Дата документу 03.10.2022
Справа № 334/2798/17
Провадження № 1-кп/334/35/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження №0004457 від 17.09.2015 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, маючого вищу освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
12.09.2015 року приблизно о 22 годині 10 хвилин, ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись біля під`їзду №5 за адресою: АДРЕСА_3 , на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , завдав останньому не менше 4 ударів кулаком в область голови, чим спричинив потерпілому відповідно до висновку експерта №3904 від 17.09.2015 травматичний перелом коронкової частини третього зуба верхньої щелепи зліва, рану в області чола, синець в області лівого ока, садну в лівій завушній області, що спричинили за собою незначну стійку втрату загальної працездатності.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні, яке йому інкримінують, не визнав, заперечував заподіяння ним потерпілому будь-яких тілесних ушкоджень. Також не визнав цивільний позов поданий потерпілим. Суду пояснив, що він з дружиною були на весіллі у друзів, алкоголь він не вживає. Оскільки у них маленька дитина залишилась дома з тещею, він з дружиною стали збиратися раніше до дому, наречений запропонував їм автомобіль, який був організований для гостей. Коли вони з дружиною під`їхали до свого будинку, то ОСОБА_7 з ОСОБА_8 сиділи на лавці та розпивали пиво. ОСОБА_7 з ОСОБА_8 це його сусіди, в яких постійно в квартирі виникають сварки між собою, та ОСОБА_7 постійно бив ОСОБА_8 . Він підійшов до ОСОБА_7 та просив його не кричати, оскільки у них маленька дитина. ОСОБА_7 став його ображати, схватив за сорочку, тоді він відкинув його руки від себе і ОСОБА_7 впав на сідниці. Він підняв ОСОБА_7 , посадив на лавку і пішов до автомобіля, відвести тещу до дому. Все це відбувалося на лавці, а не на сходах будинку. В цей день у ОСОБА_7 не було ніяких тілесних ушкоджень. Дружина згодом йому зателефонувала та повідомила, що приходила поліція. Ревка та ОСОБА_7 вимагали у нього 1000 доларів США, а то вони будуть звертатися до поліції. Крім того це бачили його матір з подругою, сусідка з 5 квартири. Кримінальна справа була закрита спочатку, а згодом постанову про закриття кримінальної справи скасували.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, його винуватість у скоєному злочині, передбаченого ч.2 ст.125 КК України підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, а саме:

- поясненнями потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив, що 12.09.2015 року він з цивільною дружиною ОСОБА_9 поверталися до дому, біля під`їзду почули крик, з під`їзду вискочив їх сусід ОСОБА_10 , за ним вийшла жінка його родичка. Біля під`їзду стояв автомобіль «жигулі» дев`ятка. Жінка пішла сіла в автомобіль, а ОСОБА_10 вдарив його кулаком в ліву сторону, наніс 3 удари. Він від нанесеного удару впав та знепритомнів. Вони з дружиною викликали поліцію, яка приїхала після 12 години. Поліція піднімалась до квартири ОСОБА_10 та запитувала у дружини ОСОБА_10 , де знаходиться ОСОБА_11 , на що вона повідомила, що не знає де знаходиться її чоловік. Спиртні напої вони з дружиною не вживали. Працівниками поліції ОСОБА_6 він був направлений для проходження експертизи, яку пройшов 17.09.2015. Звернувся він до лікаря 18.09.2015 року. Також в судовому засіданні просив задовольнити його цивільний позов у повному обсязі.

- поясненнями свідка ОСОБА_9 яка під час допиту в судовому засіданні пояснила, що 12.09.2015 року вони з її цивільним чоловіком ОСОБА_6 , поверталися до дому десь біля 22 години, коли підійшли до під`їзду , почули крики, першим вибіг ОСОБА_10 , за ним молодий хлопець в чорному, за ним жінка середніх літ, теща ОСОБА_10 , ОСОБА_12 . Пройшли мимо них, хлопець сів за руль автомобіля. Мажура зупинився біля ОСОБА_7 , вів себе агресивно, було чутно від нього запах алкоголю, запитав як справи. Мажура став наносити удари ОСОБА_7 , всього було нанесено 3-4 удари. Перший та другий удар був у ліву сторону голови, після третього удару ОСОБА_7 впав на бетон спиною та знепритомнів. Мажура став наносити удари ногою по ногам та бедрам. Згодом став погрожувати і їй, пішов до автомобіля сів, рядом з водієм і вони поїхали. Вона стала приводити до тями чоловіка, швидку допомогу не викликала, завела його до квартири. Згодом на її телефон стали поступати дзвінки від ОСОБА_10 . Викликали поліцію, які приїхали тільки після 24 години, опитали їх з ОСОБА_7 та дружину ОСОБА_10 . 16.09.2015 року ОСОБА_7 звернувся із заявою до поліції. Вони з ОСОБА_7 в цей день не вживали алкогольні напої.

Витягом з ЄРДР по кримінальному провадженні № №0004457 від 17.09.2015 внесено за ч.2 ст.125 КК України за заявою ОСОБА_6 .
Протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 16.09.2015 року, відповідно до якої ОСОБА_6 просить притягнути до кримінальної відповідальності сусіда ОСОБА_11 , який 12.09.2015 року в 22-15 год. наніс йому тілесні ушкодження.

Протоколом огляду місця події від 16.09.2015 року відповідно до якого оглянуту прилеглу територію до будинку АДРЕСА_3 . Будь яких сторонніх предметів не виявлено та не вилучено.

Висновком експерта №3904 від 07.10.2015 року проведеної судово-медичної експертизи в рамках ЄРДР №000 від 17.09.2015 відповідно до якого травматичний перелом коронкової частини третього зуба верхньої щелепи зліва у ОСОБА_6 , кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, що спричинили за собою незначну стійку втрату загальної працездатності менше 10%. Рани в області чола, синець в області лівого ока, садну в лівій завушній області, у ОСОБА_6 , кваліфікуються як легке тілесне ушкодження. Ці ушкодження утворилися від дії тупого предмету. Давність утворення тілесних ушкоджень не протирічить терміну, указаному освідуємим.

Висновком експерта №3905д від 07.10.2015 року проведеної судово-медичної експертизи в рамках ЄРДР №000 від 17.09.2015 відповідно до якого ОСОБА_6 причинено не менше 4-х травматичних впливів. Характерні особливості травмуючого предмета на тілесних ушкодженнях, причинених ОСОБА_6 не відображені, тому відсутня можливість їх ідентифікувати.

Висновком експерта №1849д від 26.05.2016 року проведеної судово-медичної експертизи в рамках ЄРДР №0004457 від 17.09.2015 відповідно до якого, не виключається утворення виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень при обставинах, на які вказав він в ході слідчого експерименту від 18.05.2016. Не виключається виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень при обставинах, на які вказав свідок ОСОБА_9 від 18.05.2016 .

Протоколом проведення слідчого експерименту від 18.05.2016 року за участю потерпілого ОСОБА_6 , під час якого ОСОБА_6 показав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень.

Протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 18.05.2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 впізнала на фото №3 особу, яка нанесла тілесні ушкодження 12.09.2015 року ОСОБА_6 .

Протоколом проведення слідчого експерименту від 18.05.2016 року за участю свідка ОСОБА_9 , під час якого свідок показала механізм нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 18.05.2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 впізнав на фото №4 особу, яка нанесла 12.09.2015 року ОСОБА_6 тілесні ушкодження.

Також були допитані інші свідки обвинувачення та захисту.

Свідок обвинувачення ОСОБА_14 , дружина обвинуваченого, під час допиту в судовому засіданні пояснила, що 12.09.2015 року вони з чоловіком поверталися з весілля до дому, у них маленька дитина, яка в той час була з її матір`ю. Вони приїхали на білому автомобілі до дому та просили водія почекати, оскільки необхідно було підвезти матір до дому. Біля будинку побачили ОСОБА_7 з ОСОБА_8 , які сиділи на лавці та пили пиво. Вони з чоловіком пішли до дому, в цей час її матір була вже зібрана. ОСОБА_11 повіз додому її матір, яка доглядала їх дитину. Через хвилин 5 до них прийшла мати чоловіка, яка проживає на Пісках, та розказала, що вона бачила як ОСОБА_7 схватив ОСОБА_11 за сорочку. ОСОБА_11 відпихнув ОСОБА_7 , та той упав на сідниці. ОСОБА_11 поміг йому встати та посадив на лавку, а сам сів у автомобіль і поїхав. Через годину приїхали працівники поліції, та питали де ОСОБА_11 , вона пояснила, що він повіз матір додому. В цей час мати чоловіка вже поїхала до дому. Згодом чоловік повернувся та розказав їй, що просив ОСОБА_7 з ОСОБА_8 не шуміти, не мішати спати дитині, оскільки вони сусіди з ними.

Свідок обвинувачення ОСОБА_15 , мати обвинуваченого, під час допиту в судовому засіданні пояснила, що вона була у своєї подруги ОСОБА_16 в гостях, а згодом вирішила зайти до сина ОСОБА_17 , а подруга її проводжала. Коли вони з подругою підходили до під`їзду будинку, вони побачили, що на лавці сиділи ОСОБА_7 з ОСОБА_8 , та вживали пиво, вона їх добре знає, це сусіди. З під`їзду першою вийшла сваха ОСОБА_12 та пішла і сіла в автомобіль, за нею вийшов син. ОСОБА_11 зупинився біля лавки, ОСОБА_7 піднявся і схватив його за сорочку, ОСОБА_11 скинув його руки, а ОСОБА_7 упав на сідниці, оскільки був у алкогольному стані. ОСОБА_11 підняв ОСОБА_7 , сам пішов в автомобіль і вони поїхали. Вони з подругою були від лавки десь на відстані 8-10 метрів. Все це проходила біля лавки, яка стоїть метрів за 8-10 від сходів. Також вона раніше бачила у ОСОБА_7 синяк на правій стороні. Вона пішла до квартири, там була невістка з дитиною.

Свідок обвинувачення ОСОБА_18 під час допиту в судовому засіданні пояснив, що він був водієм на весіллі свого товариша ОСОБА_19 . На весіллі також був ОСОБА_20 , за проханням ОСОБА_21 він привозив ОСОБА_20 з дружиною з весілля до дому. Вони пішли раніше додому з весілля бо у них мала дитина. Мажара попросив його підвезти тещу на ОСОБА_22 . Коли під`їхали до будинку, вони з дружиною пішли в під`їзд, а він був в автомобілі та чекав. На лавці біля будинку в цей час сиділи чоловік з жінкою та голосно сперечалися між собою. Згодом з під`їзду вийшла жінка за нею ОСОБА_11 , який зробив зауваження парі, що сиділа на лавці, щоб вони не кричали. Чоловік, що сидів на лавці, встав та схватив ОСОБА_11 за одяг, той відбив його руки і чоловік упав на сідниці, ОСОБА_11 його підняв і посадив його на лавку. Дальше ОСОБА_11 сів в автомобіль та вони відвезли його тещу на Піски.

Свідок обвинувачення ОСОБА_23 під час допиту в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом ОСОБА_24 , десь у 2016 році він обіцяв йому виручити його та сказати, що був свідком. Однак він нічого не бачив та нічого не чув. В судове засідання він прийшов за проханням ОСОБА_17 .

Свідок захисту ОСОБА_25 під час допиту в судовому засіданні пояснила, що 21.09.2016 році у неї в гостях була її подруга ОСОБА_26 . Коли та зібралася зайти до сина ОСОБА_17 , вона її проводжала. Коли вони підходили до будинку, вони побачили, що біля під`їзду стояла біла машина на лавці сиділи чоловік з жінкою. Бачили, що з під`їзду першою вийшла жінка, це сваха ОСОБА_27 , та сіла в автомобіль. Через декілька хвилин вийшов ОСОБА_11 з під`їзду та підійшов до лавки. ОСОБА_7 піднявся та схватив ОСОБА_11 за сорочку, ОСОБА_11 його відпихнув, і той упав на сідниці. ОСОБА_11 підняв ОСОБА_7 та посадив на лавку. Мати звала ОСОБА_11 , однак він привітався та побіг і сів до машини і вони поїхали.

Свідок захисту ОСОБА_28 в судовому засіданні пояснив, що 12.09.2015 року він приїздив до знайомого у 6 під`їзд на ОСОБА_29 та чекав його. Через п`ять хвилин під`їхав білий автомобіль, з якого вийшли двоє людей та пішли в під`їзд. На сусідній лавці сиділи чоловік з жінкою голосно розмовляли та пили пиво. Через хвилин 6-10 з під`їзду вийшли жінка та молодий чоловік. Чоловік підійшов до лавки і зупинився, чоловік який сидів на лавці встав та схватив за одяг молодого чоловіка. Цей чоловік ударив по рукам чоловіка, що сидів на лавці, від чого той упав на землю. Мажура підняв чоловіка з землі та посадив на лавку, та пішов сів у автомобіль. Суду він також повідомив, що десь через рік йому зателефонував ОСОБА_11 та пояснив ситуацію, та попросив бути свідком.

Суд вважає надані обвинуваченим показання в частині заперечення своєї вини в нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому неправдивими та розцінює їх як намагання уникнути відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення.
Показання потерпілого ОСОБА_6 , надані в судовому засіданні, повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_9 , відомостями викладеними у висновку експерта судово-медичної експертизи №3904 від 07.10.2015, висновку експерта №3905д від 07.10.2015 року, висновку експерта №1849 від 26.05.2016 щодо наявних тілесних ушкоджень, з протоколами слідчих експериментів зі свідком ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_6 про характер та локалізацію тілесних ушкоджень.
Поряд з цим, суд оцінює критично та не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_30 , ОСОБА_25 , ОСОБА_23 , які є недостовірними, вони на переконання суду, намагалися виправдати в інкримінованому діянні обвинуваченого ОСОБА_4 , який є чоловіком, сином, та добрим знайомим свідків, та показання яких піддаються сумніву, оскільки жодними належними та допустимими доказами не підтверджені.
Вказані обставини суд розцінює, як обраний спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене.
Судом досліджено подані стороною обвинувачення докази, а також оцінено заперечення захисту на предмет їх достатності та обґрунтованості. Під час постановлення вироку в нарадчій кімнаті проведено детальний аналіз показань обвинуваченого у взаємозв`язку із показаннями допитаних в судовому засіданні свідків. Одночасно з`ясовано фактичні дані, що містяться в таких показаннях та ті, які відображені у протоколах слідчих дій і висновках експертів, оцінено такі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, передбачених ст. 368 КПК України.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Докази повинні бути належними, тобто такими, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Також, докази повинні бути допустимими, тобто такими, що отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, діяння, визначені у ч.2 ст. 87 КПК України. Недопустимими є також докази, що були отримані в порядку, зазначеному у ч. 3 ст. 87 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення крім випадків, встановлених ч.2 ст. 89 КПК України.
В судовому засіданні захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 було заявлено клопотання про визнання недопустимим доказом висновки експерта судово-медичних експертиз, оскільки про проведення даних експертиз повідомили захиснику та обвинуваченому вже після закінчення досудового розслідування. Також захисник посилається, що експерт не мав права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи. У висновку експерт посилається на амбулаторну картку хворого ОСОБА_6 , яка згідно з супровідними документами йому не направлялася, та в матеріалах справи відсутні дані про витребування слідчим медичних документів. Дані документи речовими доказами не визнавалися та стороні захисту на виконання вимог ст..290 КПК України не надавалися. За таких обставин висновок експерта судово-медичної експертизи №3904 від 08.10.2015, висновок експерта №3905д від 08.10.2015 року, висновок експерта №1849 від 27.05.2016 щодо наявних тілесних ушкоджень є недопустимим доказом, оскільки ґрунтується на медичних документах, отриманих з порушенням установленого ст. ст. 159, 160, 163, 165 КПК України порядку.
Також просив визнати недопустимим доказом слідчий експеримент проведений з потерпілим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_9 , оскільки слідчий експеримент не проведений при обставинах, які відповідали фактичним обставинам при скоєнні правопорушення 12.09.2015 року приблизно о 22 год. 10 хв., натомість слідчий Новосільський вийшов за межі мети слідчого експерименту, провів його у службовому кабінеті.

Крім того, просить протоколи пред`явлення особи для впізнання потерпілим і свідком визнати недопустимим доказом, оскільки відповідно до ст..228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її зовнішній вигляд і прикмети цієї особи. А впізнання, яке здійснено у відділі поліції 18.05.2016 року проведено, після скасування постанови про закриття кримінального провадження. Потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8 проживають разом та є сусідами ОСОБА_10 .

Судом встановлено, що відповідно до постанови про призначення додаткової судової медичної експертизи від 17.09.2015 року слідчий надсилав тільки копію постанови експертам Бюро СМЕ в Запорізькій області.

У висновку експерта №3905д від 17.10.2015 року зазначено, що 17.09.2015 року була витребувана амбулаторна карта. Відповідно до наданої 06.10.2015 року амбулаторної карти із ЦПМСП №9 на ім`я ОСОБА_6 , записи в якій ведуться з 2011 року. 18.09.2015 року скарги на головну біль, тошноту, відсутність апетиту, ухудшення зору, забудькуватість, загальна втома. Зі слів був побитий відомою особою, була втрата свідомості 13.09.2015 Звернувся в поліцію, лікувався амбулаторно. Стан не покращився. Сьогодні звернувся до лікаря.

Також надано висновок стоматолога ПП « ОСОБА_31 » на ім`я ОСОБА_7 , що звернувся 05.10.2015 року в клініку зі скаргою на травматичний скол коронкової частини 23 зуба, біль від термічних подразників.

Відповідно до наданої довідки із ГКБЕ і СМП Бабенко оглянутий нейрохірургом 18.09.2015 року. Діагноз «забій, садна м`яких тканин обличчя голови».

На підставі статей 3, 56 КПК України потерпілий є стороною кримінального провадження і має право подавати докази не тільки суду, але й і слідчому. Крім того, за правилами ч. 2 ст. 84 вказаного Кодексу показання потерпілого є процесуальним джерелом доказу.

Згідно до ч.4 ст.69 КПК України експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи.

Статтею 93 КПК України визначено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

З висновку експерта судово-медичної експертизи №3904 від 07.10.2015, висновку експерта судово-медичної експертизи №3905д від 07.10.2015 року, висновку експерта судово-медичної експертизи №1849д від 26.05.2016 року вбачається, що вона проведена за участю потерпілого, ОСОБА_6 , який особисто надавав медичну документацію експерту.

27.01.2020 у справі 754/14281/17 об`єднана палата Кримінального касаційного суду Верховного Суду сформулювала висновок, що відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і сторона захисту не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

Сторона захисту, реалізуючи закріплені у статтях 22, 26 КПК України принципи змагальності й диспозитивності, на стадії дослідження висновків експерта мала процесуальну можливість клопотати про надання відповідних медичних документів,
В судовому засіданні сторона захисту не заявляла клопотань, щодо надання їй на ознайомлення даних медичних документів, не заявляла клопотання про допит експерта, який проводив дані експертизи, також не було заявлено клопотань, щодо проведення додаткових експертиз.

Перевіряючи правильність оцінки зазначеного висновку експерта з точки зору допустимості, суд виходить з такого: висновок експерта є самостійним джерелом доказів (ч.2 ст.84 КПК), залучення експерта для проведення експертизи відбувалося на підставі постанови слідчого в порядку, передбаченому ст.243 КПК; експерт є належним суб`єктом для проведення цього виду експертних досліджень і відповідає вимогам, що висуваються чч.1, 2 ст.69 КПК та Законом «Про судову експертизу»; експерт не здійснював за власною ініціативою збирання матеріалів для проведення експертизи; отримання ним безпосередньо від потерпілого, який був присутнім під час дослідження, медичної документації не призвело до істотного порушення прав та свобод людини, а також не вплинуло на достовірність отриманих висновків.

З огляду на зазначене суд не вбачає підстав для визнання недопустимими висновку судово-медичної експертизи №3904 від 07.10.2015 року, висновку експерта №3905д від 07.10.2015 року, висновку експерта №1849д від 26.05.2016 року.
Відповідно до ч.1 ст.240 КПК України з метою перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробовувань.
Отримання від підозрюваного, потерпілого, свідка відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, фіксуються у процесуальному документі - протоколі цієї слідчої дії та в подальшому досліджуються та оцінюються судом.
Згідно п.3 ч.2 ст.99 КПК України протоколи слідчих експериментів належать до документів та в розумінні ст.84 КПК України є самостійним джерелом доказів, під час якого слідчий, прокурор не допитує особу, а лише перевіряє або уточнює певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Такі протоколи слідчих експериментів є самостійним джерелом доказів, як визначено у Постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року справа №752/1780/14-к.
В свою чергу показання особи є також самостійним джерелом доказів, порядок отримання яких встановлено ч.1 ст.95 КПК України.
Отже, зафіксовані в документі (протоколі) результати слідчого експерименту не є тотожними наданим слідчому, прокурору показанням, про які йдеться у частинах 1 та 4 ст. 95 КПК України.
В протоколах вказаних слідчих експериментів свідок ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_6 надали пояснення слідчому про механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , що має значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Таким чином суд вважає, що відсутні істотні порушення процесуального законодавства, які б давали підстави для визнання протоколів слідчих експериментів зі свідком ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_6 недопустимим доказом.
Відсутні також підстави для визнання недопустимим доказом протоколи пред`явлення особи для впізнання потерпілим ОСОБА_6 і свідком ОСОБА_9 , в даних протоколах, зазначено, що впізнали за загальними рисами обличчя.

Суд дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази в судовому засіданні, здійснивши їх оцінку та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що досліджені судом докази у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.125 КК України, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до вимог ст..65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, відношення самого обвинуваченого до вчиненого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 12 КК України, скоєне ОСОБА_4 кримінальне правопорушення за ч.2 ст.125 КК України відносяться до проступку.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

ОСОБА_4 раніше не судимий, вчинив кримінальний проступок, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, не перебуває на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах. На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу ОСОБА_4 , враховуючи його відношення до скоєного, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є призначення покарання, передбаченого в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України у виді штрафу, що буде відповідати тяжкості вчиненого та особі винного.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Проте обвинувачений ОСОБА_4 не заявляв клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності в порядку ст. 49 КК України та згоди на таке звільнення не надавав.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.
Оскільки, кримінальне правопорушення передбачені ч. 2 ст. 125 КК України було вчинено 12.09.2015 року, визначений Законом строк давності закінчився, тому ОСОБА_4 , з врахуванням положень ч.5 ст.74 КК України, підлягає звільненню від покарання на підставах, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно до ст..22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.1 ст..1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.
Потерпілий ОСОБА_6 заявив цивільний позов, та просив стягнути з ОСОБА_32 суму матеріальної шкоди заподіяної злочином у розмірі 15 071,0 грн., та моральну шкоду у сумі 5000,0 грн., а всього 20 071 грн.

На підтвердження розміру матеріальної шкоди ОСОБА_6 надав тільки висновок стоматолога ПП «Юрдент» на ім`я ОСОБА_7 , що той звернувся в клініку і на 15.10.2015 року лікування коштувало 7 180,0 грн., а на 18.06.2018 року вартість лікування буде складати 10 430,0 грн. Однак будь яких документальних підтверджень матеріальних витрат на лікування потерпілий ОСОБА_6 не надав суду. Також відсутні будь які документальні підтвердження, щодо вартості сорочки, джинсів, наручного годинника та шкіряних черевиків, які на думку потерпілого були пошкодженні під час скоєння кримінального правопорушення та на даний час не придатні для використання.

Враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів підтвердження заподіяння матеріальної шкоди ОСОБА_6 у зазначеному в цивільному позові розмірі, а доказування не може ґрунтуватись на припущенні, суд приходить до висновку щодо відмови в частині стягнення матеріальної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує всі обставини скоєння даного кримінального правопорушення, глибину страждань потерпілого, який зазнав фізичного болю, вимоги розумності і справедливості і вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст..368-371, 373-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у сумі 1000 грн.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1