Справа № 455/810/20
Провадження № 1-кп/455/142/2022
У Х В А Л А
Іменем України
05 травня 2022 року м. Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000250 від 10.06.2020 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, інваліда ІІ групи, судимості немає, - у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю: сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 ,
сторони захисту особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_3 , законного представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , 10.06.2020 року, приблизно о 10:30 годині, перебуваючи в приміщенні магазину «Свій Маркет», що знаходиться за адресою: м.Старий Самбір, вул. Л. Галицького, №57 «а», Львівської області, відкрито викрав з прилавка 1 пляшку вина ігристого «Магеngo» 0,75 л, вартістю 73,26 гривень, шляхом погрози застосування насильства до продавця вищезгаданого магазину ОСОБА_8 , не розрахувавшись за яку та не реагуючи на вимогу продавця про здійснення оплати за таку, вибіг за межі приміщення магазину «Свій Маркет», чим заподіяв ТзОВ «Рітейл Україна» матеріальну шкоду на загальну суму 73,26 гривень.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання за обставин викладених у ньому.
Особа, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_3 суду пояснив, що 10.06.2020 року, точного часу не пригадує, зайшов в продуктовий магазин біля відділення пошти в м.Старий Самбір. Туди він зайшов, оскільки хотів вжити алкогольний напій. З собою він мав пляшку з-під безалкогольного напою «Ситро». Він зайшов в магазин та взяв зі стелажу пляшку червоного ігристого «Маренго» та мав намір покинути магазин. В магазині були дві жінки- продавці, які почали робити йому зауваження щодо його дій. Він намагався зупинити їхні крики. В тому числі вживаючи вирази: «Не кричи тупа курка», «Закрий пащеку». Однак, додав, що він нікому не погрожував та пляшкою ні на кого не замахувався.
Законний представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 пояснила, що її син ОСОБА_3 давно хворіє та схильний до вживання алкогольних напоїв. Після вчиненого ним, вона пішла в магазин та оплатила вартість ігристого напою «Маренго».
Захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_7 не заперечив щодо задоволення клопотання прокурора. Однак зазначив, що ОСОБА_3 нікому не погрожував, тобто вчинив суспільно-небезпечне діяння без погрози застосування насильства. Окрім того, зважаючи на неосудність ОСОБА_3 , просив виключити посилання на умисел в діях його підзахисного.
Представник потерпілого ТзОВ "Рітейл Україна" - ОСОБА_5 не заперечила щодо задоволення клопотання прокурора. Пояснила, що вона була керуючим магазину «Свій Маркет», який розташований в м.Старий Самбір. 10.06.2020 року її в магазині не було. На роботі були продавці ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які згодом повідомили їй, що дуже налякалися після того інциденту. Також додала, що кошти за ігристий напій «Маренго» було відшкодовано в повному обсязі.

Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання з наступних підстав.
Статтею 513 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру та якщо слід, то які саме.
Обгрунтованість клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_3 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню та дослідженими у судовому засіданні доказами:
-показаннями ОСОБА_3 , який частково підтвердив обставини вчинення ним суспільно небезпечного діяння;
- показаннями представника потерпілого ТзОВ «Рітейл Україна» - ОСОБА_5 , даними нею в судовому засіданні;
- показами свідка ОСОБА_8 , яка повідомила, що вона працювала продавцем в м.Старий Самбір у магазині «Свій Маркет», звідки ОСОБА_3 викрав пляшку шампанського. Не пам`ятає, коли мало місце викрадення. ОСОБА_3 зайшов у магазин, взяв із стелажу магазину пляшку шампанського. Він вийшов із магазину, не розрахувавшись. Вказаний інцедент було зафіксовано камерою внутрішнього спостереження магазину. Додала, що вона хотіла відібрати пляшку від ОСОБА_3 , а згодом подзвонила до поліції. Повністю всі обставини вона пригадати не може. Оскільки минуло вже багато часу. Додала, що шкода за викрадене була повністю відшкодована.

- показами свідка ОСОБА_10 , яка повідомила, що вона працювала продавцем в м.Старий Самбір у магазині «Свій Маркет». В першій половині дня 10.06.2020 року вона з ОСОБА_11 була на зміні. До магазину зайшов ОСОБА_3 з пляшкою від «Ситро». Ця особа їм була відома, оскільки він раніше неодноразово заходив до них в магазин та був їм відомий з негативної сторони. Ця особа взяла пляшку «Маренго», та попрямувала до виходу. Волянська Соломія хотіла забрати в нього пляшку «Маренго», а ОСОБА_3 замахнувся пляшкою від «Ситро» і сказав: «Не підходь до мене, бо я тебе вдарю». Після того як ОСОБА_3 покинув магазин. Вони викликали працівників поліції;

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000250 від 10.06.2020 року, з якого відомо, що 10.06.2020 року в Старосамбірське відділення поліції Самбірського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області надійшло повідомлення від ОСОБА_9 про те, що 10.06.2020 року, близько 10:30 години невідома особа чоловічої статі зайшла в приміщення магазину «Свій Маркет», погрожуючи фізичною розправою та відкрито заволоділа алкогольним напоєм «Маренго» в кількості 1 штука та пішла у невідомому напрямку (а.с.103);

-заявою ОСОБА_5 від 10.06.2020 року, з якої відомо, що остання звернулася до начальника Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_12 , в якій просить прийняти міри до ОСОБА_3 , жителя м.Старий Самбір, котрий 10.06.2020 року близько 10:30 години перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що у АДРЕСА_2 , відкрито викрав з вітрини 1 пляшку ігристого вина «Маренго» ємкістю 0,75 л, вартістю 73,26 гривень, при цьому ОСОБА_3 погрожував застосувати насильство до продавця ОСОБА_13 (а.с.104);

- протоколом огляду місця події від 10.06.2020 року, яким встановлено, що в коридорі, біля входу в адміністративну будівлю Старосамбірського ВП, на металевому кріслі сидить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель м.Старий Самбір, який одягнутий в кофту сірого кольору, штани джинсові синього кольору, кросівки білого кольору. Поряд із його лівою ногою на підлозі знаходиться темного кольору скляна пляшка, ємністю 0,75 л із надписом торгової марки «Marengo- Semi Sweet». На пляшці наклеїна етикетка, на якій вказано, що це ігристе напів солодке вино «Маренго», дата виготовлення 13.04.2020 року. Дана пляшка порожня, відкрита без кришки, не наповнена. ОСОБА_3 добровільно видав дану пляшку та повідомив, що відкрито викрав її 10.06.2020 року в магазині «Свій Маркет», проте вона була наповнена. Після цього, як він вийшов із приміщення магазину, випив вміст даної пляшки (а.с.105-106);

- протоколом огляду речей від 10.06.2020 року встановлено, що об`єктом огляду є цифровий носій, на якому є відеофайл в якому збережено відеозапис за період часу з 10:20 години 10.06.2020 року. Фокус камери охоплює територію торгового залу і торгової каси. Відповідно до вище зазначеного відео запису, події відбуваються у наступній хронологічній послідовності: о 10:30 годині особа, яка візуально схожа на ОСОБА_3 та одягнута в штани синього кольору, светр темно сірого кольору та кросівки білого кольору, зайшла у приміщення магазину «Свій Маркет» ТзОВ «Рітейл Україна», який розташований в м.Старий Самбір по вул.Л.Галицького, 57а, де пройшовши у відділ винно горілчаних виробів, звідки з верхньої (3-тьої) полиці взяла одну пляшку алкогольного напою, візуально схожу на вино «Маренго», після чого прямував до виходу, в цей час до нього підійшла продавець магазину, котра намагалася забрати у вищевказаного чоловіка пляшку алкогольного напою, однак чоловік візуально схожий на ОСОБА_3 , замахнувся правою рукою в якій тримав скляну пляшку зеленого кольору на дівчину продавця, а в лівій руці тримаючи пляшку викраденого ним алкогольного напою, пройшов повз термінал каси, не оплативши товар, та попрямував до виходу з магазину «Свій Маркет» на вулицю (а.с.109);

- згідно висновку судово-психіатричного експерта №294 від 24.06.2020 року, ОСОБА_3 страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії з безперервним перебігом та вираженим дефектом особистості, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій, ОСОБА_3 також страждав хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії з безперервним перебігом та вираженим дефектом особистості, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. На момент інкримінованих йому дій, у стані фізіологічного афекту не перебував, так як перебував у хворобливому стані (а.с.112).

- дослідженим відеозаписом, демонстрація якого була проведена в залі судового засідання, на якому зафіксовано, те що ОСОБА_3 зайшов в приміщення магазину, маючи при собі склянну пляшку. Підійшовши до стелажу, він взяв пляшку ігристого вина. Коли продавець почала рух в його напрямку, він замахнувся на неї пляшкою з якою зайшов в магазин, тримаючи ігристе вино в іншій руці.

Оцінивши в сукупності зазначені вище належні та допустимі докази, суд вважає, що суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.186 КК України, було вчинено ОСОБА_3 .
Посилання ОСОБА_3 , його захисника ОСОБА_7 , та законного представника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння без погрози застосування насильства, судом до уваги не береться та оцінюється критично, як обраний ними спосіб захисту. З досліджених судом доказів, зокрема пояснень свідків, відеозапису підтверджується, що ОСОБА_3 використовував пляшку з-під безалкогольного напою, погрожуючи нею працівнику магазину.
Окрім того, в поданому клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_3 , старший слідчий посилається на те, що ОСОБА_3 «маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, розуміючи протиправний характер свого діяння та його наслідки, умисно, вікрито викрав з прилавка 1 пляшку вина ігристого «Магеngo» 0,75 л, вартістю 73,26 гривень...». Цими своїми умисними протиправними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.186 КК України.

З вказаним у клопотанні посиланням на умисел та умисні дії особи, суд погодитися не може, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 19 КК України, осудність характеризує здатність особи усвідомлювати значення своїх дій (бездіяльності) і керувати ними та є ознакою злочину. Водночас, неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, до неї за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України, умисел є однією із форм вини, як ознаки злочину, яка включає усвідомлення особою характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання (свідоме допущення) їх настання. Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Відтак, умисел, мотив та мета є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушення психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними, тобто є неосудною. Із зазначеним станом несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Окрім цього, відповідно до ст. 505 КПК України, обставинами, які підлягають встановленню у такому кримінальному провадженні є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння; вчинення цього суспільно небезпечного діяння певною особою; наявність у особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи з психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування та інші обставини. Таким чином, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей та не включає питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, тоді як умисел, мотив та мета є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Такої позиції дотримується Верховний Суд України (постанови від 26.06.2019 року справа №202/5997/17, від 13.06.2019 року справа №185/67/18).

Згідно висновку судово-психіатричного експертизи №294 від 24.06.2020 року, ОСОБА_3 в період інкримінованих йому дій, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

А відтак суд приходить до переконання про необхідність виключити посилання на умисел та усвідомлене вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння.

У відповідності з постановою Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обгрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

З урахуванням положень статей 3, 25 Закону № 1489-ІІІ, а також п. 5 принципу 18 додатка до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 року № 46/119 «Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», якими передбачено, що пацієнт і його представник мають право бути присутніми на будь-якому слуханні, брати в ньому участь та бути вислуханими.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03.06.2005 року суди повинні забезпечувати участь у судовому засіданні захисника та особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру (за винятком випадків, коли цьому перешкоджає характер її захворювання), або ж отримувати письмову відмову в разі її небажання бути присутньою. У разі участі особи в судовому засіданні при розгляді справи суду належить опитувати її про обставини вчинення суспільно небезпечного діяння та давати відповідну оцінку цим показанням з урахуванням інших зібраних у справі доказів.

За змістом положень КК України, законів від 22 лютого 2000 року № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» та від 19 листопада 1992 року №2801-ХІІ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» метою застосування примусових заходів медичного характеру і примусового лікування є: 1) вилікування чи поліпшення стану здоров`я осіб, названих у статтях 19, 20, 76, 93 та 96 КК; 2) запобігання вчиненню зазначеними особами нових суспільно небезпечних діянь (злочинів), відповідальність за які передбачена нормами КК України.
Виходячи з принципу презумпції невинуватості у вчиненні злочину, закріпленого у ст. 62 Конституції України, ст. 2 КК України, ч. 2 ст. 15 КПК України, а також із сформульованого у ст. 3 Закону № 1489-ІІІ принципу презумпції психічного здоров`я людини (згідно з яким кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених зазначеним та іншими законами) судам слід мати на увазі, що до набрання законної сили судовим рішенням про неосудність особи і застосування до неї примусових заходів медичного характеру вона не обмежується в правах, якими наділена згідно з Конституцією і законами України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
Відповідно до ч. 4 ст. 503 КПК України примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності, що виключає застосування до нього покарання, а тому відносно нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру.
Згідно ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керуватися ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
В силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Враховуючи характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого суспільно-небезпечного діяння, з урахуванням ступеня небезпечності ОСОБА_3 для себе або інших осіб, суд вважає необхідним застосувати відносно нього примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 92-94 КК України, ст.ст. 503, 512-513 КПК України, Законів від 22 лютого 2000 року № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» (далі - Закон № 1489-ІІІ) та від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ «Основи законодавства України про охорону здоров`я», п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 року, ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», статей 3, 25 Закону № 1489-ІІІ, а також п. 5 принципу 18 додатка до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 року № 46/119 «Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000250 від 10.06.2020 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, - задовольнити.
Застосувати відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Речові докази, а саме:
-одну пляшку з під вина ігристого «Маренго», ємністю 0,75 л, яка здана в камеру зберігання речових доказів Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУНП України у Львівській області, згідно квитанції №1071 від 10.06.2020 року знищити;

-DVD- диск, який приєднано до матеріалів провадження № 0000250, - залишити при матеріалах кримінальної справи №455/810/20.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1