ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 553/1049/21
Провадження № 1-кп/553/86/2022
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , його представника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000107 від 07.04.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, громадянина України, із професійно-технічною освітою, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого на ТОВ «Сервіс Ойл», раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в :
04.04.2021 близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_6 перебуваючи біля під`їзду №6 будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_4 спричинив останньому тілесні ушкодження.
Так, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілому ОСОБА_4 один удар рукою в ділянку обличчя справа, після чого потерпілий упав на коліна та завдав останньому ногою удар в ліву частину обличчя, в результаті чого спричинив потерпілому тілесне ушкодження у вигляді: садна шкіри і крововиливу слизової оболонки верхньої губи зліва, які утворилися від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути пальці рук, стиснуті в кулак, нога людини у взутті чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, від однократної дії травмуючого фактору, та які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легке тілесне ушкодження.
Таким чином ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе визнав повністю, у вчиненому розкаявся, не оспорював фактичних обставин та доказів по справі за фактом нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Показав що, знаходився вдома, а потерпілий біля під`їзду. Мати спустилась до під`їзду, він за нею та коли спускався почув образи. Потерпілого ударив два рази.

Потерпілий ОСОБА_4 в суді показав, що проживає з обвинуваченим в одному під`їзді, раніше вони мали дружні стосунки, але з березня 2021 вони погіршились. 04.04.2021 до нього зайшов знайомий ОСОБА_8 , вони разом сходили до магазину і повернулись до під`їзду, де спілкувались, розказували анекдоти, співали, пізніше приїхали сусіди Смекалкіни. Спочатку з під`їзду вийшла мати обвинуваченого, а потім він сам та одразу вдарив його в обличчя, від чого він впав, а потім ногою в область носа, губи. Потім вийшла ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_10 показала, 04.04.2021 ввечері близько 19-20 год. приїхала до під`їзду, де знаходився ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які співали пісню, щоб вони вживали спиртне не бачила. З вікна мати обвинуваченого ОСОБА_11 кричала, «чого ти ображаєш мою сім`ю», потім вона спустилась з квартири, за нею ОСОБА_6 . Одразу ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_4 в обличчя, від чого той впав, а потім ще вдарив ногою. Образливих слів у сторону сім`ї ОСОБА_12 не було. Свідок показала, що від потерпілого пішла дружина до обвинуваченого. Після цих подій з ОСОБА_4 усі сусіди спілкуються як звичайно.
Свідок ОСОБА_13 показав, що 04.04.2021 близько 20 год. під`їхав до під`їзду, де зустрів ОСОБА_4 . Відкрилось вікно, з якого мати обвинуваченого кричала «чого ти ображаєш мою сім`ю», потім вона спустилась до під`їзду, за нею ОСОБА_6 . Обвинувачений одразу вдарив потерпілого, скільки було ударів не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що ввечері зайшла на кухню, почула шум у вікні. Коли виглянула з вікна побачила потерпілого разом з сусідами Смекалкіними та ОСОБА_15 . З вікна сказала потерпілому, що хоче поговорити та спустилась до низу. За нею спустився її син ОСОБА_6 , він ударив потерпілого.
Свідок ОСОБА_9 показала, що знаходячись ввечері на кухні чула як ОСОБА_4 , який був під під`їздом нецензурно виражався на її адресу, на той момент вона почала процес розлучення з потерпілим та переїхала від нього. Свідок спустилась через п`ять хвилин, коли вже ОСОБА_6 та ОСОБА_4 стояли біля машини та розмовляли.
Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_8 показав, що 04.04.2021 йому зателефонував ОСОБА_16 (потерпілий), вони зустрілись, разом сходили до магазину, купили по пляшці пива та повернулись до підїзду, потім підійшли сусіди ОСОБА_17 . З вікна квартири мати обвинуваченого сказала «чого ви ображаєте мою сім`ю», потім вона вийшла, говорила з потерпілим. За нею вийшов обвинувачений і вдарив ОСОБА_4 в обличчя. ОСОБА_4 впав, свідок допоміг йому піднятись, потім обвинувачений та потерпілий продовжували розмовляти. ОСОБА_6 вийшов приблизно через 2-3 хвилини, спочатку вони з потерпілим сварились словесно. Бачив удари ногами по ногам, в обличчя кулаком.
Крім показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, винуватість ОСОБА_6 підтверджується наданими стороною обвинувачення наступними доказами:

-витягом з ЄРДР №0000107 за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . ОСОБА_6 04.04.2021 за адресою: АДРЕСА_3 , протоколом прийняття заяви від ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення від 06.04.2021 та заявою потерпілого про вчинення кримінального правопорушення від 06.04.2021;
-протоколом огляду місця події від 19.04.2021 з фототаблицею, за яким було оглянуто місцевість біля під`їзду №6 будинку АДРЕСА_2 ;
-висновком судово-медичної експертизи №331 від 08.04.2021, згідно з яким, у ОСОБА_4 встановлені тілесні ушкодження у вигляді садна шкіри і крововиливу слизової оболонки верхньої губи зліва, які утворились від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути пальці рук стиснуті в кулак, нога людини у взутті чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, від однократної дії травмуючого фактору та можливо у строк і за обставин вказаних у висновку, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження. В момент спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 міг знаходитись як у вертикальному так і горизонтальному положенні, або близькому до них та передньою частиною тулуба (обличчям) до нападника;
-протоколом огляду предмета від 15.04.2021 та протоколом перегляду відеозапису від 16.04.2021;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 19.04.2021 з фототаблицею за участі потерпілого ОСОБА_4 ;
-висновком судово-медичної експертизи №374 від 21.04.2021, згідно з яким покази потерпілого дані ним в ході проведення слідчого експерименту не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи.
Оцінивши кожний досліджений та перевірений в судовому засіданні доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, поза розумного сумніву, вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Суд вказує, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

У п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, під спостереженням у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався, працевлаштований, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, розлучений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попереднім місцем роботи характеризується виключно позитивно, батько обвинуваченого є особою з інвалідністю першої групи та потребує постійного догляду.

Вирішуючи питання щодо наявності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вказує, що рішення про їх встановлення насамперед має значення для правильного призначення покарання і має бути повністю самостійним, тобто незалежним від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Обвинувачений визнав себе винним, розкаявся у вчиненому, вживав дії з відшкодування потерпілому шкоди шляхом здійснення грошового переказу на 1000 грн, від отримання якого ОСОБА_4 відмовився про що повідомив в ході судового розгляду.

З огляду на наведене, обставиною, яка пом`якшує покарання суд визнає щире каяття.

Інших обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання судом на встановлено.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України.

Підстав для застосування положень статей 69, 69-1, 75 КК України суд не знаходить.

Беручи до уваги відомості, що характеризують обвинуваченого, його молодий вік та стан здоров`я, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до кримінальних проступків, та наслідки, що настали, суд доходить висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Потерпілим ОСОБА_4 до обвинуваченого ОСОБА_6 було пред`явлено цивільний позов про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди, яка оцінена потерпілим у 100000 грн.

Заявлені вимоги вмотивовані тим, що протиправними діями обвинуваченого було завдано значної шкоди моральному здоров`ю потерпілого, він намагався поновити порушені права, його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Потерпілий для відновлення своїх прав звертався до поліції, проводились експертизи, змушений був звернутись за допомогою адвоката. Побиття потерпілого сталось у дворі його будинку, у кожного сусіда свої думки з приводу цього, тому це явним чином змінило ставлення до нього. Колеги по роботі також бачили сліди побиття на його обличчі, що вплинуло на його репутацію.

Обвинувачений цивільний позов потерпілого визнав частково.

Вирішуючи заявлений позов, суд зазначає, що згідно із ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Так, відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану моральну шкоду, визначених ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Водночас, згідно з положеннями ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України саме судом визначається розмір грошового відшкодування моральної шкоди. При цьому законодавець встановлює лише загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні цього питання, а саме залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; з дотриманням вимог розумності і справедливості.

Щодо обґрунтованості позову, суд виходить з того, що факт заподіяння такої шкоди є доведеним і очевидним, оскільки являється наслідком протиправних дій з боку обвинуваченого.

У пункті 9 постанови від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Тому, розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Враховуючи, що обвинуваченого визнано винним у вчиненні кримінального проступку, внаслідок якого потерпілий отримав тілесні ушкодження, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, беручи до уваги їх характер, обставини спричинення шкоди, фізичні та моральні страждання потерплого, міру істотності наслідків, що настали, виходячи з засад розумності та справедливості, враховуючи також майновий стан обвинуваченого, наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, та реальну можливість відшкодування завданої шкоди, за рахунок наявного доходу, суд вважає, що розмір суми, достатньої для компенсації заподіяної моральної шкоди, має становити для потерпілого 10000 грн.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Вирішуючи питання щодо процесуальних витрат, суд зазначає, що згідно із ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу.
В ч.1 ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
Від так, потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Зазначений висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі ВС у справі № 306/1198/17 від 08.04.2020.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_4 як потерпілий користувався послугами адвоката ОСОБА_5 . За надану правову допомогу останній сплатив грошові кошти в сумі 5000 грн.
На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги потерпілою стороною надано до суду відповідні докази, а саме: договір про надання правничої допомоги від 03.05.2022, акт виконаних робіт від 17.06.2022 та квитанцію від 03.05.2022 про сплату гонорару в сумі 5000 грн.
Вказані документи повністю підтверджують проведену адвокатом роботу по захисту інтересів потерпілого у кримінальному провадженні.
Витрати на правову допомогу на суму 5000 грн є співмірними зі складністю справи, наданим обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, з огляду на що підлягають стягненню з обвинуваченого.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. З урахуванням процесуальної поведінки обвинуваченого, суд не вбачає підстав для застосування до нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (вісімсот п`ятдесят гривень).
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 компенсацію моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 10000 грн.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 понесені ним процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.
Речові докази у справі: диск CD-R залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ленінський районний суд м.Полтави.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя
Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1