вручених йому 450 доларів США вказано купюру номіналом 100 доларів США серійний номер №HK74196695B (т. 3 арк. 162-164);

25)протокол огляду та вручення грошових коштів ОСОБА_8 від 04.06.2018, проведено на підставі постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 01.06.2018 №1274т. Серед належних ОСОБА_10 оглянутих і вручених йому 675 доларів США зазначено дві купюри номіналом 100 доларів США серійний номер KG70933526А, KD05364969В; три купюри номіналом 20 доларів США серійний номер МВ59180900F, GF55716348D, МG76576944F, одна купюра номіналом 10 доларів США серійний номер GF02480811В, одна купюра номіналом 5 доларів США серійний номер МD01476609С (т. 3 арк. 180-183);

26)протокол за результатом проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину від 24.01.2018, яким зафіксовано, що 22.01.2018 ОСОБА_10 передав ОСОБА_7 неправомірну вигоду в сумі 250 доларів США з 400 доларів США, що були йому вручені згідно з протоколом огляду і вручення грошових коштів від 22.01.2018. Додатком до протоколу є білий паперовий конверт з написом «пакет №1 грошові кошти в сумі 150 доларів США», заклеєний, засвідчений двома печатками «для пакетів №12 УСБУ України у Волинській області» та підписами трьох осіб: О.Шворак, А. Жижин, ОСОБА_10 (т. 2 арк. 154-156);

27)протокол за результатом проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину від 16.02.2018, яким зафіксовано, що 15.02.2018 ОСОБА_10 передав ОСОБА_7 неправомірну вигоду в сумі 250 доларів США, з 400 доларів США, що були йому вручені згідно з протоколом огляду і вручення грошових коштів від 15.02.2018, у тому числі грошову купюру номіналом 100 доларів США серійний номер №KB78848867G. Додатком до протоколу є білий паперовий конверт з написом «пакет №1 поміщені 150 доларів США ОСОБА_8 купюра номіналом 50 доларів США, MB92617610B, купюра номіналом 50 доларів США, KB60635276E», заклеєний, засвідчений двома печатками «для пакетів №12 УСБУ України у Волинській області» та підписами трьох осіб: О.Шворак, А. Жижин, ОСОБА_10 (т. 3 арк. 125-127);

28)протокол за результатом проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину від 25.05.2018, яким зафіксовано, що 23.05.2018 ОСОБА_10 передав ОСОБА_7 неправомірну вигоду в сумі 450 доларів США, що були йому вручені згідно з протоколом огляду і вручення грошових коштів від 23.05.2018, у тому числі грошову купюру номіналом 100 доларів США серійний номер №HK74196695B (т. 3 арк. 165-166);

29)протокол за результатом проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину від 05.06.2018, яким зафіксовано, що 04.06.2018 ОСОБА_10 передав ОСОБА_7 неправомірну вигоду в сумі 675 доларів США, що були йому вручені згідно з протоколом огляду і вручення грошових коштів від 04.06.2018, у тому числі дві купюри номіналом 100 доларів США серійний номер KG70933526А, KD05364969В; три купюри номіналом 20 доларів США серійний номер МВ59180900F, GF55716348D, МG76576944F, одна купюра номіналом 10 доларів США серійний номер GF02480811В, одна купюра номіналом 5 доларів США серійний номер МD01476609С (т. 3 арк. 185-186);

30)протокол від 11.06.2018 за результатом проведення негласної слідчої (розшукової) дії візуальне спостереження за особою відносно ОСОБА_7 , яким зафіксовано зустріч між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , яка відбулася 07.06.2018. О 08:58 в с. Піща на вул. Центральна був зафіксований автомобіль марки Тойота Прадо сірого кольору р.н. НОМЕР_1 , який зупинився поруч з будинком АДРЕСА_2 , з місця водія вийшов ОСОБА_7 та пішов до ОСОБА_4 , який його очікував при вході на подвір`я даного будинку. Вони привіталися рукостисканням, після чого ОСОБА_4 помістив праву руку в кишеню штанів. Через деякий час вони були затримані (т. 3 арк. 195);

31)протоколи за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 24.01.2018, від 16.02.2018, від 25.05.2018, від 05.06.2018, якими зафіксовано розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , що відбулися 23.01.2018, 15.02.2018, 23.05.2018, 04.06.2018 (т. 2 арк. 157-163, т. 3 арк. 128-135, 167-174, 187-191);

32)протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 28.02.2018, яким зафіксовано розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у період з 11.01.2018 до 19.02.2018 (т. 2 арк. 164-184);

33)протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 10.05.2018, яким зафіксовано розмову 23.03.2018 між ОСОБА_16 , який розмовляв з телефону ОСОБА_7 , з ОСОБА_4 ; розмови між ОСОБА_7 і ОСОБА_4 23.03.2018, 06.04.2018, 08.04.2018, 02.05.2018 (т. 3 арк. 145-151);

34)протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 11.07.2018, яким зафіксовано розмову між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 07.06.2018 (т. 2 арк. 193);

35)повідомлення про завершення досудового розслідування від 01.08.2018, яким зафіксовано, що слідчий СВ УСБУ у Волинській області 01.08.2018 повідомив ОСОБА_4 та його захиснику ОСОБА_11 про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 27.12.2017 за №0000569, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та роз`яснив їм право на доступ до матеріалів досудового розслідування (т. 3 арк. 238);

36)протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29.08.2018, яким зафіксовано, що слідчий СВ УСБУ у Волинській області надав підозрюваному ОСОБА_4 та його захиснику ОСОБА_11 доступ до матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №0000569 у трьох томах, кількість аркушів кожного тому не вказана. Після ознайомлення ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_11 зробили запис про те, що вони з матеріалами у кримінальному провадженні ознайомлені в повному обсязі, у тому числі, з інформацією, що міститься на цифрових носіях, та засвідчили це своїми підписами (т. 3 арк. 200);

37)протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з ними від 12.12.2019, яким зафіксовано, що прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на відповідне клопотання сторони захисту відкрив шляхом надання для ознайомлення захисникам ОСОБА_6 та ОСОБА_5 доступ до матеріалів кримінального провадження №0000569 у трьох томах. Після ознайомлення захисники виклали зауваження, що відсутня постанова про призначення групи слідчих та засвідчили підписами завершення ознайомлення з наданими прокурором матеріалами (т. 3 арк. 199);

38)повідомлення про підозру від 07.06.2018, з якого вбачається, що 07.06.2018 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Зі змісту підозри вбачається, що за епізодом 07.06.2018 ОСОБА_4 , зокрема, підозрювали у тому, що 07.06.2018 приблизно о 09:00 ОСОБА_7 передав, а ОСОБА_4 отримав частину неправомірної вигоди в сумі 400 доларів США, що дає суду обґрунтовані підстави сумніватися в достовірності протоколу огляду і вручення грошових коштів ОСОБА_8 від 04.06.2018 та існуванні його на час огляду місця події 07.06.2018 (т. 3 арк. 239-245);

39)також суду надано відповідні технічні носії інформації, що містять аудіо-, та відеозаписи слідчих дій, негласних слідчих (розшукових) дій, які було відтворено в судовому засіданні;

40)наказ Волинської митниці ДФС від 04.12.2014 №47-о, відповідно до якого ОСОБА_4 з 04.12.2014 переведено на посаду заступника начальника митного поста «Піща» Волинської митниці ДФС (т. 1 арк. 243).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 89 КПК України сторони кримінального провадження мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Під час судового розгляду стороною захисту подано клопотання про визнання поданих прокурором доказів недопустимим та/або неналежними, тому такі докази, на думку захисту, не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може посилатися суд при ухваленні судового рішення, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, і з чим в повній мірі погоджується суд.

Прокурор, не погоджуючись з позицією захисту, стверджував, що усі надані стороною обвинувачення суду докази є належними і допустимими.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України характеризується активною поведінкою - діями, які вчиняються тільки особою-посередником і полягають, зокрема, в одержанні неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення уповноваженою особою. Частина 2 ст. 369-2 КК України також передбачає відповідальність за злочин з формальним складом, який визнається закінченим у разі одержання неправомірної вигоди, для себе чи третьої особи, з моменту фактичного отримання особою-посередником хоча б частини такої вигоди. Одержання неправомірної вигоди обумовлене здійсненням з боку особи-посередника впливу на прийняття рішення уповноваженою особою.

Виходячи зі змісту пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, доказуванню обов`язково підлягає: факт існування відкритого дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_7 , факт надання ОСОБА_4 згоди ОСОБА_7 на вплив на прийняття рішення щодо зменшення негативних наслідків дисциплінарного характеру внаслідок такого відкритого дисциплінарного провадження, а також слід обґрунтувати і довести існування у ОСОБА_4 можливостей такого впливу на компетентних службових осіб керівного складу митниці. Доказуванню підлягає також факт одержання неправомірної вигоди як для себе, так і для третьої особи, зрештою, і сам факт існування такої визначеної конкретно третьої особи та компетентної особи, уповноваженої на виконання функцій держави, з числа службових осіб керівного посадового (службового) складу Волинської митниці ДФС, якщо це одна і та ж особа, що зі змісту обвинувачення не є зрозумілим однозначно.

Жодну із зазначених обставин, на думку суду, прокурором під час судового розгляду поза розумним сумнівом не доведено.

Жодних доказів існування перед подією кримінального правопорушення відкритого дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_7 прокурором суду не надано. Про це говорить лише ОСОБА_7 , не попереджений про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань.

Крім того не надано прокурором суду і доказів на підтвердження згоди ОСОБА_4 на вплив на прийняття рішення щодо зменшення негативних наслідків дисциплінарного характеру щодо ОСОБА_7 та існування в нього можливостей такого впливу на службових (посадових) осіб керівного складу митниці, які мають відповідні повноваження щодо притягнення ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності, про наявність довірливих товариських стосунків ОСОБА_4 з якими стверджує в обвинуваченні прокурор.

З показів ОСОБА_7 в судовому засіданні вбачається, що йому взагалі невідомо нічого про долю дисциплінарного провадження, і чи було воно взагалі, а якщо було, то про результатами такого провадження його ніхто не інформував.

Таким чином існування вказаних обставин, що за змістом обвинувачення утворюють об`єктивну сторону кримінального правопорушення, прокурором в суді не доведено.

Окрім того судом установлено, що згідно з обвинувальним актом, який надійшов до суду і за яким призначався судовий розгляд, ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Під час судового розгляду прокурором було змінено обвинувачення, вручено ОСОБА_4 новий обвинувальний акт, згідно з яким дії, що інкриміновано ОСОБА_4 , кваліфіковано як вчинення злочину, відповідальність за який передбачено ч. 2 ст. 369-2 КК України. Таким чином досудове розслідування проводилося за підозрою у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 368 КК України.

Керівником регіональної прокуратури постановою від 27.12.2017 здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000569 та постановою від 02.02.2018 у кримінальному провадженні № 0000023 доручено слідчим слідчого відділу УСБУ у Волинській області; постановлено матеріали кримінального провадження направити начальнику слідчого відділу Управління СБУ у Волинській області для організації подальшого досудового розслідування. Вказані кримінальні провадження об`єднано в одне з №0000569.

Обидві постанови прокурора про визначення підслідності обґрунтовано тим, що органи прокуратури втратили повноваження з розслідування кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, а органи державного бюро розслідувань не розпочали свою роботу та, відповідно, з цих причин не можуть забезпечити здійснення ефективного досудового розслідування, тому проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідно доручити іншому органу досудового розслідування, а саме слідчим слідчого відділу управління СБУ у Волинській області. При цьому керівник регіональної прокуратури керувався ч. 5 ст. 36, статтями 110, 216, 218 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом, при цьому має бути дотримана сукупність наступних умов: докази мають бути отримані тільки уповноваженими на не особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином. При відсутності хоча би однієї складової цих умов доказ визнається недопустимим, а недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 87 КПК недопустимими є, зокрема, докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, у тому числі шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень. Тобто здійснення досудового розслідування неуповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , що здійснюється судом, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України, внесено до ЄРДР 27.12.2017 за №0000569 уповноваженою особою прокуратури і досудове розслідування на підставі постанов керівника прокуратури Волинської області від 27.12.2017 про визначення підслідності кримінального правопорушення, проведено слідчими СВ УСБУ у Волинській області.

Підслідність кримінальних правопорушень різним органам досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначається виключно згідно з положеннями ст. 216 КПК України.

Від початку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000569 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, було відомо, що розслідувана подія відбулась за участі працівників митниці, які згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист суддів, працівників апарату судів і працівників правоохоронних органів» віднесені до правоохоронних органів.

Положеннями ч. 1 ст. 216 КПК передбачено, що слідчі органи Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 216 КПК України, саме на слідчих органів державного бюро розслідування покладено повноваження щодо розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів.

Частина 2 ст. 216 КПК України визначає кримінальні правопорушення, які підслідні слідчим органів безпеки, і ця норма не уповноважує органи безпеки здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтею 368 КК України, за якою здійснювалося досудове розслідування.

Частиною 1 розділу XI «Перехідні положення» КПК України (у редакції, чинній станом на 27.12.2017, тобто на момент початку досудового розслідування) встановлено, що до дня введення в дію положень частини четвертої статті 216 цього Кодексу повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, - щодо злочинів, передбачених частиною четвертою статті 216 цього Кодексу. Після введення в дію положень частини четвертої статті 216 цього Кодексу кримінальні провадження, розпочаті слідчими органів прокуратури, продовжують здійснюватися слідчими органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, до закінчення досудового розслідування, але не довше двох років. Після закінчення дворічного строку кримінальні провадження, розпочаті слідчими органів прокуратури, у тримісячний строк передаються слідчим органів Державного бюро розслідувань.

Відповідно до абзацу другого пункту 4 розділу 6 ЗУ «Про державне бюро розслідувань» від 12.11.2015, який набрав чинності 01.03.2016, матеріали кримінального провадження, які на день набрання чинності цим Законом перебувають в іншому органі досудового розслідування на стадії досудового розслідування, але відповідно до цього Закону підслідні Державному бюро розслідувань, у тримісячний строк після початку здійснення Державним бюро розслідувань функції досудового розслідування передаються до відповідного підрозділу (органу) Державного бюро розслідувань для продовження провадження. Кримінальні провадження, які до початку діяльності Державного бюро розслідувань розпочаті слідчими органів прокуратури і перебувають на стадії досудового розслідування, продовжують здійснюватися слідчими органів прокуратури до закінчення досудового розслідування, але не довше двох років.

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Статтею 68 Основного Закону визначено, що всі зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до вимог ст. 3 КПК України, слідчий це службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням: податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю) Національного антикорупційного бюро України тощо, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до п. 2 рішення Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 №9, оскільки Конституція, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Основному Закону і в усіх випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Згідно з позиціями Конституційного Суду України, одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, установлюваних такими обмеженнями (абз.3 пп.3.1 п.3 мотивувальної частини рішення від 29.06.2010 №17-рп/2010); принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абз.6 пп.2.1 п.2 мотивувальної частини рішення від 20.12.2017 №2-р/2017).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». Якщо національне законодавство допустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

При ухваленні Конституції України у 1996 році прокуратура була позбавлена, зокрема, функції попереднього слідства. Реформування прокуратури було зумовлене виконанням Україною зобов`язань, пов`язаних зі вступом до Ради Європи. Так, у висновку №190(1995) від 26.09.1995 Парламентської асамблеї РЄ щодо заявки України на вступ до Ради Європи зазначається, що роль та функції прокуратури будуть змінені шляхом перетворення цієї інституції в орган, який відповідатиме європейським стандартам. При прийнятті Конституції України вважалося, що функція попереднього слідства зберігатиметься за прокуратурою протягом певного часу.

Відповідно до пункту 9 розділу XV Конституції України (в редакції Закону України №1401-VIII від 02.06.2016 року, що була чинна на день прийняття постанови про визначення підслідності у вказаному кримінальному провадженні), норми якої мають найвищу юридичну силу, прокуратура продовжує виконувати відповідно до чинних законів функцію досудового розслідування до початку функціонування органів, яким законом будуть передані відповідні функції.

Конституційний Суд України у рішенні від 10.09.2008 №15-рп/2008 у справі про повноваження прокуратури аналізував питання відповідності Основному Закону положень ст. 17 закону «Про прокуратуру» від 05.11.1991 стосовно проведення попереднього слідства у кримінальних справах слідчими прокуратури та наявності посад слідчих у Генеральній прокуратурі, прокуратурі Автономної Республіки Крим, прокуратурах областей, міст та інших прирівняних до них. У цій справі Суд дійшов висновку про відповідність Конституції України положень законодавства, згідно з якими прокуратура продовжує виконувати функцію слідства на час перехідного періоду до моменту створення системи досудового слідства і введення в дію законів, що регулюють її діяльність.

З метою недопущення неоднакового застосування та неправильного тлумачення положень розділів X «Прикінцеві положення» та XI «Перехідні положення» КПК України в частині, що стосується діяльності Державного бюро розслідувань України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про судоустрій статус суддів» у своєму листі від 02.03.2016 надав роз`яснення, що передання матеріалів відбувається відповідно до абзацу 2 пункту 4 розділу VI Закону України "Про Державне бюро розслідувань" та абзацу 2 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" КПК України у тримісячний строк після початку здійснення Державним бюро розслідувань функції досудового розслідування. Тобто початок дії положень ч. 4 ст. 216 КПК України пов`язаний не з моментом набрання чинності законом, який регулюватиме діяльність Державного бюро розслідувань України як державної установи, а з моментом початку здійснення останнім функцій органу досудового розслідування. До того часу згідно з абзацами 1 та 2 пункту 1 Розділу XI "Перехідні положення" КПК України повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури.

Державне бюро розслідувань розпочало свою діяльність 27.11.2018. Оскільки кримінальне провадження №0000569 зареєстроване 27.12.2017, тобто до дня початку роботи органів державного бюро розслідувань, то повноваженнями щодо здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, вчиненого працівником правоохоронного органу (Митної служби ДФС), були наділені слідчі органів прокуратури.

Таким чином, органи прокуратури лише з 27.11.2018 остаточно позбавлені повноважень здійснювати досудове розслідування в будь-яких кримінальних провадженнях, що вбачається з Конституції України, зокрема з п. 9 «Перехідних положень», та рішення КСУ №15-рп/2008.

Частиною 5 ст. 36 КПК України передбачено єдину можливість змінити орган, який здійснює досудове розслідування, а саме, право прокурора виключно внаслідок неефективного досудового розслідування доручити здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, в тому числі, в межах одного органу. Винятком із зазначеного правила були кримінальні провадження, підслідні НАБУ. Більше винятків ця норма не містила.

Належний суб`єкт доказування є завжди передумовою допустимості отриманих доказів, що підтверджується усталеною практикою Верховного Суду.

Згідно з КПК України стороною кримінального провадження з боку обвинувачення виступають: прокурор, орган досудового розслідування, керівник органу досудового розслідування, керівник органу дізнання, слідчий, дізнавач, оперативні підрозділи. Отже, прокурор належить до сторони обвинувачення нарівні з іншими її суб`єктами.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Основне навантаження з установлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, звичайно має слідчий, на якого покладається основний тягар збирання доказів під час досудового розслідування відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 36 та ч. 1, ч. 2 ст. 40 КПК України. Водночас законодавець не відмежовує прокурора від діяльності слідчого зі збирання доказів у кримінальному провадженні, а закріплює за ним можливість у необхідних випадках особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному КПК України, доручати проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам, призначати ревізії та перевірки у порядку, визначеному законом, приймати процесуальні рішення, у випадках, передбачених КПК України, повідомляти особі про підозру, пред`являти цивільний позов, затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акту, клопотань про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання.

Але прокурор, який наділений відповідно КПК України повноваженнями особистої участі у збиранні, оцінці та використанні доказів для прийняття відповідних процесуальних рішень, не є відокремленим суб`єктом у збиранні цих доказів, а є лише стороною обвинувачення, яку на досудовому розслідуванні представляє орган досудового розслідування. У цьому кримінальному провадженні - це слідчий відділ УСБУ у Волинській області, який здійснював досудове розслідування з порушенням правил підслідності, передбачених ст. 216 КПК, у ході якого і проведено негласні слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання доказів обвинувачення, щодо яких стороною захисту заявлено клопотання про їх недопустимість. І жодна норма КПК України не містить положень, які б розмежовували орган, що здійснює досудове розслідування, і прокурора, що здійснює процесуальне керівництво у такому, як два різних (незалежних одне від одного) суб`єкти збирання доказів в одному кримінальному провадженні. Тим більше оперативний підрозділ не є самостійним суб`єктом збирання доказів, а лише діє за дорученням уповноваженої у конкретному кримінальному провадженні особи.

Водночас, згідно до ч. 4 ст. 246 КПК виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину. Відповідно такий процесуальний документ як постанова про проведення контролю за вчиненням злочину і не могла бути створена слідчим неуповноваженого органу досудового розслідування, але від цього така ухвалена прокурором постанова, не є такою, що не може бути піддана судом оцінці на предмет її допустимості як доказу через призму порушення установлених законом правил підслідності кримінальних правопорушень.

Тому посилання прокурора на те, що ряд наданих суду документів складено і винесено прокурором та оперативними підрозділами за дорученням прокурора у кримінальному провадженні, тому вони не можуть бути визнані недопустимими у зв`язку із встановленням порушення правил підслідності, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Згідно зі статтею 2 КПК України до кожного учасника кримінального провадження має бути застосована належна правова процедура.

Конституційний Суд України у рішенні №12-рп/2011 від 20.10.2011 наголошував, що визнаватися допустимими та використовуватися як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав та свобод людини й громадянина у кримінальному процесі та ухваленні законного і справедливого рішення у справі. Суд у вказаному рішенні зазначив, що аналіз положення ч. 3 ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними незаконним способом, а саме з порушенням конституційних прав та свобод людини й громадянина, з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних, не уповноваженою на те особою тощо.

Докази, отримані у кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом (з рішення ЄС у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Об`єднана палата ККС Верховного Суду у своїй постанові від 24.05.2021 року у справі №640/5023/19 зробила висновок про те, як саме повинна застосовуватись норма права, яка встановлює належну процедуру реалізації Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК, та наслідків недотримання такої процедури в конкретному кримінальному провадженні. Змістом ч. 5 ст. 36, статей 86, 87, 110, 214, 216 КПК визначається належна правова процедура реалізації Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК, яка містить такі елементи: а) належний суб`єкт (Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники); б) оцінка досудового розслідування як неефективного; в) відображення такої оцінки у відповідному процесуальному рішенні - постанові; г) вмотивованість такої постанови. Обов`язковою передумовою реалізації Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК, є оцінка досудового розслідування органом досудового розслідування, встановленим ст. 216 КПК, як неефективного та відображення такої оцінки у постанові з наведенням відповідного мотивування.

Наявність відповідних відомостей, що стосуються конкретного кримінального провадження, щодо його неефективності відповідним прокурором може бути встановлено на будь-якому етапі досудового розслідування, в тому числі і на його початку, та бути підставами для прийняття рішення в порядку і відповідно до вимог ч. 5 ст. 36 КПК України. У кожному конкретному випадку наявність таких підстав має бути обґрунтована у відповідному процесуальному рішенні - постанові прокурора про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, яка має відповідати вимогам ст. 110 КПК України, у тому числі бути вмотивованою, надавати обґрунтоване пояснення щодо фактичних та юридичних підстав прийнятого рішення.

Постанова про доручення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування, її обґрунтування та вмотивування має бути предметом дослідження суду в кожному кримінальному провадженні, яке здійснюється з урахуванням його конкретних обставин. Результати такого дослідження утворюють підстави для подальшої оцінки отриманих у результаті проведеного досудового розслідування доказів з точки зору їх допустимості.

У разі доручення Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування без встановлення неефективності досудового розслідування органом досудового розслідування, визначеним ст. 216 КПК, зазначені уповноважені особи діятимуть поза межами своїх повноважень. У такому випадку матиме місце недотримання належної правової процедури застосування ч. 5 ст. 36 КПК та порушення вимог статей 214, 216 КПК України.

Наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими на підставі ст. 86, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку.

За встановлених судом обставин, посилання прокурора у постановах про визначення підслідності кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (яке відповідно до вимог ст.216 КПК України підслідне слідчим органів державного бюро розслідувань), у кримінальному провадженні №0000569 та №0000023 на те, що органи прокуратури втратили свої повноваження з розслідування кримінальних правопорушень, а органи державного бюро розслідувань не розпочали свою роботу та, відповідно, з цих причин не можуть забезпечити здійснення ефективного розслідування у кримінальному провадженні, не узгоджується з положеннями ч. 5 ст. 36 КПК України, якою керувався прокурор при прийнятті постанов і якою передбачено можливість визначення іншого органу досудового розслідування виключно у разі неефективного розслідування кримінального правопорушення. Якщо орган фактично не працює, це не означає, що він неефективно здійснює досудове розслідування, він його не здійснює взагалі. Даних про неефективність досудового розслідування даного кримінального провадження, як підставу для визначення іншого органу досудового розслідування, а також обґрунтованого пояснення щодо фактичних та юридичних підстав прийнятого прокурором рішення про зміну підслідності, постанови прокурора від 27.12.2017 та від 02.02.2018 не містять, тому суд вважає вказані постанови не вмотивованими.

Таким чином всупереч проаналізованим судом вимогам закону прокурором визначено підслідність кримінального правопорушення і слідчим відділом УСБУ у Волинській області, при здійсненні нагляду прокурором у кримінальному провадженні, здійснено досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні №0000569, у ході якого проведено слідчі дії, спрямовані на отримання доказів, що покладено в основу обвинувачення ОСОБА_4 , з порушенням визначених законом правил підслідності, передбачених ст. 216 КПК України, у той час як вказане кримінальне правопорушення, відповідно до ч. 4 цієї статті підслідне слідчим органів державного бюро розслідувань і до дня початку діяльності останнього кримінальні провадження, які підслідні йому, уповноважені були здійснювати виключно органи прокуратури.

Отже, враховуючи, що слідчий відділ УСБУ у Волинській області, при здійсненні нагляду процесуальним прокурором, діяв поза межами наданих цьому органу досудового розслідування кримінальним процесуальним законом повноважень, то відповідно до вимог ст. 87 КПК України надані прокурором і досліджені судом докази, надані суду на доведення винуватості ОСОБА_4 , здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, шляхом реалізації органом досудового розслідування і прокурором своїх повноважень, не передбачених цим кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень, на підставі п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України є недопустимими.

З огляду на очевидну безпідставність доручення прокурором здійснення досудового розслідування слідчим іншого органу, окрім слідчих органів прокуратури, є підстави для висновку, що первинний обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 , про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 3 ст. 368 КК України, у кримінальному провадженні №0000569, який надійшов до суду та на підставі якого призначено судовий розгляд, складений неуповноважною особою, слідчим слідчого відділу УСБУ у Волинській області. Крім того судом встановлено, що вказаний обвинувальний акт направлено до суду за межами строків досудового розслідування з огляду на таке.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України (в редакції станом на час здійснення досудового розслідування) досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим кодексом строки.

Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду; обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Пункт 13 ч. 1 ст. 3 КПК України регламентує, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Пунктом 13 ч. 2 ст. 36 КПК України регламентовано, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений затверджувати обвинувальний акт. Тобто, прокурор має право затвердити обвинувальний акт виключно під час досудового розслідування у межах його строків.

Кримінальний процесуальний закон пов`язує закінчення досудового розслідування з постановленням прокурором процесуального рішення - постанови про закриття кримінального провадження, або вчиненням комплексу процесуальних дій, пов`язаних з направленням до суду обвинувального акту чи відповідного клопотання. Системний аналіз норм КПК України надає можливість визначити наслідки закінчення досудового розслідування: унеможливлюється подальше проведення слідчих (розшукових) дій (в тому числі негласних) та збирання доказів; припиняються повноваження щодо постановлення процесуальних рішень і вчинення процесуальних дій суб`єктами досудового розслідування; закінчується функція судового контролю за дотриманням прав та інтересів осіб під час досудового розслідування.

Системний аналіз положень п. 15 ч. 1 ст. 3, ст. 28, п. 13 ч. 2 ст. 36, статей 110, 116, 283, 291 КПК України дає підстави для висновку, що слідчий та прокурор мають право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, в тому числі і визначені ч. 2 ст. 283 КПК України, тільки в рамках досудового розслідування, строки якого визначенні положеннями ст. 219 КПК України.

Судом установлено, що у вказаному кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 27.12.2017 за №0000569, 07.06.2018 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тобто двомісячний строк досудового розслідування спливав 07.08.2018.

Про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування кримінального провадження стороні захисту повідомлено 01.08.2018 (залишилося 7 днів); ознайомлення з матеріалами досудового розслідування завершено 29.08.2018, тобто цей період не включається у строк досудового розслідування.

Відомості про продовження строку досудового розслідування суду не надано.

Обвинувальний акт складено слідчим 29.08.2018, затверджено прокурором 29.08.2018. Копію обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування отримано ОСОБА_4 і його захисником ОСОБА_11 29.08.2018, що підтверджується відповідними розписками. Поряд з цим обвинувальний акт направлено в суд із супровідним листом від 05.09.2018 №04/4-449вих-18 поштою. Дату здачі поштового відправлення на пошту з відмітки на конверті встановити неможливо, інших доказів на підтвердження цієї дати суду не надано. Тому суд вважає, що датою направлення обвинувального акту в суд поштою є дата супровідного листа про його направлення, тобто 05.09.2018 (т. 1 арк. 40, 41). 29.08.2018 продовжився перебіг строку, що залишився до закінчення досудового розслідування (7 днів), і закінчився цей строк до направлення обвинувального акту в суд (т. 1 арк. 1-41).

Таким чином судом установлено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 27.12.2017 за №0000569, прокурором направлено в суд за межами строків досудового розслідування кримінального провадження, що є порушенням кримінального процесуального закону.

Враховуючи, що вказана процесуальна дія була вчинена за межами строків досудового розслідування без належного їх продовження, обвинувальний акт не може вважатися таким, що складений та затверджений уповноваженими на це особами відповідно до вимог КПК України. Така обставина свідчить про порушення прав на захист та справедливий розгляд справи у розумні строки, права на дотримання належної правової процедури та принципу правової визначеності.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України, є однією з форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт - це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його направленням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (ст. 293 КПК). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення. Відповідно до ст. 275 КПК України суд розглядає справу в межах пред`явленого обвинувачення.

Таким чином на момент судового розгляду ОСОБА_4 не висунуто обвинувачення уповноваженою особою відповідно до норм КПК України, що, відповідно, виключає його статус як обвинуваченого та скасовує його кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 51 рішення Європейського Суду з прав людини від 26.06.2008 року у справі «Ващенко проти України» «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

Отже обвинувачення не може вважатись таким, що було пред`явлено ОСОБА_4 у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку. Тому подані прокурором та досліджені судом докази, з урахуванням допущених органом досудового розслідування та прокурором порушень, не можуть бути визнані належними та допустимими.

Таким чином у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 не набув статусу обвинуваченого у встановленому законом порядку, що має наслідком встановлення судом недопустимості зібраних органом досудового розслідування і наданих суду доказів, тому суд визнає надані суду і досліджені докази недопустимими.

Крім того судом встановлено, що протокол обшуку від 07.06.2018 у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , який був складений слідчим СВ УСБУ у Волинській області та додаток до нього (флеш накопичувач з відеофіксацією обшуку), а також вилучені під час такого обшуку речі, які в подальшому були визнані речовими доказами, є недопустимими доказами, оскільки здобуті внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, з таких підстав.

Стаття 30 Конституції України, зміст якої відтворено і в статті 13 КПК України, передбачає, що кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. За загальним правилом, встановленим у частині другій статті 234 КПК України, обшук житла чи іншого володіння особи здійснюється на підставі ухвали слідчого судді.

У винятковому випадку, передбаченому частиною третьою статті 233 КПК України, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням з прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.

З протоколу обшуку від 07.06.2018 та відеозапису обшуку вбачається, що ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук житла та іншого володіння особи не було. Не було також і добровільної згоди ОСОБА_12 дружини ОСОБА_4 на проведення такого обшуку. Про відсутність такої згоди ОСОБА_12 на проведення в її житлі та іншому володінні обшуку свідчить і сам факт звернення слідчого після проведеного обшуку до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку, за наслідками розгляду якого, була постановлена ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла та іншого володіння особи від 14.08.2018.

Положення ч. 3 ст. 233 КПК України, містять вичерпний перелік підстав, за яких слідчий, прокурор мають право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи. У протоколі обшуку від 07.06.2018 зазначено, що обшук проводиться у зв`язку з переслідуванням особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України, 07.06.2018. у період з 09:13 до 15:35 Проте, як убачається з протоколів затримання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які були подані прокурором, вони були затримані о 09:06, тобто до початку проведення обшуку (проникнення) в житлові приміщення ОСОБА_4 .

З протоколу та відеозапису обшуку вбачається, що слідчим було запропоновано ОСОБА_12 видати грошові кошти, здобуті злочинним шляхом, що містяться у її володінні. Однак слідчий, який проводив обшук без дозволу слідчого судді на його проведення, у зв`язку з переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, як це зазначено в протоколі обшуку, мав би запропонувати ОСОБА_12 повідомити про осіб, які перебувають (переховуються) у її житлі чи володінні, які відповідно підозрюються у вчиненні злочину.

З викладеного вбачається, що фактично метою проникнення слідчого до житла та володіння ОСОБА_12 було лише вилучення грошових коштів, здобутих злочинним шляхом, що не є тим невідкладним випадком та підставою, яка надає право слідчому без дозволу слідчого судді проводити обшук в житловому приміщенні.

Дані обставини також підтверджуються ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області про дозвіл на обшук житла та іншого володіння особи від 14.08.2018, в мотивувальній частині якої слідчий суддя зазначив, що обшук 07.06.2018 року був проведений з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення. При цьому в ухвалі жодних посилань на положення до ч. 3 ст. 233 КПК України, перевірку правомірності проникнення до житла особи без рішення суду немає. Розгляд проведено без участі прокурора, слідчого, без огляду матеріалів кримінального провадження, відповідно не надано жодної оцінки зазначеним вище суттєвим розбіжностям у протоколах щодо підстави проникнення до житла без рішення суду, отже законність такого обшуку належно не перевірено.

З аналізу вимог ст. 233 КПК та законодавства України жодним чином не випливає, що проникнення до житла чи іншого володіння особи може мати місце з метою проведення в цих приміщеннях обшуку, навіть у випадках, передбачених у ч. 3 ст. 233 КПК. Адже законодавець, на закріплення конвенційних та конституційних прав осіб, як виняток, дав можливість проникати до приміщення (тим самим порушувати права особи), але тільки в суспільних інтересах, а саме: для врятування життя людей та майна, а не в інтересах досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні, та для затримання особи, яка переслідується, яка переховується у житлі чи іншому володінні особи.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 234 КПК України (в редакції, чинній на дату проведення обшуку) обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

З відеозапису обшуку від 07.06.2018 видно, що в житловому приміщенні та іншому володінні ОСОБА_12 фактично слідчим проводився обшук, метою якого було лише виявлення та фіксація відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення.

За відсутності ухвали слідчого судді, отриманої в порядку, передбаченому в ч. 1 та ч. 2 ст. 234 КПК України, результати такого обшуку не можуть бути визнані допустимими доказами.

Частина 1 та 2 статті 87 КПК України визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також: будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Оскільки обшук житлового приміщення ОСОБА_4 був проведений з істотним порушенням прав та свобод людини, порушення права особи на захист, то відповідно результати обшуку є недопустимими доказами в силу вимог частини 2 статті 87 КПК і похідні докази є також недопустимим доказами внаслідок доктрини "плодів отруєного дерева".

Також судом установлено, що у протоколі огляду місця події зазначено дату та години його проведення: 07.06.2018 з 09:06 до 15:40. Згідно з протоколом затримання ОСОБА_4 , він був затриманий 07.06.2018 о 09:06. Таким чином затримання ОСОБА_4 та огляд місця події розпочато одночасно. На відеозаписі огляду місця події, розпочатому 09:06 (одночасно із затриманням) чітко зафіксовано, як слідчий повідомляє про те, що проводиться огляд місця події безпосередньо після вчинення злочину, у якому підозрюється ОСОБА_4 , а він уже перебуває в кайданках.

Відповідно до ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишитися поряд з уповноваженою особою.

Відповідно до ч. 5 ст. 208 КПК України про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору. Згідно ч. 1 ст. 206 КПК України протокол під час досудового розслідування складається слідчим або прокурором, які проводять відповідну процесуальну дію, під час її проведення або безпосередньо після її закінчення.

Натомість складання протоколу про затримання ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні злочину, було розпочато 07.06.2018 о 16:30, тобто через сім годин після затримання, а закінчено його складання о 16:50. Отже, складання протоколу огляду місця події, яке завершено о 16:00, передувало складанню протоколу про затримання. Таким чином всупереч вимогам ч. 1 ст. 206 КПК України протокол про затримання ОСОБА_4 під час його затримання або безпосередньо після затримання складено не було, процесуальні права ОСОБА_4 після його фактичного затримання не роз`яснено.

У КПК України не передбачено такого учасника кримінального провадження, як затриманий. Однак, системний аналіз статей 42, 208, 276 КПК України свідчить про те, що особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення фактично набуває, статусу підозрюваного. У зв`язку з цим, особі, затриманій за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язково вручається пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки підозрюваного з їх повідомленням особою, яка здійснює затримання.

Тобто, з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 , як підозрюваного у вчиненні злочину, що співпадає по часу з початком проведення огляду місця події, він мав право бути негайно повідомлений, як підозрюваний, зрозумілою для нього мовою про підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, на роз`яснення прав мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені КПК, а уповноважена службова особа зобов`язана була в силу приписів ч. 4 ст. 208 КПК України негайно (тобто невідкладно, у момент затримання) здійснити таке повідомлення.

З дослідженого під час судового розгляду відеозапису огляду місця події вбачається, що ОСОБА_4 не був негайно повідомлений про його права саме як підозрюваний, в тому числі про право мати захисника під час проведенні такої слідчої дії як огляд місця події.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний має право на першу вимогу мати захисника, на участь захисника у проведенні процесуальних дій. Про свої права ОСОБА_4 не був обізнаний, оскільки не був про них повідомлений, і відповідно не міг ними скористатись. Тобто, в силу невиконання уповноваженою службовою особою імперативних приписів кримінального процесуального закону, ОСОБА_4 був позбавлений вчасної правової допомоги.

Таким чином органом досудового розслідування не лише належним чином не забезпечено умов для отримання підозрюваним ОСОБА_4 професійної правничої допомоги під час проведення невідкладних слідчих дій 07.06.2018, а навпаки, створено умови для неможливості участі захисника в таких діях. Про затримання ОСОБА_4 центр безоплатної правової допомоги було повідомлено лише о 13:30 07.06.2018. Про права затриманого ОСОБА_4 був повідомлений при підписанні протоколу про його затримання, тобто о 16:50 07.06.2018, це більше як через 7 годин після фактичного його затримання за підозрою у вчиненні злочину та початку невідкладних слідчих дій за його участю.

На підставі викладеного затримання ОСОБА_4 з 09:06, з моменту його фактичного затримання, до 16:30, моменту початку складання протоколу, суд вважає незаконним, оскільки затримання особи не було належним чином задокументовано і процесуальний статус ОСОБА_4 у цей період залишався невизначеним.

ЄСПЛ трактує таке затримання як порушення підпункту «с» п. 1 ст. 5 Конвенції (рішення від 15.11.2012 року у справі «Гриненко проти України».

Отже, під час проведення огляду місця події ОСОБА_4 не мав процесуального статусу підозрюваного з усім комплексом прав та процесуальних гарантій, передбачених КПК України для такого учасника кримінального провадження. Таким чином, право ОСОБА_4 на захист у кримінальному провадженні під час проведення невідкладних слідчих дій було порушене, тому докази, здобуті органом досудового розслідування внаслідок порушення права ОСОБА_4 на захист, є недопустимими відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України.

В результаті огляду місця події були вилучені добровільно видані ОСОБА_4 грошові кошти у загальній сумі 275 дол. США, які зафіксовано у протоколі слідчої дії, і в подальшому постановою від 08.06.2018 слідчого СВ УСБУ у Волинській області визнано речовими доказами. Так як предметом оцінки суду виступають не самі докази, а фактичні дані, які набувають значення доказів лише після їх верифікації у суді, тому фактичні дані, що зафіксовані у постанові слідчого від 08.06.2018 про визнання речовими доказами та протоколі додаткового огляду грошових коштів від 26.07.2018, складеному цією ж особою, в частині грошових коштів у загальній сумі 275 доларів США, з урахуванням факту недодержання конституційних прав і свобод людини під час проведення процесуальних дій, відповідно до ст. 87 КПК України є недопустимими доказами, так як є похідними від згаданого протоколу огляду місця події, який проведено з грубим порушенням кримінального процесуального закону.

Таким чином відомості, що містяться у протоколі огляду місця події від 07.06.2018 з додатками до нього та протоколі затримання ОСОБА_4 від 07.06.2018, не є допустимими джерелами доказів не тільки внаслідок отримання їх органом досудового розслідування без відповідних повноважень, а також як такі, що отримані з іншим порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема порушення права особи на захист, на підставі ст.86, ч. 1, п.3 ч.2 ст. 87, ч. 3 ст.89 КПК України.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією, сформованою у постановах ККС Верховного Суду у справі №686/19218/17 від 27.11.2019 та у справі №744/499/19 від 04.06.2020 про те, що проведення слідчих дій після фактичного затримання особи без участі захисника є однозначним порушенням права на захист.

З урахуванням установлених процесуальних порушень, фактів порушення конституційних прав і свобод людини, на підставі ст. 87 КПК недопустимими є і решта зазначених вище доказів сторони обвинувачення, які є похідними від згаданих протоколів слідчих дій, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у Верховним Судом у рішенні від 21.01.2020 у справі №756/8425/17, а також з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 30 червня 2008 року у справі «Гефген проти Німеччини» та від 21 квітня 2011 року, у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно з якими якщо джерело доказів є недопустимим, то всі інші фактичні дані, отримані з його допомогою, будуть такими ж. Тому похідні від визнаних недопустимими протоколів слідчих дій докази є недопустимими доказами внаслідок доктрини "плодів отруєного дерева".

Крім того суду надано постанови про визначення підслідності кримінального правопорушення у кримінальному провадженні, постанови про визначення та зміну групи прокурорів, постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування, які не є доказами у даному кримінальному провадженні, це процесуальні рішення, які можуть стверджувати або спростовувати обставини щодо належності та допустимості зібраних під час досудового розслідування доказів.

Суду не надано жодного витягу з ЄРДР у даному кримінальному провадженні щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення, що позбавляє суд можливості в повній мірі перевірити обґрунтованість внесення до ЄРДР відомостей щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що за тяжкістю кримінального правопорушення дало підстави стороні обвинувачення звертатися та отримали дозволи на проведення слідчих (розшукових) дій, у тому числі щодо ОСОБА_4 .

Постанову про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні для здійснення досудового розслідування суду також не надано.

Згідно з постановою ОП ККС Верховного Суду у справі №724/86/20 від 04.10.2021 за приписами статей 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК України рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі постанови, яка повинна відповідати передбаченим кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою. Статтею 110 КПК України установлено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова приймається у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Така специфічна процесуальна форма рішення про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть відповідні повноваження у конкретному кримінальному провадженні, як постанова, випливає із тлумачення положень ч. 2 ст. 39, ч. 1 ст. 214 КПК України у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу. Процесуальне рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України. При цьому з огляду на вимоги ч. 6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла. Витяг з ЄРДР не є процесуальним рішенням, а тому не породжує правових наслідків щодо визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування.

Отже, процесуальне рішення про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має прийматися у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. При цьому таке процесуальне рішення необхідно долучати до матеріалів досудового розслідування для підтвердження наявності повноважень слідчих, які здійснюють досудове розслідування. В аспекті застосування приписів ч. 2 ст. 39, ч. 1 ст. 214 КПК України у взаємозв`язку з положеннями ст. 110 цього Кодексу недотримання належної правової процедури спричиняє порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Таким чином зібрані під час досудового розслідування слідчими докази є такими, що зібрані не уповноваженими на те особами також з підстави відсутності в матеріалах кримінального провадження процесуального рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Також судом встановлено, що у зв`язку з наданням суду угоди про визнання винуватості, укладеної 08 вересня 2020 року між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 , матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 було виділено в окреме провадження з метою розгляду вказаної угоди.

Так прокурором під час поділу було запропоновано залишити у матеріалах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, раніше подані прокурором та вже досліджені судом процесуальні документи НСРД з проведення контролю за вчиненням злочину щодо обвинуваченого ОСОБА_7 щодо першого епізоду вчинення злочину від 23.01.2018.

Стороною обвинувачення також було надано і судом досліджено решту процесуальних документів НСРД (постанови про проведення контролю за вчиненням злочину, протоколи вручення технічних засобів, протоколи огляду та вручення грошових коштів, протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій - контроль за вчиненням злочину та протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій) з проведення контролю за вчиненням злочину щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , матеріали кримінального провадження щодо якого були виділені в окреме провадження, з метою розгляду угоди про визнання ним винуватості, усього за п`ятьма епізодам вчинення ним злочинів, а саме, 23.01.2018, 03.02.2018, 15.02.2018, 23.05.2018 та 04.06.2018.

Усі перелічені докази, на думку суду, були отримані з порушеннями положень КПК України під час проведення зазначених вище негласних слідчих (розшукових) дій, тому вони не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Зокрема, за змістом ч. 1 ст. 275 КПК України виключно слідчий має право залучати осіб в рамках конфіденційного співробітництва до проведення негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні. Таким правом прокурор у кримінальному провадженні не наділений. В даному кримінальному провадженні свідок ОСОБА_10 був залучений до проведення негласних слідчих (розшукових) дій постановами прокурора у кримінальному провадженні про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту. При цьому положення ч. 6 ст. 246 КПК України, які надають право за рішенням слідчого чи прокурора до проведення негласних слідчих (розшукових) дій залучати інших осіб, є загальними порівняно із положеннями ч. 1 ст. 275 КПК України, і не регламентують порядок залучення осіб до конфіденційного співробітництва. З огляду на те, що в порушення вимог ч. 1 ст. 275 КПК України ОСОБА_10 був залучений до конфіденційного співробітництва у даному кримінальному провадженні не уповноваженою процесуальним законом особою, це має наслідком визнання недопустимими доказами усіх протоколів НСРД за його участю, що досліджені судом.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та а також: достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Як убачається з резолютивних частин досліджених судом постанов прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину за кожним з епізодів, вони усі приймались з метою отримання доказів злочинної діяльності ОСОБА_7 та повного розкриття злочину, пов`язаного з одержанням ним неправомірної вигоди. Відповідно і всі інші процесуальні документи НСРД, які складені на виконання і на підставі зазначених постанов прокурора стосуються доведення обвинувачення щодо ОСОБА_7 про вчинення ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Крім того, що матеріали НСРД з контролю за вчиненням злочину, які подані прокурором та досліджені судом, стосуються безпосередньо обвинуваченого ОСОБА_7 щодо отримання ним неправомірної вигоди, такі матеріали НСРД взагалі не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, обвинувачення у якому висунуте ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 369-2 КК України. Склад цього злочину не передбачає встановлення джерела походження такої неправомірної вигоди (законне чи протиправне), тому відповідно доказування не потребує.

Не є зазначені вище матеріали НСРД і непрямими доказами, оскільки ніяким чином не обґрунтовують обставини, що підлягають доказуванню ні прямо, ні опосередковано.

Крім того з обвинувального акту щодо ОСОБА_4 вбачається, що час вчинення кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, встановлено упродовж березня 2018 року по 07.06.2018, у той час, коли процесуальні документи НСРД з проведення контролю за вчиненням злочину щодо обвинуваченого ОСОБА_7 подані щодо першого епізоду від 23.01.2018, другого епізоду від 03.02.2018 та третього епізоду від 15.02.2018, тобто за межами часу вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відтак за межами пред`явленого йому обвинувачення.

На підставі викладеного матеріали НСРД з проведення контролю за вчиненням злочину щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за усіма п`ятьма епізодами в розумінні ст. 85 КПК України є неналежними доказами у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 , так як ці матеріали не доказують і не спростовують жодної з перелічених у ст. 91 КПК України обставин, що підлягають доказуванню висунутого ОСОБА_4 обвинувачення.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, перевіривши та оцінивши докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність наданих суду і безпосередньо досліджених судом доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення по суті кримінального провадження, суд дійшов переконання, що органом досудового розслідування не здобуто і не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження викладених в обвинуваченні щодо ОСОБА_4 фактів зловживання впливом. Тому причетність ОСОБА_4 до вказаного в обвинуваченні кримінального правопорушення не доведено. Обвинувачення ОСОБА_4 ґрунтується лише на припущеннях, не підтверджується об`єктивними, достовірними доказами, здобутими в ході досудового розслідування й наданими стороною обвинувачення суду, що дає суду підстави стверджувати про недоведеність обставин, які згідно зі ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Судом визнано недопустимими докази, здобуті з істотними порушеннями закону.

Судом визнано неналежними докази, які не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Отже належних, допустимих, достовірних доказів, які б в сукупності доводили обвинувачення ОСОБА_4 , стороною обвинувачення суду не надано. Подані стороною обвинувачення докази, на переконання суду, не узгоджуються між собою, містять суттєві суперечності щодо фактичних обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, їх сукупності доказів не є достатньою для обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Згідно з вимогами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Згідно із статтями 8, 9, 17 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі "Тельфнер проти Австрії" від 20 березня 2001 року та "Джон Мюррей проти Сполученого Королівства" від 08 лютого 1996 року. У справі "Барбера, Meссeгу и Хабардо против Іспанії" (Barbera, MesseguandJabardo v. Spain) від 6 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинності" вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що за змістом пункту 2 статті 6 Конвенції, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Згідно з положеннями ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення ЄС у справі "Авшар проти Туреччини"). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄС у справі "Веренцов проти України" - п. 86, "Яллох проти Німеччини").

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу, відповідно до вимог ч.2 якої жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок. Положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України визначено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Таким чином суд, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності, взаємозв`язку та переконливості, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов висновку, що обвинувачення ОСОБА_4 є недоведеним, так як воно не обґрунтовано достатніми, належними та допустимими і достовірними доказами, які б підтверджували винуватість особи поза розумним сумнівом.

На підставі викладеного, з урахуванням доказів, наданих суду стороною обвинувачення, що досліджені та перевірені в судовому засіданні в повному обсязі, враховуючи те, що можливості збирання доказів у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 вичерпані, суд дійшов переконання про недоведеність наявності в його діях складу вказаного кримінального правопорушення (злочину), тому ОСОБА_4 слід визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та виправдати, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта у кримінальному провадженні, відсутні.

Відповідно до вимог статей 100, 174 КПК України, суд вирішує долю вказаних у відповідних постановах речових доказів та питання накладених арештів на майно. Слід скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 20.06.2018, з урахуванням ухвали слідчого судді від 23.06.2018 про виправлення описки (т. 1 арк. 240-242).

Керуючись статтями 368, 370 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, та виправдати його, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного кримінального правопорушення (злочину), на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді, на мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_3 ; грошові кошти:

дві купюри номіналом 100 доларів США серійний номер KG70933526А, KD05364969В;

три купюри номіналом 20 доларів США серійний номер МВ59180900F, GF55716348D, МG76576944F,

одна купюра номіналом 10 доларів США серійний номер GF02480811В,

одна купюра номіналом 5 доларів США серійний номер МD01476609С,

тринадцять купюр номіналом 100 грн серійний номер №УЄ5012518, №УЄ0826479, №КФ7159603, №СВ2801030, №СБ3962886, №СЖ4970126, №МГ0689932, №СБ3195690, №УЕ3053688, №МГ1617001, №МК4651743, №ЗВ4073130, №ЕД5562499;

дев`ятнадцять купюр номіналом 200 грн серійний номер №ЕЩ2213248, №УЛ5698872, №ЗЕ7699039, №ПЗ2281306, №ВГ6974886, №ЄЗ1045475, №УД1775082, №ЕД9060851, №СЛ7751722, №ТЖ3854442, №УЖ8044764, №СЕ5971611, №УЖ9733529, №УД 0184431, №УЙ4423335, №СВ 5645079, №СЖ 7435831, №УИ 2970089, №АД7183178;

п`ять купюр номіналом 500 грн серійний номер №ФД1171210, №ФД 4544541, №МА5374061, №ВД 9392580, №ВГ8308752;

три купюри номіналом 5 доларів США серійний номер №ML87631479F, №MG28146940D, №JB18334663B;

одну купюру номіналом 10 доларів США серійний номер №MA 31984004A;

дві купюри номіналом 20 доларів США серійний номер №MF42284260K, №EB93804815J;

три купюри номіналом 200 грн серійний номер №ЕБ3180138, №ЗЗ4145528, №ХЕ8707124;

три купюри номіналом 100 доларів США серійний номер №HK74196695B, №KB78848867G, №KB54241713H.

дві купюри номіналом 200 грн серійний номер №ВД443749, №ЄБ4364219;

три купюри номіналом 100 доларів США серійний номер №LD50375770C, №LA91420390B, №LK05313348D;

дві купюри номіналом 50 доларів США серійний номер №JB30840440B, MG35733196A; десять купюр номіналом 20 доларів США серійний номер №MB10388519J, №MG52016444E, №MB55017017C, №MB24586821I, №MA22004961D, №ME07182702E, №MK12743166E, №MB37005235G, №MB94842975D, №JE90006907A;

двадцять чотири купюри номіналом 10 доларів США серійний номер №JG31646547B, №MB57398060A, №MJ26980649A, №MK37193058A, №ML58505279A, №ML75309714B, №MB36504728D, №MG16498286B, №JC74686382A, №MG66413403A, №MB10177951D, №MF88662437B, №ML44232655B, №MK35523908A, №JB29305268C, №IH1791727A, №MH03614823A, №MB83234663C, №MB85148617C, №ML70233925B, №MB36503167D, №IF34987549B, №JF32186708C, №ML36492446A;

тридцять три купюри номіналом 5 доларів США серійний номер №IF56360660A, №JE81042589A, №JB18395850B, №MC08460984B, №MG45716765B, №IF00816204A, №JB 4656658A, №JB36620680A, №MG46549075B, №ML85219086F, №MB31467843B, №MG46450113B, №MB31563280B, №JB09554051B, №ML16531056F, №IG13882477C, №ML39601733E, №JF74242214B, №MC08459762B, №ML52748357B, №MG50130535B, №MB57266214C, №MD85019243A, №MA14199900A, №JE46344678A, №ML74841308C, №JB24636621A, №ML87654441F, №MF68046777B, №JB59848603A, №MK56036515A, №IB83856782B, №ML74969707C;

шістнадцять купюр номіналом 500 грн серійний номер №ХЄ 3618408, №ХБ0890977, №ХВ9560336, №ХА9642913, №ХА6372510, №ХБ2414047, №ХА3070417, №ФД 6174863, №СЖ3160816, №СГ2709766, №ВХ5180240, №ЗЗ8147777, №МВ5223308, №МВ5223307, №МВ0968148, №ЗД1983526;

чотири купюри номіналом 200 грн серійний номер №УГ9180209, №УГ9712608, №КГ5677848, №ЄЖ2693529;

шістдесят три купюри номіналом 100 грн серійний номер №УМ3312235, №УМ3563040, №УМ3314890, №УЗ0492601, №УЄ9200409, №УТ3003487, №УА8812366, №УФ3388129, №УИ6034502, №УЕ9506892, №УЕ1088232, №УИ0286834, №УЕ9506893, №УЕ9506894, №УИ4072773, №УФ5649194, №УМ3314882, №УМ0824622, №УЕ3779574, №УН9139214, №УЕ4549927, №УЕ6538296, №УЕ5545574, №УЙ9374316, №УИ8749399, №УМ5058940, №УР8125826, №УР0404915, №УИ2101583, №УМ 2812776, №УУ4899795, №УМ8544588, №УН6940395, №УЕ8061094, №УМ2562164, №УИ0575946, №УП5397359, №УП8058581, №УВ2420691, №УЧ6233155, №УЧ2840267, №УЕ3800683, №ТБ9425661, №КН5508171, №КН4088506, №ТБ1457007, №СБ1565042, №СЖ4018084, №СД5262560, №СБ0589851, №ТБ1457936, №МБ8931700, №СД3739198, №СЕ1705976, №СГ8597279, №СГ5489670, №ТА1538273, №КП 0005279, №КФ8177198, №СИ5361319, №СГ8285029, №ЗГ6465445, №СД6316717; одна купюра номіналом 100 доларів США серійний номер № LL02812055D; тридцять сім купюр номіналом 10 доларів США серійний номер №MF54569834B, №JL56179239A, №MF70693519B, №MK75341192A, №MD52257242A, №MK37426034A, №MF19100914C, №MG55861559A, №JF54236646B, №MH07848542A, №MB85190527C, №IB36784122C, №GG14316186A, №GL50348026A, №IF21454243A, №GF20529196A, №GF20691965A, №GL34993157A, №IB00512106A, №GL49966657A, №JJ32081100A, №GF17965751A, №II18662949A, №IE26359273A, №IE26372727A, №IF74815626B, №MB95647509A, №ML51136584A, №MG39430349A, №MB13087019C, №MB35860332C, №IF74402804B, №JF14224276C, №MF88793762B, №MA31693019A, №MB35620423C, №MF42305145B; сорок шість купюр номіналом 5 доларів США серійний номер №MD64978263B, №MG51989341B, №JB09236920A, №IL21264851A, №IE18146190A, №IF72837514A, №IB23351264B, №MF72333023B, №JL86449137A, №MF71619340B, №MA75283628A, №MA73753559A, №MG51955747B, №IB68405428B, №ME87115184A, №MB62875314B, №JF71168461B, №MF72826193B, №IF00801770A, №MB90292120B, №MB31561276B, №MG51952312B, №ML68425319B, №IL07399075A, №JA23593916A, №JI02049233A, №JL24567499B, №IE03506941C, №IF56356566A, №IE10606986A, №IL09402372A, №IC13819160A, №IC17875287A, №IL44404438A, №IG07489482A, №IG04810469A, №IE20007623A, №IC34432443A, №IG09641511A, №IG10027009A, №IC18199649A, №IC18199651A, №IG08778900A, №IA56997351A, №IF82104278A, №IL02137460B;

дві купюри номіналом 500 грн серійний номер № ХА3456266, №АА4355384; п`ять купюр номіналом 100 грн серійний номер №УЕ1561096, №УШ5371840, №УЕ0089825, №СВ2379705, №КИ9243809.

дві купюри номіналом 200 грн серійний номер №УД3159051, №УД3159052.

Речові докази у кримінальному провадженні:

мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_3 , поміщено до паперового конверта №3 сірого кольору, переданий на зберігання в камеру зберігання речових доказів СВ УСБУ у Волинській області (т. 2, арк. 93, 94), повернути ОСОБА_4 ;

грошові кошти в сумі 400 доларів США: чотири банкноти номіналом 100 доларів США серійний номер АВ18436624N, КВ36363715R, НF17018146D, НВ22072701С, які вилучено під час огляду місця події та поміщено в паперовий конверт №1 сірого кольору (т. 1, арк. 197-200);

грошові кошти, вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 :

тринадцять купюр номіналом 100 грн серійний номер №УЄ5012518, №УЄ0826479, №КФ7159603, №СВ2801030, №СБ3962886, №СЖ4970126, №МГ0689932, №СБ3195690, №УЕ3053688, №МГ1617001, №МК4651743, №ЗВ4073130, №ЕД5562499;

дев`ятнадцять купюр номіналом 200 грн серійний номер №ЕЩ2213248, №УЛ5698872, №ЗЕ7699039, №ПЗ2281306, №ВГ6974886, №ЄЗ1045475, №УД1775082, №ЕД9060851, №СЛ7751722, №ТЖ3854442, №УЖ8044764, №СЕ5971611, №УЖ9733529, №УД0184431, №УЙ4423335, №СВ 5645079, №СЖ 7435831, №УИ 2970089, №АД7183178;

п`ять купюр номіналом 500 грн серійний номер №ФД1171210, №ФД4544541, №МА5374061, №ВД 9392580, №ВГ8308752;

три купюри номіналом 5 доларів США серійний номер №ML87631479F, №MG28146940D, №JB18334663B;

одну купюру номіналом 10 доларів США серійний номер №MA 31984004A; дві купюри номіналом 20 доларів США серійний номер №MF42284260K, №EB93804815J, що поміщені в паперовий конверт білого кольору з написом «Пакет №1»,

три купюри номіналом 200 грн серійний номер №ЕБ3180138, №ЗЗ4145528, №ХЕ8707124; одна купюра номіналом 100 доларів США серійний номер №KB54241713H, що поміщені в паперовий конверт білого кольору з написом «Пакет №2»,

дві купюри номіналом 200 грн серійний номер №ВД443749, №ЄБ4364219;

три купюри номіналом 100 доларів США серійний номер №LD50375770C, №LA91420390B, №LK05313348D;

дві купюри номіналом 50 доларів США серійний номер №JB30840440B, MG35733196A; десять купюр номіналом 20 доларів США серійний номер №MB10388519J, №MG52016444E, №MB55017017C, №MB24586821I, №MA22004961D, №ME07182702E, №MK12743166E, №MB37005235G, №MB94842975D, №JE90006907A; двадцять чотири купюри номіналом 10 доларів США серійний номер №JG31646547B, №MB57398060A, №MJ26980649A, №MK37193058A, №ML58505279A, №ML75309714B, №MB36504728D, №MG16498286B, №JC74686382A, №MG66413403A, №MB10177951D, №MF88662437B, №ML44232655B, №MK35523908A, №JB29305268C, №IH1791727A, №MH03614823A, №MB83234663C, №MB85148617C, №ML70233925B, №MB36503167D, №IF34987549B, №JF32186708C, №ML36492446A;

тридцять три купюри номіналом 5 доларів США серійний номер №IF56360660A, №JE81042589A, №JB18395850B, №MC08460984B, №MG45716765B, №IF00816204A, №JB 4656658A, №JB36620680A, №MG46549075B, №ML85219086F, №MB31467843B, №MG46450113B, №MB31563280B, №JB09554051B, №ML16531056F, №IG13882477C, №ML39601733E, №JF74242214B, №MC08459762B, №ML52748357B, №MG50130535B, №MB57266214C, №MD85019243A, №MA14199900A, №JE46344678A, №ML74841308C, №JB24636621A, №ML87654441F, №MF68046777B, №JB59848603A, №MK56036515A, №IB83856782B, №ML74969707C;

шістнадцять купюр номіналом 500 грн серійний номер №ХЄ 3618408, №ХБ0890977, №ХВ9560336, №ХА9642913, №ХА6372510, №ХБ2414047, №ХА3070417, №ФД 6174863, №СЖ3160816, №СГ2709766, №ВХ5180240, №ЗЗ8147777, №МВ5223308, №МВ5223307, №МВ0968148, №ЗД1983526; чотири купюри номіналом 200 грн серійний номер №УГ9180209, №УГ9712608, №КГ5677848, №ЄЖ2693529; шістдесят три купюри номіналом 100 грн серійний номер №УМ3312235, №УМ3563040, №УМ3314890, №УЗ0492601, №УЄ9200409, №УТ3003487, №УА8812366, №УФ3388129, №УИ6034502, №УЕ9506892, №УЕ1088232, №УИ0286834, №УЕ9506893, №УЕ9506894, №УИ4072773, №УФ5649194, №УМ3314882, №УМ0824622, №УЕ3779574, №УН9139214, №УЕ4549927, №УЕ6538296, №УЕ5545574, №УЙ9374316, №УИ8749399, №УМ5058940, №УР8125826, №УР0404915, №УИ2101583, №УМ 2812776, №УУ4899795, №УМ8544588, №УН6940395, №УЕ8061094, №УМ2562164, №УИ0575946, №УП5397359, №УП8058581, №УВ2420691, №УЧ6233155, №УЧ2840267, №УЕ3800683, №ТБ9425661, №КН5508171, №КН4088506, №ТБ1457007, №СБ1565042, №СЖ4018084, №СД5262560, №СБ0589851, №ТБ1457936, №МБ8931700, №СД3739198, №СЕ1705976, №СГ8597279, №СГ5489670, №ТА1538273, №КП 0005279, №КФ8177198, №СИ5361319, №СГ8285029, №ЗГ6465445, №СД6316717, що поміщені в паперовий конверт білого кольору з написом «Пакет №4»,

одна купюра номіналом 100 доларів США серійний номер № LL02812055D; тридцять сім купюр номіналом 10 доларів США серійний номер №MF54569834B, №JL56179239A, №MF70693519B, №MK75341192A, №MD52257242A, №MK37426034A, №MF19100914C, №MG55861559A, №JF54236646B, №MH07848542A, №MB85190527C, №IB36784122C, №GG14316186A, №GL50348026A, №IF21454243A, №GF20529196A, №GF20691965A, №GL34993157A, №IB00512106A, №GL49966657A, №JJ32081100A, №GF17965751A, №II18662949A, №IE26359273A, №IE26372727A, №IF74815626B, №MB95647509A, №ML51136584A, №MG39430349A, №MB13087019C, №MB35860332C, №IF74402804B, №JF14224276C, №MF88793762B, №MA31693019A, №MB35620423C, №MF42305145B; сорок шість купюр номіналом 5 доларів США серійний номер №MD64978263B, №MG51989341B, №JB09236920A, №IL21264851A, №IE18146190A, №IF72837514A, №IB23351264B, №MF72333023B, №JL86449137A, №MF71619340B, №MA75283628A, №MA73753559A, №MG51955747B, №IB68405428B, №ME87115184A, №MB62875314B, №JF71168461B, №MF72826193B, №IF00801770A, №MB90292120B, №MB31561276B, №MG51952312B, №ML68425319B, №IL07399075A, №JA23593916A, №JI02049233A, №JL24567499B, №IE03506941C, №IF56356566A, №IE10606986A, №IL09402372A, №IC13819160A, №IC17875287A, №IL44404438A, №IG07489482A, №IG04810469A, №IE20007623A, №IC34432443A, №IG09641511A, №IG10027009A, №IC18199649A, №IC18199651A, №IG08778900A, №IA56997351A, №IF82104278A, №IL02137460B; дві купюри номіналом 500 грн серійний номер № ХА3456266, №АА4355384; п`ять купюр номіналом 100 грн серійний номер №УЕ1561096, №УШ5371840, №УЕ0089825, №СВ2379705, №КИ9243809;

дві купюри номіналом 200 грн серійний номер №УД3159051, №УД3159052 , що поміщені в паперовий конверт білого кольору з написом «Пакет №5»,

(всі вказані грошові кошти згідно з постановою слідчого про визнання речовими доказами, т. 2 арк. 86-92, зберігаються при ненаданих суду матеріалах кримінального провадження) -

повернути ОСОБА_4 ;

грошові кошти в сумі 275 доларів США: дві банкноти номіналом 100 доларів США серійний номер KG70933526А, KD05364969В; три банкноти номіналом 20 доларів США серійний номер МВ59180900F, GF55716348D, МG76576944F, одна банкнота номіналом 10 доларів США серійний номер GF02480811В, одна банкнота номіналом 5 доларів США серійний номер МD01476609С, які поміщено в паперовий конверт №2 сірого кольору, що зберігаються при ненаданих суду матеріалах кримінального провадження,

грошові кошти, вилучені під час обшуку у ОСОБА_4 , дві банкноти номіналом 100 доларів США серійний номер №HK74196695B, №KB78848867G, що поміщені в паперовий конверт білого кольору з написом «Пакет №2» і зберігаються при ненаданих суду матеріалах кримінального провадження,

білий паперовий конверт з написом «пакет №1 поміщені 150 доларів США ОСОБА_8 », заклеєний, засвідчений двома печатками «для пакетів №12 УСБУ України у Волинській області, купюра номіналом 50 доларів США, MB92617610B, купюра номіналом 50 доларів США, KB60635276E» та підписами трьох осіб: О.Шворак, А. Жижин, ОСОБА_10 , який зберігається у матеріалах судової справи, т. 3 арк. 127,

білий паперовий конверт з написом «пакет №1 грошові кошти в сумі 150 доларів США», заклеєний, засвідчений двома печатками «для пакетів №12 УСБУ України у Волинській області» та підписами трьох осіб: О.Шворак, А. Жижин, ОСОБА_10 , який зберігається у матеріалах судової справи, т. 2, арк.156 повернути ОСОБА_10 .

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Шацький районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1 Згідно з оригіналом Суддя Шацького районного суду Волинської області ОСОБА_1