Справа № 509/4954/19
Провадження №1-кп/521/349/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

захисників - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілого - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР 05.08.2014 року за № 0000472, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у с. Слобідка Кодимського району Одеської області, має середню освіту, не працює, одружений, судимий 02.04.2014 Кодимським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ст.ст. 75, 104 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з іспитовим строком тривалістю в 1 рік, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

-у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України,

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
22.12.2013 року приблизно о 01 годині ОСОБА_9 спільно та за попередньою змовою з Особою 1, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою викрадення чужого майна, прибули до будівлі бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого в селищі міського типу Слобідка Кодимського району Одеської області, де відчинили створу вікна, через яку проникли у приміщення бару. Перебуваючи у приміщенні, ОСОБА_9 залишився біля вікна, щоб у випадку виявлення їх протиправних дій сторонніми особами вчасно вжити заходів для залишення місця події, а Особа 1 відшукав гроші у розмірі 53 грн. та склав у пакети таке майно: 23 банки 0,5л напою «Рево» на суму 506 грн., 10 пляшок 0,5л горілки «Люксова» на загальну суму 500 грн., 7 пляшок 0,5л горілки «Мороша» на суму 350 грн., 10 пляшок 0,5л горілки «Хлібний дар» на суму 510 грн., 5 пляшок 0,5л коньяку «Ай-Петрі» на суму 425 грн., 1 пляшку 0,5л коньяку «Лерой» вартістю 85 грн., 1 пляшку 0,5л коньяку «Грінвіч» вартістю 140 грн., 2 пляшки 0,5л коньяку «Грінвіч» на суму 200 грн., 2 пляшки 0,5л коньяку «Грінвіч» на суму 170 грн., 4 пляшки 0,7л шампанського «Совєтскоє» на суму 184 грн., 6 пляшок 0,5л лікеру «Канарі» на суму 408 грн., 4 пляшки 0,7л вина «Кагор» на суму 216 грн., 4 пляшки 2,5л пива «Чернігівське» на суму 116 грн., 2 упаковки 2л соку «Добрий» на суму 46 грн., 3 упаковки соку «Капризон» на суму 15 грн., 10 пачок 180г чіпсів «Люкс» на суму 180 грн., 6 пачок 85г чіпсів «Люкс» на суму 72 грн., 2 шоколадних батончики «Марс» на суму 18 грн., 5 шоколадних батончиків «Снікерс» 100 г на суму 55 грн., 6 шт. по 100 г шоколаду «Корона» на суму 90 грн., 5 апельсинів на суму 30 грн., 6 пачок цигарок «Монте Карло» на суму 72 грн., 5 пачок цигарок «Честерфілд» на суму 80 грн., 9 пачок цигарок «Бонд» на суму 117 грн., 10 пачок цигарок «Кент» на суму 170 грн., 10 пачок цигарок «Гламур» на суму 145 грн.

Далі, ОСОБА_9 залишив через вікно приміщення бару «Ірина» та, перебуваючи ззовні приміщення, прийняв пакети з товаром, які йому передав через вікно Особа 1, після чого з викраденим майном та грошовими коштами залишив місце події, спричинивши потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду в розмірі 4953 грн.

03.09.2014 року приблизно о 08 годині ОСОБА_9 , керуючись корисливим мотивом, діючи умисно, з метою негайного протиправного вилучення чужого майна, за попередньою змовою та спільно з Особою 2, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, прибув до будинку АДРЕСА_2 . Через вікно ОСОБА_9 та Особа 2 проникли до житла за вказаною адресою та застосували до ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що перебувала в будинку, насильство, небезпечне для життя і здоров`я, яке виразилося у нанесенні численних ударів металевим цвяходером в область голови, тулубу і верхніх кінцівок, після чого протиправно заволоділи майном члена сім`ї ОСОБА_14 ОСОБА_12 : грошовими коштами в сумі 33500 грн., талонами на бензин марки А-92 АЗС «Катрал» загальним об`ємом 800л на загальну суму 13240 грн., талонами на дизельне паливо АЗС «Катрал» загальним об`ємом 800л на загальну суму 12960 грн., фотоапаратом марки «Olympus» вартістю 5000 грн., ноутбуком марки «Asus» вартістю 12000 грн., планшетом марки «Asus» вартістю 5000 грн., наручним жіночим годинником марки «Balmain» вартістю 3000 грн., барсеткою вартістю 500 грн., набором ручок «Parker» вартістю 1200 грн. З протиправно вилученим майном та грошовими коштами ОСОБА_9 спільно з Особою 2 залишив місце події, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 86400 грн.

2. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
2.1.За обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
- В судовому засіданні ОСОБА_9 повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та показав, що 21.12.2013 року разом з Особою1 проникли до бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у смт. Слобідка Кодимського району Одеської області, звідки викрали алкогольні напої та інші товари. Викрадене складали у пакети, він особисто виніс кілька пакетів з майном. Частину викраденого вжили самі, а частину роздали знайомим. Він погано пам`ятає ці події, оскільки минув тривалий час.

- Як вбачається з рапорту оперативного чергового Кодимського РВ ГУМВС України в Одеській області, 22.12.2013 до чергової частини від приватного підприємця ОСОБА_13 надійшло телефонне повідомлення про крадіжку з приміщення бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (т. 2 ар. 6).

- Відповідно до протоколу від 22.12.2013, в ході огляду місця події бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 встановлено, що одне з вікон на фасадній стіні будівлі відчинене, ручка, що відмикає створу вікна відсутня (т. 2 ар. 7-8).

- Згідно з актом ревізії від 22.12.2013 в барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було виявлено недостачу продуктів, сигарет, алкогольних напоїв, грошей на загальну суму 4953 грн. (т. 2 ар. 9).

- Вироком Кодимського районного суду Одеської області від 09.12.2014 року Особа1 засуджений за вчинення крадіжки чужого майна 21.12.2013 року з бару «Ірина» у смт. Слобідка Кодимського району Одеської області, за попередньою змовою і спільно з особою, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження ( т. 2 ар. 10-16).

2.2. За обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
- В судовому засіданні ОСОБА_9 не визнав вину за ч. 3 ст. 187 КК України. Він показав, що не причетний до розбійного нападу на ОСОБА_14 03.09.2014 року і не пам`ятає, де саме знаходився у той день. Однак, у період з весни 2014 року по березень 2015 року він проживав у м. Донецьку, після чого через неконтрольовану ділянку державного кордону України виїхав до РФ.

В судовому засіданні обвинувачений заявляв, що можуть існувати документи, які б підтверджували його покази про виїзд з України до РФ через неконтрольовану українською владою ділянку кордону. Однак, такі документи суду стороною захисту надані не були.

Разом з тим, суд вважає, що навіть за умови існування таких доказів, вони жодним чином не могли б вплинути на доказову базу і забезпечити алібі ОСОБА_9 , оскільки, згідно з його ж показами, він виїхав з України у березні 2015 року. Тобто, у період вчинення злочину 03.09.2014 року обвинувачений перебував в Україні.

- Потерпілий ОСОБА_12 показав суду, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 разом з сім`єю дружиною, тещею ОСОБА_14 і сином. 03.09.2014 року вранці всі роз`їхалися у справах, вдома залишалася лише теща. Близько 11 години йому на мобільний телефон надійшов виклик з телефону ОСОБА_14 , але він був зайнятий і не зміг відповісти. Через нетривалий час зателефонував син і повідомив, що йому з телефону бабусі ( ОСОБА_14 ) телефонував незнайомий чоловік. Зрозумівши, що з тещею трапилось щось погане, він поїхав додому. В будинку він побачив, що речі були розкидані, знайшов ОСОБА_14 , яка скривавлена лежала на кроваті, говорила, що двоє чоловіків увійшли до приміщення, били її металевою монтировкою в область голови. Вона прикривала голову руками, тому удари приходились по руках, спричинені тілесні ушкодження. Швидкою допомогою ОСОБА_14 доставили в лікарню, але після цього від пережитого стресу вона перестала ходити. На момент нападу їй було майже 84 роки, зараз виповнилося 89 років. На цей час вона перебуває вдома, не ходить і пересуватися не може. В результаті нападу з будинку були викрадені речі членів сім`ї, в тому числі мобільний телефон ОСОБА_14 , з якого в подальшому здійснювалися дзвінки йому і іншим членам його сім`ї обом синам, дружині, доньці. Крім того були викрадені талони на бензин, ноутбук, планшет, фотоапарат, жіночій годинний та інше майно. Приблизно через 2 місяці він отримав від слідчого викрадені талони на бензин та барсетку. В будинку встановлено камеру відеоспостереження. Після вчинення злочину він зробив фотознімки з запису, який здійснювався під час нападу, а сам запис передав слідчому. Як з`ясувалося пізніше, слідчий втратив цей запис, але фотознімки збереглися і він також добровільно передав їх слідчому. З відеозапису було видно, що нападників було двоє. Спочатку вони перебували в масках, а потім зняли їх. У одного з нападників була червона кепка, яку він зняв і залишив на місці злочину, а собі замість неї взяв в будинку іншу. В подальшому ОСОБА_14 розповідала йому (потерпілому), що при пред`явленні слідчим фотознімків для впізнання вона впізнала одного з нападників.

- Як вбачається з рапорту оперативного чергового Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області, 03.09.2014 до чергової частини від ОСОБА_12 надійшло телефонне повідомлення про вчинення нападу на ОСОБА_14 та спричинення їй тілесних ушкоджень (т. 2 ар. 25).

- 03.09.2014 до Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області надійшла заява ОСОБА_14 про вчинення нападу, спричинення тілесних ушкоджень і заволодіння особистим майном (т. 2 ар. 26).

- Як вбачається з протоколу огляду місця події житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що в кімнатах будинку порушений порядок, дверцята шаф відчинені, речі з шаф розкидані по кімнатах. У спальній кімнаті на постільній білизні виявлені плями крові. Також виявлені, скопійовані на липку стрічку та вилучені сліди. На прилеглій території, у 10-и метрах від забору знайдені будівельні рукавиці (т. 2 ар. 27-61).

- Відповідно з додатковим протоколом огляду місця події у передпокої будинку було виявлено кепку, а також матерчату будівельну рукавичку (т. 2 ар. 62-67).

- 09.09.2014 під час огляду місця події житла за адресою: домоволодіння АДРЕСА_4 , проведеного на підставі дозволу власника ОСОБА_15 , було виявлено та вилучено майно, викрадене під час розбійного нападу на ОСОБА_14 , серед іншого, барсетку, технічний паспорт на автомобіль на ім`я ОСОБА_12 , мисливський квиток на ім`я ОСОБА_12 , контракт на ім`я ОСОБА_16 , набор ручок у футлярі, орден «65 років Перемоги» (т. 2 ар. 68-70).

- Відповідно до розписки потерпілого ОСОБА_12 він отримав від слідчого викрадене у нього майно: барсетку, набор ручок у футлярі, орден, належні йому технічний паспорт на автомобіль та інші документи (т. 2 ар. 72).

- Згідно із заявою потерпілого ОСОБА_12 до матеріалів кримінального провадження були долучені добровільно передані ним фотознімки з розташованої в будинку камери відеоспостереження від 09.03.2014 року. На фотознімках видно 2-х осіб чоловічої статі, без масок, у кепках та у рукавичках, які обшукують приміщення (т. 2 ар. 73-77).

- Як вбачається з висновку трасологічної експертизи № 292 від 06.10.2014, на 3-х відрізках липкої стрічки, вилучених 03.09.2014 при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_2 , є сліди, залишені виступаючими поверхнями тканинної (в`язаної) рукавички (т. 2 ар. 81-84).

- Висновком судово-медичної експертизи № 55 встановлено, що у ОСОБА_14 виявлені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді забитої рани ІІ пальця правої кисті, а також тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку легкого ступеня, відкритих уламкових переломів нігтьових фаланг IV пальця правої кисті та V пальця лівої кисті зі зміщенням уламків. Ці тілесні ушкодження утворилися від не менше як шестиразової дії тупого предмета (тупих предметів), групові та індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не відобразилися. Вони були заподіяні незадовго до надходження у медичний заклад, тобто можуть відноситись до періоду 03.09.2014 року (т. 2 ар. 101-102).

- В ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпіла ОСОБА_14 впізнала ОСОБА_9 за рисами обличчя як особу, якою було вчинено розбійний напад на неї 03.09.2014 (т. 2 ар. 103-108).

Приписами ч. 6 ст. 228 КПК визначено, що за необхідності впізнання може проводитися за фотознімками, з додержанням вимог, зазначених у ч.ч. 1 і 2 цієї статті. Зокрема, перед пред`явленням особи для впізнання слідчий, прокурор повинен з`ясувати, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу.
Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явлення особи для впізнання, а обов`язковість обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками законодавством не передбачено.

Разом з тим, до протоколу впізнання з потерпілою ОСОБА_14 слідчим виготовлено додаток - фототаблицю, з якої вбачається, що слідча дія проводилась за участю понятих, за місцем проживання потерпілої, яка у зв`язку з хворобою перебувала на спеціальному лікарняному ліжку.

Крім того, на виконання положень ч. 1 ст. 228 КПК слідчим вказано, за якими саме ознаками потерпіла впізнала особу, яка здійснила на неї напад: за розміром, формою носу і очей. Як убачається з протоколу, слідчий перед пред`явленням особи для впізнання у потерпілої ОСОБА_14 попередньо з`ясував, чи може вона впізнати нападника, опитав про зовнішній вигляд і прикмети особи, яка вчинила напад, а також обставини, за яких потерпіла бачила цю особу. При цьому потерпіла зазначила, що може впізнати особу, яка вчинила на неї розбійний напад 03.09.2014. Цей факт зафіксовано в зазначеному протоколі та закріплено підписом потерпілої і понятих.

Правова позиція, аналогічна зазначеним висновкам суду, висловлена Верховним Судом у постановах від 06.02.2020 у справі № 442/6175/18, від 03.09.2020 у справі № 464/9093/16-к, від 26.11.2020 у справі № 742/2200/19, від 30.11.2021 у справі № 235/4339/17-к.

Сторона захисту піддає сумніву допустимість зазначеного доказу, однак така позиція не ґрунтується на законі.

Так, відповідно до ч.1 ст.87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих конституцією та законами, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Як наголошує Верховний Суд, єдиним критерієм, яким суд повинен керуватися при визнанні чи невизнанні доказу недопустимим на стадії судового розгляду, є критерій очевидності недопустимості, який полягає у відсутності сумніву в тому, що було порушено КПК (постанова від 30.11.2021 у справі № 235/4339/17-к).
Надаючи оцінку протоколу слідчої дії як доказу, суд приходить до висновку, що пред`явлення особи для впізнання потерпілій ОСОБА_14 було проведено відповідно до вимог ст.228 КПК, за участі понятих, особи на фотознімках бути тієї ж статі та не мали різких відмінностей у віці, зовнішності з особою, яка підлягала впізнанню. Таким чином, порушень кримінального процесуального закону при проведенні цієї слідчої дії допущено не було.
Результати слідчої дії впізнання узгоджуються з вказаним у вироку вище доказом - фотознімками з камери відеоспостереження (т. 2 ар. 73-77), з яких видно, що нападники не використовували масок на місці злочину, а тому потерпіла ОСОБА_14 їх бачила і в подальшому впізнала ОСОБА_9

- Під час досудового розслідування зі свідком ОСОБА_17 проведено слідчий експеримент (т. 2 ар. 109-112).

В судовому засіданні оглянуто відеозапис, яким фіксувалася зазначена слідча дія, під час якої свідок показав місце, куди ОСОБА_18 і ОСОБА_19 разом з ним на початку вересня 2014 року приїжджали на автомобілі під керуванням ОСОБА_20 до будинку АДРЕСА_2 . Вказавши на камеру відеоспостереження, що розташована перед входом до двору домоволодіння, свідок пояснив, що ОСОБА_21 звертав увагу на цю камеру і вказував на неї жестом.

Також свідок ОСОБА_17 показав будинок АДРЕСА_5 , де він орендував житло і зберігав деякі речі ОСОБА_22 , та пояснив, що у другій половині дня до цього будинку під`їхали ОСОБА_18 і ОСОБА_19 на автомобілі під керуванням ОСОБА_23 . ОСОБА_18 зателефонував і попросив винести йому одяг футболку, джинси і кросівки. Він виніс речі, ОСОБА_21 переодягнувся у машині та склав власний скривавлений одяг у пакет та попросив його викинути. Свідок вказав сміттєвий бак поблизу будинку, куди він викинув скривавлений одяг ОСОБА_21 , а також в подальшому викинув талони для заправки бензином на автозаправці «Катрал», отримані ним від ОСОБА_23 .

Крім того свідок ОСОБА_17 показав домоволодіння АДРЕСА_4 , зазначив, що там проживав його приятель ОСОБА_24 і туди ОСОБА_19 відніс та залишив пакет з технікою, ноутбуком, що був у Школи в автомобілі. Також в автомобілі під керуванням ОСОБА_20 він бачив планшет, жіночій годинник і талони на бензин.

Надаючи оцінку допустимості наданого стороною обвинувачення доказу протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_17 , суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Стаття 240 КПК України передбачає, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Як визначено положеннями КПК України, а також відповідно до сталої практики Верховного Суду (зокрема, постанова ВС від 12.12.2018 у справі № 755/32908/14), відсутність у протоколі відомостей про повну послідовність проведення слідчого експерименту та його результати не є підставою для його визнання недопустимим доказом у тих випадках, коли до протоколу було долучено відеозапис, на якому ці дані зафіксовано.

Як убачається зі змісту протоколу, слідчий експеримент був проведений слідчим 09.08.2018 за участю свідка ОСОБА_17 та двох понятих. Результати експерименту було зафіксовано за допомогою відеозапису та у подальшому записано на носій (карту пам`яті mikroSD), який долучений до протоколу, що засвідчено у протоколі підписами всіх учасників слідчої дії.

Таким чином, незважаючи на те, що слідчим у протоколі не було описано всієї послідовності проведення експерименту, однак до протоколу долучено відеозапис, на якому ці дані зафіксовано, а також те, що про всі події і відомі йому обставини свідок ОСОБА_17 детально розповів усім учасникам та самостійно вказав місця, де ці події відбувалися.

Тому суд вважає, що джерело отримання зазначеного доказу є законним. Підстави вважати результати слідчого експерименту неправильними у суду відсутні.

Крім того, у колегії суддів не викликає сумнівів допустимість результатів слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 та покладення їх в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_21 , не дивлячись на те, що під час судового розгляду зазначений свідок кардинально змінив свої показання (про що зазначено у вироку далі).
Натомість, приходячи до висновку про достовірність і допустимість такого доказу, як результати слідчого експерименту, суд слідує позиції, викладеній в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14.09.2020 року (справа № 740/3597/17), а саме: заперечення особою у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за участю цієї особи під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.
Як зазначається у рішеннях Верховного Суду, легітимна мета слідчого експерименту за участю особи (в даному випадку свідка) досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому. Лише проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, а посвідчує виключно проголошення особою зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України.
Натомість, судом встановлено, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_17 за своїм характером та спрямованістю відповідає вимогам ст. 240 КПК України. Відомості, зафіксовані у зазначеному протоколі (детальні пояснення щодо перебігу подій на початку вересня 2014 року, розповідь про послідовність дій ОСОБА_21 та власних дій, вказівка на місце, де проживають потерпілі ОСОБА_14 і ОСОБА_12 , а також на житло у с. Степове, куди він переніс майно потерпілих, в подальшому вилучене працівниками поліції) узгоджуються із показаннями, наданими потерпілим у суді, його заявою про вчинення злочину, протоколами огляду, розпискою потерпілого про отримання викраденого майна. Тому твердження сторони захисту про істотну суперечність зазначеного доказу з іншими фактичними даними суд визнає необґрунтованими.

- В судовому засіданні за клопотанням сторони захисту в режимі відеоконференції з виправною колонією був допитаний свідок ОСОБА_17 , який показав, що він є двоюрідним братом обвинуваченого ОСОБА_9 . Будучі неповнолітнім, він перебував під опікою матері обвинуваченого. На цей час відбуває покарання у виді позбавлення волі. Всі показання у кримінальному проваджені відносно ОСОБА_21 на досудовому розслідуванні він надавав під впливом працівників поліції, які обіцяли йому волю в обмін на викривальні показання. Ці показання є неправдивими, на слідчий експеримент його привозили у певні місця і він розповідав те, що вимагав від нього поліцейський. З приводу вчиненого ОСОБА_21 злочину нічого не знав. Пізніше він був засуджений до покарання з іспитовим строком за ч. 1 ст. 396 КК України за приховування злочину, який наразі інкримінується ОСОБА_21 . При цьому в суді під час розгляду справи відносно нього тиск на нього не чинився, він надавав викривальні показання добровільно.

Таким чином, показання свідка ОСОБА_17 , надані у цьому судовому засіданні, суперечать результатам зазначеного у вироку вище доказу у вигляді слідчого експерименту з цим свідком. Тобто, ці докази є взаємовиключними.

Враховуючи зазначені протиріччя, суд повинен вирішити питання про достовірність одного чи іншого доказу, про перевагу одного доказу над іншим.

Надаючи оцінку показам свідка ОСОБА_17 , даним в судовому засіданні, суд враховує його пояснення про те, що він є родичем обвинуваченого ОСОБА_9 , вони виховувалися одній сім`ї, мають хороші відносини. Будучі неповнолітнім, він перебував під опікою матері ОСОБА_21 , що підтверджується довідкою селищної ради (т. 2 ар. 114).

На час допиту в суді ОСОБА_17 відбував покарання у виді 4 років позбавлення волі, призначене вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.09.2018 року за ч. 1 ст. 396 КК України (т. 2 ар. 125-127).

Зазначеним вироком ОСОБА_17 був визнаний винним у заздалегідь не обіцяному приховуванні особливо тяжкого злочину, а саме у приховуванні розбійного нападу, вчиненого ОСОБА_9 03.09.2014 року відносно потерпілої ОСОБА_14 (тобто злочину, що є предметом цього кримінального провадження).

З огляду на вказані обставини, на родинні відносини між обвинуваченим і свідком, суд вважає показання ОСОБА_17 в судому засіданні недостовірними, наданими з метою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.

Суд виходить з того, що за встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від особи за відсутності протиправного тиску на неї, за її волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення нею права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист, справедливості кримінального провадження в цілому. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.
Зазначена процедура і гарантії були дотримані стороною обвинувачення.
Як зазначено у вироку вище, судом було досліджено протокол слідчого експерименту від 09.08.2018 року за участю свідка ОСОБА_17 та відеозапис, що був доданий до нього, й встановлено, що зазначена слідча дія проведена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Свідку перед проведенням зазначеної слідчої дії були роз`яснені його права та обов`язки, під час слідчого експерименту свідок вільно орієнтувався на місцевості, добровільно показував і пояснював відомі йому обставини щодо злочину. При цьому жодного примусу з боку працівників поліції або інших осіб щодо нього не здійснювалося. При підписанні протоколу цієї слідчої дії свідок та присутні при цьому поняті жодним чином не заявляли про здійснення тиску або примусу щодо ОСОБА_17 , зауваження щодо проведення слідчої дії відсутні.
До того ж, у ході розслідування після слідчого експерименту було проведено огляд домоволодіння АДРЕСА_4 , на яке вказав свідок ОСОБА_17 . При цьому було виявлено та вилучено майно, яке потерпілий ОСОБА_12 впізнав як належне йому і викрадене під час розбійного нападу на ОСОБА_14 (про що зазначено у вироку вище).

Тобто, зазначені докази узгоджуються між собою і доводять достовірність результатів слідчого експерименту.

Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_17 був проведений із дотриманням вимог закону та прав свідка, за своїм характером та спрямованістю відповідає вимогам ст. 240 КПК України, а тому він є допустимим і достовірним доказом на підтвердження обвинувачення, визнаного судом доведеним.

3. Закон України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_9 винен у вчиненні злочинів, передбачених:

- ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло;

- ч. 3 ст. 187 КК України розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

4. Обставини, передбачені ст.ст. 66, 67 КПК України. Мотиви призначення покарання.
Обвинувачений за місцем проживання характеризується задовільно (т. 2 ар. 115). Одружився під час перебування під вартою у цій справі (т. 2 ар. 123-126).

Раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, вчинив злочин під час іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду (т. 2 ар. 116-120).

На цей час він відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком суду Російської Федерації і тимчасово виданий в Україну для притягнення до кримінальної відповідальності у цій справі (т. 3 ар. 23).

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 , відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України суд визнає молодий вік обвинуваченого, оскільки на час вчинення інкримінованих злочинів йому тільки виповнилося 18 років.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує, що ним вчинено тяжкий та особливо тяжкий злочини, особу винного, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, і вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням додаткового покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді конфіскації майна.

Остаточне покарання необхідно визначити відповідно до положень ст.ст. 70, 71 КК України, з урахування попереднього вироку Кодимського районного суду Одеської області від 02.04.2014 року, оскільки 22.12.2013 року, тобто до постановлення вказаного вироку, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК, а 03.09.2014 року, тобто після постановлення згаданого вироку, в період іспитового строку він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК.

При цьому судом враховуються правові висновки, викладені у Постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.06.2018 року у справі № 511/37/16: коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК.

У строк відбутого покарання ОСОБА_9 необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення за період з дня його доставлення до Овідіопольського ВАП ГУНП в Одеській області 01.08.2019 (відповідно до ухвали слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.08.2019, т. 1 ар. 37-40) до набрання вироком законної сили, зараховуючи попереднє ув`язнення відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

5. Мотиви рішення щодо цивільного позову потерпілого.
Потерпілим ОСОБА_12 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 компенсації матеріальної шкоди, спричиненої в результаті злочину, у розмірі 170864,64 грн. (т. 3 ар. 37-49).

Обвинувачений позовні вимоги в судовому засіданні не визнав.

Частиною 1 ст. 117 ЦК України визначено: шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_9 винен у вчиненні щодо потерпілого злочину, яким спричинено матеріальну шкоду в розмірі 86400 грн., і саме така сума могла би бути стягнена з обвинуваченого на відшкодування матеріальної шкоди.

Частина зазначеного майна була повернута потерпілому в ході досудового розслідування, а саме барсетка вартістю 500 грн., набор ручок вартістю 1200 грн. (т. 2 ар. 72), тобто спричинена злочином матеріальна шкода частково відшкодована у розмірі 1700 грн.

Оскільки у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_9 не обвинувачується у більшому обсязі викраденого майна або у вчиненні інших злочинів щодо ОСОБА_12 , цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого підлягає задоволенню частково в розмірі 85200 грн. (86400-1200).

6. Інші питання, вирішені судом при ухваленні вироку.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України з ОСОБА_25 на користь держави необхідно стягнути документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 2798,04 грн. (294,84+393,12+1277,64+294,84+537,60; т. 2 ар. 80, 86, 88, 90, 94).

Відповідно до положень ст. 100 КПК України речові докази, передані на зберігання потерпілому ОСОБА_12 , - барсетку, набор ручок у футлярі, орден, технічний паспорт та інші документи, - слід залишити йому ж (т. 2 ар. 71-72).

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України, призначивши покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

- за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк вісім років із конфіскацією всього майна, що є його власністю, окрім житла.

Відповідно до положень ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років із конфіскацією всього майна, що є його власністю, окрім житла.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Кодимського районного суду Одеської області від 02.04.2014 року і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років із конфіскацією всього майна, що є його власністю, окрім житла.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII) у строк відбутого основного покарання у виді позбавлення волі зарахувати ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення у цій справі з дня затримання 01.08.2019 року до набрання вироком законної сили - із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишити незмінним застосований до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заявлений ОСОБА_12 цивільний позов задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_9 на його користь компенсацію матеріальної шкоди в сумі 85200 (вісімдесят п`ять тисяч двісті) грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати на залучення експерта в сумі 2798 (дві тисячі сімсот дев`яносто вісім) грн. 04 коп.

Речові докази - передані на зберігання потерпілому ОСОБА_12 , - барсетку, набор ручок у футлярі, орден, технічний паспорт та інші документи, - залишити йому ж.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою, - з дня вручення його копії.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3