ОСОБА_1 Лебединський районний суд Сумської області
Справа № 580/1742/17
Номер провадження 1-кп/950/28/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Лебедин

26 жовтня 2022 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_2

при секретарі судового засідання ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лебедині кримінальне провадження, внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.06.2017 за № 0000339 по обвинуваченню

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Олександрівка, Лебединського району, Сумської області, українки, громадянки України, освіта середня, не працюючої, заміжньої, маючої на вихованні неповнолітню дитину, мешканки АДРЕСА_1 , не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 125 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачена ОСОБА_1 , потерпіла ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що 25.06.2017 о 19:00 год. вона вийшла з свого господарства на вулицю та побачила, що ОСОБА_5 , яка проживає по АДРЕСА_2 , пасе гусей навпроти входу до її господарства, у зв`язку з чим ОСОБА_1 , діючи умисно, з метою спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, нанесла останній два удари рукою в обличчя, після чого та впала. Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , яка в той час знаходилася на землі, ОСОБА_1 нанесла їй ще два удари ногою по голові, внаслідок чого потерпілій було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: 1) ЗЧМТ, струсу головного мозку, 2) кровонабряків повік справа, 3) забою м`яких тканин голови в тім`яно - скроневій ділянці обличчя справа, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
У судовому засіданні прокурор просив врахувати те, що з часу скоєння зазначеного кримінального правопорушення минуло більше трьох років, а тому ОСОБА_1 слід звільнити від кримінальної відповідальності та закрити провадження у справі у зв`язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.
ОСОБА_1 свою вину у скоєному не визнала. Однак, не заперечила проти її звільнення від кримінальної відповідальності з підстав, зазначених прокурором.
Потерпіла у судовому засіданні проти заявленого клопотання заперечила, оскільки вважає, що у разі закриття кримінального провадження ОСОБА_1 не понесе покарання за скоєне.
Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з положеннями ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Частиною ч. 1 ст. 49 КК України визначено строки давності у зв`язку із закінченням яких особа звільняється від кримінальної відповідальності.
Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:
1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;
2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;
3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;
4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;
5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Судовим розглядом встановлено, що протиправне діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1 , кваліфікується за ч. 2 ст. ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, за яке законом передбачено покарання у виді обмеження волі.
Таким чином, враховуючи те, що з дня скоєння зазначеного кримінального правопорушення, минув строк давності, встановлений законом, в межах якого особа може бути притягнута до кримінальної відповідальності, приймаючи до уваги, що перебіг давності у даному кримінальному провадженні не зупинявся та не переривався, суд вважає необхідним звільнити обвинувачену ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України.
При цьому суд зазначає, що згідно зі статтями 284288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Ці умови є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а тому невизнання цими особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.03.2020 (справа № 730/67/16-к).

Оскільки обвинувачена підтримала клопотання прокурора та просила звільнити її від кримінальної відповідальності, суд вважає, що невизнання вини особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за наявності її згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Зважаючи на те, що обвинувачена звільняється від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження щодо неї підлягає закриттю.
В частині цивільних позовів, заявлених потерпілою ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також прокурором про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину, суд враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 7 Постанови «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» № 3 від 31.03.1989 із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.1992, № 12 від 03.12.1997, який зауважив, що у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування шкоди в цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.
Крім цього у п. 7 Постанови «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду № 12 від 03.12.1997, Пленуму Верховного Суду України зазначив, що у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку). В усіх інших випадках таке відшкодування провадиться в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не позбавляє можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення шкоди в порядку цивільного судочинства, що узгоджується з висновками Верховного Суд, викладеними у постанові від 26.03.2020 (справа № 730/67/16-к), суд вважає необхідним залишити цивільні позови у даній справі без розгляду, роз`яснивши право звернення з відповідними заявами в порядку цивільного судочинства.
Витрати на залучення експерта та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 12, 44, 49 КК України ст. ст. 284-288, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Звільнити ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку зі закінченням строків давності.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.06.2017 за № 0000339, по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 125 КК України закрити у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через суд першої інстанції в семиденний строк з дня її оголошення.

Суддя: Олександр ЧХАЙЛО