Справа № 497/627/22
Провадження № 1-кс/497/222/22
УХВАЛА

06.04.2022 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання, в м. Болград, клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000037 від 03.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

04.04.2022 року прокурор Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000037 від 03.04.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.357 КК України.

З клопотання вбачається, що сектором дізнання Болградського РВП здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000037, відомості щодо якого 03.04.2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за попередньою правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 357 КК України.

Нагляд за додержанням законності під час досудового розслідування, у вигляді процесуального керівництва здійснюється Болградською окружною прокуратурою.

Досудовим розслідування встановлено, що 03.04.2022 року до Болградського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення про те, що 03.04.2022 року приблизно о 16.15 годині в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення "Табаки" на виїзд з України під час огляду транспортного засобу марки «MERSEDES» р/н НОМЕР_1 прикордонним нарядом в дорожній сумці виявлено та вилучено 57 паспортів моряка Республіки Панама та інші документи.

Під час огляду місця події 03.04.2022 року виявлено та вилучено:

1) паспорти моряка Республіки Панама на ім`я:

- Oleksandr FEDORCHUK номер НОМЕР_2 ;

- Oleksandr VLASENKO номер НОМЕР_3 ;

- Oleksandr SHAPOVALOV номер НОМЕР_4 ;

- Oleksandr VLASENKO номер НОМЕР_5 ;

- Kyrylo HAIVANIUK номер НОМЕР_6 ;

- Andrey LEVDIK номер НОМЕР_7 ;

- Andrey GUSEV номер НОМЕР_8 ;

- Alexey POLOZOV номер НОМЕР_9 ;

- Maksym MELNYCHENKO номер НОМЕР_10 ;

- Volodymyr LESYK номер НОМЕР_11 ;

- Maksym SHUMYLO номер НОМЕР_12 ;

- Vladyslav UDOVYK номер НОМЕР_13 ;

- Vitalii YAKUSHEV номер PAO118612;

- Maksim OSETROV номер НОМЕР_14 ;

- Maksim OSETROV номер НОМЕР_15 ;

- Alexander LESIUTA номер НОМЕР_16 ;

- Alexander SHAPOVALOV номер НОМЕР_17 ;

- Dmitry ISHKOV номер НОМЕР_18 ;

- Ruslan BARANOV номер НОМЕР_19 ;

- Vitalii KRIVICH номер НОМЕР_20 ;

- Vladimir POLOZOV номер НОМЕР_21 ;

- Vitalii KRIVICH номер НОМЕР_22 ;

- Gennady BORISOV номер НОМЕР_23 ;

- Eray SAN номер НОМЕР_24 ;

- Maxim NAUGOLNYY номер НОМЕР_25 ;

- Dmitry ISHKOV номер НОМЕР_26 ;

- Mykola KHARYTONOV номер НОМЕР_27 ;

- Oleksandr LOKHMATOV номер НОМЕР_28 ;

- Oleksii BOIKO номер НОМЕР_29 ;

- Andrey GUSEV номер НОМЕР_30 ;

- Konstantin OKULOVSKII номер НОМЕР_31 ;

- Aleksandr SHILOV номер НОМЕР_32 ;

- Viktor SUDAK номер НОМЕР_33 ;

- Aleksandr KONOVALOV номер НОМЕР_34 ;

- Sergiy IGNATYEV номер НОМЕР_35 ;

- Sergei RYBIN номер НОМЕР_36 ;

- Roman SLIUSARENKO номер НОМЕР_37 ;

- Fedor KALNYY номер НОМЕР_38 ;

- Dmytro TSUKANOV номер НОМЕР_39 ;

- Sergei RYBIN номерPA0170201;

- Vadym SHEVCHENCO номер НОМЕР_40 ;

- Valentyn HAHOSHA номер НОМЕР_41 ;

- Vladyslav BARANNYKOV номер НОМЕР_42 ;

- Mykola ZASYMENKO номер НОМЕР_43 ;

- Sergiy IGNATYEV номер НОМЕР_44 ;

- Volodymyr YAROVYK номер НОМЕР_45 ;

- Alexander KONOVALOV номер НОМЕР_46 ;

- Yuriy NIZHNIK номер НОМЕР_47 ;

- Igor MASLOV номер НОМЕР_48 ;

- Roman OKUNEVSKIY номер НОМЕР_49 ;

- Oleksandr OLIINYK номер НОМЕР_50 ;

- Oleksii KATOSHYN номер НОМЕР_51 ;

- Roman SLIUSARENKO номер НОМЕР_52 ;

- Bohdan NASTRADIN номер НОМЕР_53 ;

- Serhii BEVZ номер НОМЕР_54 ;

- Igor MASLOV номер НОМЕР_55 ;

- Denys SVIATCHENCO номер PA0118010;

2) План охорони судна на 96 аркушах;

3) Індивідуальний трудовий договір моряка на ім`я « ОСОБА_4 » на 9 арк.;

- Індивідуальний трудовий договір моряка на ім`я « ОСОБА_4 » на 6 арк.;

4) підтвердження відповідності частини плану II управління енергоефективності судна на 1 арк., який знаходився в поліетиленовому пакеті «Нова пошта» відправником якого вказана ОСОБА_5 , м. Херсон, відділення № НОМЕР_56 , НОМЕР_57 , отримувачем є ОСОБА_6 , АДРЕСА_1 .

У зв`язку з викладеним, та тим що на думку органу дізнання вказані документи, є предметом вказаного кримінального правопорушення, в поряду ст. 98 КПК України, вилучений документ визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №0000037.

На даний час, орган досудового розслідування вважає за доцільним дослідити вказану документацію найбільш детально, з залученням відповідних експертиз.

На підставі наведеного орган досудового розслідування вважає за доцільним накласти арешт, на вищенаведені документи, тому прокурор звертається з цім клопотанням.

Прокурор Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні участі не приймав, надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності, через зайнятість в іншому судовому засіданні, клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Власники документів, на які прокурор просить накласти арешт в судове засідання не викликалися, через відсутність інформації про їх місце перебування та відповідних контактів.

Слідчий суддя перевіривши наданні матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, дійшов висновку що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Звертаючись із зазначеним клопотанням до суду, прокурор просить накласти арешт на 57 паспортів моряків Республіки Панама, план охорони судна, індивідуальні трудові договори та інші документи, які належать певним особам, при цьому ці документи були вилучені працівниками прикордонної служби в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення "Табаки" на виїзд з України, під час огляду транспортного засобу марки «MERSEDES» р/н НОМЕР_1 .

Власника сумки, в якій знаходилися документи, не було встановлено, а водій транспортного засобу, в якому перевозилася сумка, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що перевозить він дану сумку до Республіки Туреччини.

Судом встановлено, що сектором дізнання Болградського РВП ГУНП в Одеській області, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037 від 03.04.2022 року з попередньою правовою кваліфікацією ч.3 ст.357 КК України, незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом.

У справі Бакланов проти Росії (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі Фрізен проти Росії (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти Росії, п.38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

Так, суд не мав змогу викликати власників майна для надання пояснень, з приводу того яким чином особисті документи потрапили до третіх осіб, чи заявляли власники про викрадення їх документів або їх було втрачено.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачена правова підстава для арешту майна, можливість використання майна, як належного та допустимого доказу у кримінальному провадженні, а також під час розгляду клопотання про арешт майна необхідно враховувати розумність та співрозмірність обмеження права користування документом. Вирішення питання про тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом передбачено ст. 152 КПК.

Тобто накладаючи арешт на паспорти моряків судом буде обмежено спеціальне право осіб, які не мали змоги надати пояснення в судовому засідання, а перевезення ціх паспортів та документів третьою особою не є кримінальним правопорушенням.

Накладення арешту на паспорти може призвести до порушення прав власника майна, але це в даному випадку не відповідає потребам досудового розслідування.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що прокурором, як ініціатором клопотання не доведено відповідними та належними доказами необхідність накладення арешту на зазначені оригінали документів, чи підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, тобто не доведено мету та завдання цього арешту, та неможливість без такого заходу проведення чи утруднення проведення розслідування кримінального провадження, а зберігання паспортів не може бути метою забезпечення досудового розслідування.

Крім того, ЄСПЛ, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу доКонвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Оцінивши обставини зазначені в клопотанні, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора не обгрутноване, оскільки ним не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 КПК України, тому клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170-173,395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000037 від 03.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України - відмовити.

Роз`яснити прокурору, що відповідно до ч.3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1