Дата документу 28.07.2022 Справа № 317/2518/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/2518/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/170/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 310 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 .

Прокурор, який брав участь у розгляді судом першої інстанції, прокурор Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_8 звернулися з апеляційними скаргами на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжявід 24 березня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309 та ч.1 ст.310 КК України, та призначено таке покарання: за ч.1 ст.309 КК України - у виді обмеження волі на строк три роки; за ч.1 ст.310 КК України у виді обмеження волі на строк два роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк три роки.
Зараховано у строк покарання час перебування ОСОБА_6 під вартою у період з 14 травня 2019 року по 16 квітня 2020 року у виді 11 місяців 28 днів позбавлення волі, що у відповідності до вимог ст.72 КК України відповідає 1 року 11 місяцям 26 дням обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік шість місяців.
На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цим же вироком визнано ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України, та виправдано його на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення вчинення ним кримінального правопорушення.
Знято арешт з вилучених в ході огляду місця події речових доказів, накладений на підставі ухвали слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 11 квітня 2019 року (справа 317/1180/19; провадження № 1-кс/317/494/2019).
Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати частково - в частині звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, а також в частині виправдання ОСОБА_6 за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст. 115 КК України, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 310 КК України та призначити таке покарання: за п.1 ч.2 ст. 115 КК України - у виді довічного позбавлення волі, за ч.1 ст. 309 КК України - у виді обмеження волі на строк три роки; за ч.1 ст. 310 КК України - у виді обмеження волі на строк два роки, на підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що, аналізуючи надані у судових засіданнях потерпілим ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_11 показання, суд дійшов до висновку, що вони носять інформативний характер, оскільки підтверджують лише факт смерті ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , однак ніяким чином не підтверджують причетність ОСОБА_6 до вбивства останніх.

Однак вказані висновки суду не підтверджуються наданими показаннями вказаного потерпілого та свідка. Показання свідка ОСОБА_11 судом оцінено лише як припущення останньої.

Аналізуючи надані у судовому засіданні 12 травня 2020 року свідком ОСОБА_14 показання, суд у вироку вказав, що вони мають для суду сумнівний характер щодо можливого перебування ОСОБА_6 у день інкримінованого злочину у с. Канівське, однак не навів для цього належних мотивів.

При цьому суд у вироку також вказує, що надані свідком ОСОБА_14 показання щодо можливого перебування ОСОБА_6 9 квітня 2019 року у с.Канівське приблизно о 20-30 годині, тобто за 5 годин 30 хвилин до інкримінованого часу вбивства потерпілих, самі по собі, за відсутності інших доказів, не є достатніми на підтвердження його причетності до інкримінованого злочину. Вказані висновки суду суперечать між собою, та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження з огляду на таке.

Так, ОСОБА_14 пояснив обставини, при яких підвозив особу із м.Запоріжжя у с.Канівське, а також підтвердив той факт, що під час досудового розслідування було проведено впізнання живих осіб за його участю, де він у присутності понятих впізнав чоловіка, якого підвозив до с.Канівське.

Факт лише невпізнання у судовому засіданні 15 травня 2020 року (тобто більше року з моменту подій) ОСОБА_14 особи, яку той підвозив у с.Канівське, на думку прокурора, не свідчить про сумнівність його показань, наданих суду, а також про сумнівність відповідного протоколу процесуальної дії за участі свідка - протоколу впізнання особи від 13 травня 2019 року, згідно з яким ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_6 .

Таким чином, судом не взято до уваги вищевказані докази причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, які могли істотно вплинути на його висновки.

Крім того, суд, аналізуючи висновок судово-медичної експертизи №1334 від 24 травня 2019 року щодо смерті ОСОБА_13 , а також надані судовим експертом ОСОБА_15 у судовому засіданні 16 квітня 2020 року показання, вказав, що спосіб вбивства потерпілої ОСОБА_13 , описаний ОСОБА_6 працівникам поліції під час проведення негласної слідчої дії 10 травня 2019 року, повністю суперечить висновку експерта та обставинам, викладеним в обвинувальному акті, відповідно до яких, особа, яка задушила ОСОБА_13 , знаходилася обличчям до неї.

Тобто, надаючи оцінку доказам, суд посилається на обставини, викладені в протоколі проведення негласної слідчої дії, який суд визнав недопустимим доказом.

Також прокурор зазначає, що, аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_6 , які були надані в судовому засіданні від 03 лютого 2021 року, суд вказав, що пояснення ОСОБА_6 щодо незаконного утримання в приміщенні поліції протягом трьох днів узгоджуються зі змістом його висловлювань, наданих під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії, однак при цьому протокол якої суд визнав недопустимим доказом.

У вказаній частині висновки суду щодо наведених обставин суперечать між собою.

Крім того, суд вказав, що пояснення ОСОБА_6 стосовно перебування на час інкримінованого злочину на роботі в с. Балабіне та вдома стороною обвинувачення не спростовані, однак вказані висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки, по-перше, вищевказані обставини ОСОБА_6 вказав після дослідження судом всіх доказів по справі та раніше ні стороні обвинувачення, ні суду не повідомляв, та по-друге, вказані показання ОСОБА_6 спростовуються як наданими суду показаннями свідка ОСОБА_14 , так і протоколом впізнання особи від 13 травня 2019 року за участі вказаного свідка, інформацією ФОП ОСОБА_16 „ викладеною у листі на запит слідчого від 08 травня 2019 року.

Таким чином, в частині виправдання ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст. 115 КК України, вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2021 року, на думку прокурора, є таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а тому відповідно до ст. 409 КПК України підлягає скасуванню частково.

Крім того, прокурор вважає оскаржуваний вирок в частині звільнення ОСОБА_6 на підставі ст.75 КК України від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком один рік шість місяців, із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Прокурор при цьому вказує на те, що згідно з положеннями ст. 75 КК України, суд при прийнятті рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи.

Однак, судом під час прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_6 не взято до уваги, що як на стадії досудового розслідування, так і судового розгляду останній вину у інкримінованих йому порушеннях не визнав повністю, надавав показання, якими вводив суд в оману, та які спростовуються дослідженими судом матеріалами кримінального провадження. Вказане також свідчить про відсутність будь-якого каяття з боку ОСОБА_6 щодо вчинених ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК України.

Крім того, згідно з вироком, відсутні будь-які обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого. ОСОБА_6 раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, а саме вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 23 серпня 2013 року за ч.1 ст. 310 КК України до покарання у виді штрафу.

Ураховуючи наведене, прокурор вважає, що у суду апеляційної інстанції наявні підстави для повторного дослідження доказів, а саме: протоколу проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-відеоконтролю особи від 11 травня 2019 року; протоколу впізнання особи за участі свідка ОСОБА_14 від 13 травня 2019 року; висновку судово-медичної експертизи № 1334 від 24 травня 2019 року щодо смерті ОСОБА_13 ; допиту потерпілого ОСОБА_17 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 .

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 24 березня 2021 року в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309 та ч.1 ст.310 КК України. Ухвалити у цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309 та ч.1 ст.310 КК України, та виправдати його.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що винуватість ОСОБА_6 повністю підтверджується належними та допустимими доказами. З огляду на таке, захисник звертає увагу суду на показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , зокрема, вважає, що залучення поліцією завчасно свідка ОСОБА_19 , який і раніше постійно брав участь у обшуках, проживає в іншому населеному пункті і є явно заінтересованим, є недопустимим. Та вказує на непослідовність у показаннях цих свідків.

Допитані у суді свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , на думку сторони захисту, не підтвердили причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому злочинів.

Обвинувачений під час допиту у суді зазначив, що завжди замикає вхідні ворота до території свого домоволодіння. Однак, 08 травня 2019 року близько 6 ранку його розбудив стук у вікно. Коли він вийшов з будинку на території домоволодіння знаходилась велика кількість поліцейських, очевидно, що вони самостійно відкрили ворота та зайшли.

ОСОБА_6 також повідомив, що за два тижні до обшуку від 08 травня 2019 року його будинок обікрали, були зламані замки у сараї, будинку, гаражі.

Отже, доступ до гаражу і другого поверху будинку був вільним, не виключає і того, що поліцейські могли зайти до гаражу та на другий поверх ще до того, як їм відкрив двері ОСОБА_6 .

Відеозапис слідчим було розпочато вже коли приїхали поліцейські, сам обшук проходив з порушеннями: поліцейські знаходились по різним кімнатам та території домоволодіння, в той час коли ОСОБА_6 був зі слідчим.

Крім того, під час допиту у суді ОСОБА_6 винним у скоєні цих злочинів себе не визнав, зазначив, що вилучені речовини та рослини належать не йому, як вони з`явились у гаражі та на другому поверсі будинку, йому невідомо. Однак, оскільки замки ще до обшуку були зламані внаслідок пограбування, проникнути до цих приміщень мав змогу будь-хто зі знайомих або невідомих обвинуваченому людей.

У зв`язку з вищевикладеним, сторона захисту вважає, що обшук проведений із порушеннями, докази отримані за його результатами, є недопустимими, отже суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, як наслідок, вирок необхідно скасувати та ухвалити новий.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , маючи намір на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів для власного споживання, без мети збуту, діючи умисно, при невстановлених обставинах, часі та місці, незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, загальною масою 49,249 г у вигляді листя та верхівок рослин сіро-зеленого кольору, який зберігав за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , у шафі приміщення на другому поверсі будинку у металевій банці та на столі у підвальному приміщенні гаражу до моменту виявлення працівниками поліції 8 травня 2019 року під час проведення санкціонованого обшуку.

ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконний посів та вирощування рослин коноплі без відповідного на те дозволу, за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , у невстановлений час помістив у заздалегідь підготовлені полімерні стакани з ґрунтом насіння конопель у підвальному приміщенні свого гаражу, після чого, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на вирощування рослин конопель, з метою доведення їх до стадії дозрівання, здійснював їх культивування шляхом знищення бур`янів, рихлення ґрунту та поливу та виростив 40 рослин роду коноплі, які 8 травня 2019 року під час проведення санкціонованого обшуку були виявлені та вилучені працівниками поліції.

Крім того, органами досудового розслідування відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 10 квітня 2019 року в період часу приблизно з 02 години 00 хвилин до 03 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, маючи умисел на позбавлення життя мешканців вказаного домоволодіння ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи умисно, перебуваючи у приміщенні будинку вказаного домоволодіння, де у вказаний час спав ОСОБА_12 , здійснив постріл з невстановленої гладкоствольної вогнепальної зброї, патрон якої був споряджений свинцевим дробом, в скроневу ділянку голови ОСОБА_12 зліва, чим спричинив останньому поодиноке вогнепальне дробове, проникаюче в порожнину черепа, сліпе поранення голови, з ушкодженням по ходу ранового каналу м`яких покривів голови, кісток черепа, утворенням багатоуламкових переломів кісток його та склепіння основи, руйнуванням оболонок головного мозку та його речовини, що згідно з висновком експерта № 1333 від 11 квітня 2019 року, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм для життя, полягає у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя, почав переслідувати ОСОБА_13 , яка від здійсненого пострілу прокинулась та, опасаючись за своє життя, вибігла у двір зазначеного домоволодіння, де, наздогнавши останню, повалив її на землю та накинув їй на шию фрагмент мотузки, яку він знайшов у дворі, після чого, перебуваючи спереду перед ОСОБА_13 , став обома руками тягнути за обидва кінці мотузки, тим самим здавлюючи шию ОСОБА_13 , до моменту поки остання перестала подавати ознаки життя. Відповідно до висновку експерта № 1334 від 11 квітня 2019 року, здавлення органів шиї зашморгом у ОСОБА_13 утворилося відносно незадовго (десятки секунд - хвилини) до настання смерті, знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Далі, з метою того, щоб наслідки вчиненого ОСОБА_6 злочину не були одразу виявлені сторонніми особами, він відтягнув труп ОСОБА_13 у приміщення господарської будівлі, розташованої на території домоволодіння, після чого покинув місце вчинення злочину.

Отже, своїми незаконним діями ОСОБА_6 вчинив умисне вбивство ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за п.1 ч.2 ст.115 КК України як умисне вбивство двох осіб.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які спочатку підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, в подальшому просили скасувати вирок суду в оскаржуваній стороною захисту частині та звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, водночас заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, апеляційну скаргу захисника просила залишити без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався, ретельно дослідив зібрані в провадженні докази у їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку та обґрунтовано виправдав ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України, та визнав винним за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309 та ч.1 ст.310 КК України.
Так, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину за п.1 ч.2 ст.115 КК України не визнав, суду пояснив, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 він життя не позбавляв, до їх смерті не причетний. Після проведення обшуку 8 травня 2019 року його посадили в машину та привезли до «убойного» відділу, де знущалися, принижували, не давали їсти, спати та навіть сидіти, застосовували кайданки, катували током, погрожували зґвалтуванням, не давали здійснити жодного дзвінка, поки він не зізнається у вбивстві дядька та його дружини. Вранці його привезли до Запорізького РВ, де знущання продовжувалися. Так його прокатували троє діб, вимагали зізнання у вбивстві, казали, якщо він зізнається та напише заяву, його відпустять додому, де негодована худоба. Визнання провини було отримано внаслідок знущань, які він не міг вже стерпіти. Про обставини загибелі ОСОБА_12 та його дружини він був обізнаний в цілому, так як 10 квітня 2019 року йому зателефонувала тітка, яка повідомила про вбивство дядька та його дружини. Крім того, вранці наступного дня він приїжджав до місця мешкання загиблих, коли там працювали працівники поліції; його та інших людей на територію домоволодіння тоді не пустили. Він та інші родичі зібралися у сусідки, розмовляли про події, з цих розмов він знав, що дядька застрелили, коли той спав, а його дружину задушили; крім того з дому пропали золоті вироби, що зберігалися в шкатулці, та золоті сережки, які загибла постійно носила, а також мобільні телефони. Загиблий ОСОБА_22 є його дядьком, з ним та його дружиною вони підтримували родинні стосунки, разом рибалили, ворогів у них не було. В останнє він був у них вдома у серпні 2018 року, коли ОСОБА_23 святкувала день народження. З дядьком в останнє бачилися у квітні 2019 року, коли той обрізав у його садку дерева. Про причетність загиблих до наркотичних засобів та наявність у них зброї йому нічого невідомо, до їх вбивства він жодного відношення не має. Працівники поліції надавали йому інформацію, яку він повинен був повідомити, репетирували його промову, поправляли, уточнювали деталі. Коли він був готовий, його завели до кабінету, де він зізнався у вбивстві, а потім під диктовку написав письмові зізнання, сподіваючись, що його відпустять додому. Він не знав, що під час його зізнання велася відеозйомка. Коли він написав заяву, його не відпустили. Телефоном за № він ніколи не користувався, цей номер йому невідомий, в день вбивства він працював у знайомого ОСОБА_24 в с.Балабіно, на дослідницький станції, де той мешкає, робив йому прибудову до будівлі, прийшов додому пізно ввечері та ліг спати. Послугами таксі він не користувався, останній раз в с. Канівське був у серпні 2018 року. Весною 2019 року він мав телефон за № НОМЕР_1 , яким користувався 15 років, саме на цей номер йому телефонувала т.Маша ( з номеру НОМЕР_2 ), яка повідомила про вбивство, інколи були інші оператори, але які саме та коли, не пам`ятає. В подальшому він писав заяви про порушення кримінальних проваджень щодо дій працівників поліції, але слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження, копію якої він не отримав.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено належними, допустимими та достатніми доказами винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України.

На підтвердження висунутого обвинувачення прокурор надав та посилався на такі докази:

- показання потерпілого ОСОБА_10 ,

- показання допитаних у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_14 ;

- протокол від 10 квітня 2019 року огляду місця події - території домоволодіння АДРЕСА_2 (т.1 а.п. 140-164) з додатками у вигляді відеозапису (т.1 а.п. 165) та фототаблиці (т.1 а.п. 166-207);

- протокол обшуку від 11 квітня 2019 року, проведеного на території домоволодіння буд. АДРЕСА_2 (т.1 а.п. 213-222) з додатками у вигляді відеозапису (т.1 а.п.223);

- висновок судово-медичної експертизи № 1333 від 11 травня 2019 року трупа ОСОБА_12 ( т. 1 а.п. 224-229) з фототаблицею (т.1 а.п. 230-232);

- протокол огляду трупа ОСОБА_12 від 11 квітня 2019 року (т.1 а.п.233-234);

- висновок судово-медичної експертизи № 1334 від 24 травня 2019 року (т.1 а.п. 237242) з фототаблицею (243-245);

- протокол огляду трупа ОСОБА_13 від 11 квітня 2019 року (т.1 а.п.247-249);

- висновок трасологічної експертизи № 3-152 від 12 липня 2019 року (т.2 а.п.12-15);

- протокол обшуку від 10 травня 2019 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 15 квітня 2019 року, строком дії до 30 квітня 2019 року (т.2 а.п. 129-135);

- інформацію ФОП ОСОБА_16 , викладеною в листі, що був надісланий на запит НПУ ГУНП в Запорізькій області від 8 травня 2019 року № 2677/4-2/01-19 (т.2 а.п.17);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 13 травня 2019 року за участю свідка ОСОБА_14 (т.2 а.п.19-21);

- заяву ОСОБА_28 на ім`я начальника Запорізького РВ від 10 травня 2019 року (т.2 а.п.27);

- висновок судово-психіатричного експерта № 273 від 19 червня 2019 року (т.2 а.п. 29-34);

- протокол проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-відеоконтролю особи, від 11 травня 2019 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року за оперативним супроводженням з боку заступника начальника СКП Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_29 (т.2а.п.88-105).

Дослідивши вищевказані докази як кожен окремо так і у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ці докази не підтверджують поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 у вищевказаному кримінальному правопорушенні, окрім того, деякі докази є недопустимими.

Так, суд визнав недопустимим доказом протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-відеоконтролю особи від 11 травня 2019 року.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, вказаний протокол міститься в матеріалах провадження (т.2 а.п. 85-104).

Згідно із зазначеним протоколом, заступник начальника СКП Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області капітан полції ОСОБА_30 здійснив оперативне супроводження негласної слідчої (розшукової) дії, передбаченої ст. 260 КПК України аудіо-відеоконтроль особи ОСОБА_6 , 1973 року народження.

Проведення зазначеної слідчої (розшукової) дії розпочиналось з того, що у службовому кабінеті Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області перебував працівник поліції та вів розмову по мобільному телефону, зміст якої жодним чином не стосувався сутності кримінального провадження. У цей час до приміщення кабінету зайшов працівник поліції разом з ОСОБА_6 , якому запропонували присісти на стілець.

Після короткої розмови працівників поліції між собою, один залишився в кабінеті, а інший покинув його. Після чого працівник поліції, який залишився з ОСОБА_6 , розпочав розмову з останнім.

В ході даної розмови обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що восени 2019 року до нього звернувся ОСОБА_22 та попросив, щоб він виростив для нього саджанці коноплі. Раніше три роки тому вони виростили аналогічний врожай, який він повинен був реалізувати, але продаж не відбувся у зв`язку з відсутністю клієнтів. Домовившись про зустріч, він 9 квітня 2019 року приїхав на автовокзал «Критий ринок», пересів на маршрутку, добрався до пр.Металургів, де біля «McDonalds» пересів на таксі. Сидів він на передньому сидінні, до цього часу алкоголь не вживав. З собою він віз пакет, в якому знаходився бутель з саджанцями, пляшка самогону та пляшка з «Пепсі». Приїхав до потерпілих приблизно о 20-30 годині, на дзвінок двері відчинила ОСОБА_31 . З ОСОБА_12 вони сиділи розмовляли на кухні, він випив чарку самогонки, ОСОБА_32 лягла спати у кімнаті, в якій знаходиться телевізор. Розмова йшла про врожай коноплі, що мав місце три роки тому, оскільки частина врожаю, що належала ОСОБА_12 , зберігалася у нього. Приблизний об`єм становив п`ять шестилітрових пляшок. ОСОБА_12 просив віддати йому гроші, але цей товар у нього викрали на початку березня 2019 року, але ОСОБА_22 йому не повірив, тому вони посварилися з цього приводу. Бесіда тривала приблизно до 3-4 ранку, при цьому перейшла в погрози з боку ОСОБА_33 , мовляв, якісь його брати є поліцейськими, тому вони його посадять. Він зібрався їхати додому, ОСОБА_34 пішов спати. Він вийшов на двір, незабаром повернувся, узяв на полиці для шапок обріз, щоб застрелити останнього, бо злякався за його слова. Обріз мав один патрон, капсуль був не пробитим, зайшов до кімнати, там було напівтемно, вистрелив в область обличчя голови та вийшов. У цей час він почув крик ОСОБА_35 , наздогнав її, штовхнув руками з порогу, зірвав мотузку для білизни, закинув за шию, придушив, вона не встигла крикнути та затягнув до сараю, а сам пішов збирати телефони, картки витягнув, зі скриньки забрав золото та гроші, приблизно 300 грн, забрав свій пакет та пляшку, витер свою чарку, прикрив будинок, вийшов, закрив хвіртку на ключ, викинув ключ під ворота, сам пішов до клубу, потім до зупинки, викинув саджанці, приїхав маршруткою на «Бабурку» приблизно о 5-6 годині ранку, біля «Універсаму» викинув у сміттєвий бак обріз, телефони та золото, сів на таксі 55-го маршруту, приїхав до Радянської площі, а звідки додому. Коли приїхав додому, побачив, що там усе «перевернуто», вчинена крадіжка. Також під час зазначеного спілкування ОСОБА_6 на манекені показав механізм вчинення вбивства ОСОБА_33 та ОСОБА_36 , зазначивши, що ОСОБА_22 лежав на боку, вкритий по голову ковдрою, він прицілився у голову та вистрелив. Останній залишився лежати без змін, потім побіг за ОСОБА_37 , штурнув її з порогу, та впала на груди, він зірвав мотузку, одразу упав коліном, на таз, накинув мотузку та почав душити.

Після надання особистих пояснень, ОСОБА_6 під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії написав відвідну заяву із зізнанням.

За змістом заяви від імені ОСОБА_6 на ім`я начальника Запорізького РВ ОСОБА_38 від 10 травня 2019 року (т.2 а.п.27), останній 9 квітня 2019 року перебував у с.Канівське у ОСОБА_12 в гостях о 20:30 годині, де вживав алкоголь та скоїв вбивство. ОСОБА_12 лежав на ліжку, він застрелив його з обрізу. ОСОБА_13 намагалася втекти, він наздогнав її та задушив мотузкою. ОСОБА_12 погрожував йому, що посадить його до тюрми, а ОСОБА_36 вбив, щоб не було свідків. Заяву прийняв начальник СО ОСОБА_39 10 травня 2019 року.

Як вірно зазначив суд, зазначена заява написана ОСОБА_6 під час проведення негласної слідчої дії, при цьому її текст ОСОБА_6 в цілому узгоджує з працівником поліції, у якого питає, як правильно йому написати зазначену заяву та відобразити ті чи інші факти, що вочевидь вбачається із змісту відеозапису проведеної негласної слідчої дії, відтвореному у судовому засіданні суду першої інстанції.

Дослідивши вищезазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Так, у постанові №666/5448/15-к від 05 березня 2020 року, Верховний Суд зробив висновок про таке.

Допит підозрюваного - це слідча дія, що провадиться шляхом опитування особи, яка має статус підозрюваного, з метою одержання даних щодо обставин, які стали підставою для її затримання або застосування запобіжного заходу, а також для отримання іншої інформації, яка має доказове чи інше значення для кримінального провадження.

Положеннями ч.3 ст. 224 КПК України визначено, що перед допитом встановлюється особа, роз`яснюються її права, а також порядок проведення допиту.

При цьому кримінальним процесуальним законом визначено, що в ході допиту підозрюваного в рамках кримінального провадження щодо особливо тяжких злочинів присутність захисника є обов`язковою.

Під час допиту підозрюваний може особисто розповісти про обставини, які стосуються предмета допиту, або давати відповіді на запитання слідчого чи захисника. При цьому в ході допиту слідчий з метою викриття підозрюваного і одержання правдивих показань та достовірної інформації може розпитувати останнього про дату, час, місце, обставини вчинення злочину, наявність співучасників та встановлювати інші обставини.

У свою чергу негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт і методи проведення яких не підлягають розголошенню, спрямовані на збирання, перевірку чи дослідження фактичних даних у конкретному кримінальному провадженні, та які проводяться у разі крайньої необхідності, коли відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати іншим способом.

Негласні слідчі (розшукові) дії, які, за визначенням законодавця, є видами втручання в приватне спілкування, мають характер обмеження широкого права - недоторканості особистого життя, забезпечення якого належить до принципів кримінального процесу.

Підстави проведення негласних слідчих (розшукових) дій визначено в ст. 246 КПК України.

З урахуванням наведеного, та відповідно до протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-відеоконтролю щодо ОСОБА_6 від 11 травня 2019 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в ході вказаної слідчої (розшукової) дії органом досудового розслідування фактично проводився саме допит підозрюваного ОСОБА_6 , а не втручання у його приватне життя. При цьому в ході проведення допиту та написання відповідної заяви із зізнанням ОСОБА_6 , як правильно було встановлено судом, не були забезпечені та роз`яснені права підозрюваного, в тому числі право не свідчити проти себе, не забезпечено участі захисника. Тому судом першої інстанції обґрунтовано визнано вказані докази недопустимими.

Також стороною обвинувачення суду був наданий висновок судово-психіатричного експерта № 273 від 19 червня 2019 року, з тексту якого убачається, що при бесіді з психіатром ОСОБА_6 за фактом інкримінованого йому правопорушення повідомив, що його звинувачують у вбивстві дядька та його дружини, але він їх не вбивав. В той день, коли це трапилося, він був випивши, узяв алкоголь, закуску та поїхав до дядька у с.Канівське додому, хотів випити ще, але дядько не пив. Вони з ним посварилися, він розвернувся та пішов на зупинку. Було вже пізно, він намагався зупинити попутну машину, випив спиртні напої, які мав із собою, та пішов пішки у напрямку Бабурки. По дорозі спіймав попутку, доїхав до міста, а потім поїхав до себе додому і ліг спати. Наступного дня він дізнався, що дядько та тітка вмерли, а приблизно через місяць його звинуватили у вбивстві.

Згідно з цим висновком експерта, ОСОБА_6 виявляв та виявляє ознаки психічного розладу у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. У період інкримінованого правопорушення хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації, на що вказує: вживання спиртних напоїв, адекватний мовний контакт, орієнтування в навколишньому, цілеспрямованість дій, відсутність галюцінаторно-маячних хвилювань, поступовий вихід із стану сп`яніння. Ступінь наявних порушень не такий, щоб позбавляв його здатності усвідомлювати фактичний характер і соціальну небезпеку своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час він також може усвідомлювати фактичний характер своїх дій та керувати ними. Не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Потребує протиалкогольного лікування.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав у вироку на те, що зазначений висновок експертизи не може вважатися доказом причетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину, та міг би бути оцінений судом як доказ осудності обвинуваченого при встановлені причетності останнього до вбивства ОСОБА_12 та ОСОБА_13 при вирішенні питання щодо наявності складу злочину.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, з огляду на таке.

Як убачається з вищезазначеного висновку, в ході проведення експертизи відбувалась розмова між психіатром та обвинуваченим ОСОБА_6 з приводу обставин провадження, в ході чого ОСОБА_6 надавав певні пояснення, вказані вище.

Разом з тим, вказані пояснення не можуть бути доказом причетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину в розумінні положень ст. 84 КПК України, адже відповідно до ч.1 ст.23 КПК України, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а виходячи з вимог ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього кодексу.

Показання потерпілого ОСОБА_40 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , як правильно зазначив суд першої інстанції, не доводять та не спростовують винуватість саме ОСОБА_6 , хоча підтверджують факт вчинення злочину щодо їхніх близьких осіб.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до аналогічних висновків за наслідками дослідження письмових доказів, наданих стороною обвинувачення.

Крім того, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, під час проведених слідчих дій з місця події були зроблені відповідні змиви з об`єктів та контролі до них, вилучені сліди, у ОСОБА_6 відбирались його біологічні зразки, відбитки пальців рук, але як убачається з Реєстру матеріалів досудового розслідування, питання про призначення певних експертиз, зокрема, дактилоскопічної, з метою дослідження належності отриманих слідів ОСОБА_6 або іншим особам, слідчим не вирішувалося взагалі, відповідні висновки експертів, які б могли підтвердити зв`язок між вилученими під час огляду місця події слідами, мікрооб`єктами та ОСОБА_6 , суду не надавались.

Відповідна інформація щодо останніх з`єднань потерпілих за отриманими даними, а саме за вилученим з місця події - мобільним телефоном «SumsungDuos» з сім-картами МТС та Київстар, imei: НОМЕР_3 та imei: НОМЕР_4 , а також мобільним телефоном «Redmi 6-А», imei:1: НОМЕР_5 , imei:2: НОМЕР_6 - згідно з відомостями з Реєстру матеріалів досудового розслідування, під час досудового розслідування також не перевірялася та суду не надавалась.

Також досудовим слідством не проводилося слідчих дій, спрямованих на встановлення викраденого телефону (зокрема за даними, відповідно з вилученої у спальній кімнаті коробки з мобільного телефону «Sumsung GT-E 1202», imei: НОМЕР_7 , imei: НОМЕР_8 ) та інших викрадених речей ( велосипеду, ювелірних виробів), що належали потерпілим.

За наслідками вивчення вказаного Реєстру матеріалів досудового розслідування судом обґрунтовано звернуто увагу на те, що стороною обвинувачення не надано суду для дослідження у судовому засіданні низки письмових доказів - висновків судової вибухо-технічної експертизи (№ 10), висновків судово-цитологічних експертиз (№ 14,15,16,17), висновку судово-імунологічної експертизи (№ 18), висновку судово-хімічної експертизи (№ 19, 22).

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на те, що виходячи з такої засади кримінального провадження як законність (ст.9 КПК України), прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого тощо.

Дослідивши протокол огляду трупа ОСОБА_12 від 11 квітня 2019 року, висновок судово-медичної експертизи № 1333 від 11 травня 2019 року трупа ОСОБА_12 , протокол огляду трупа ОСОБА_13 , висновок судово-медичної експертизи № 1334 від 24 травня2019 року трупа ОСОБА_13 , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і про те, що зазначені докази підтверджують наявних тілесних ушкоджень на трупах ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які перебувають у причинному зв`язку зі смертю вказаних осіб, проте не доводять і не спростовують вину ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині.

Не доводить винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину і висновок трасологічної експертизи № 3-152 від 12 липня 2019 року, згідно з яким, всі деталі циліндрового механізму (який було вилучено 10 квітня 2019 року під час проведення огляду місця події, а саме території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 з замку калитки) в наявності та знаходяться на своїх місцях, і взаємодіють правильно, механічних ушкоджень, які б перешкоджали їх штатній роботі, не мають. Пошкоджень або слідів, які б свідчили про відмикання даного циліндрового механізму сторонніми предметами (відмичкою, підібраним або підробленим ключем) не виявлено. Поставлене на експертизу питання слідчого: «Чи справний циліндровий механізм замку, представленого для дослідження, якщо ні, то в чому причина його несправності?» - не вирішувалось внаслідок незадоволення слідчим клопотання експерта про необхідність надання штатного ключа до наданого циліндрового механізму.

Згідно з відповіддю Національної поліції України ГУНП в Запорізькій області від 08 травня 2019 року №2677/4-2/01-19, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_16 надіслано лист із зазначенням інформації про те, що 9 квітня 2019 року за номером телефону НОМЕР_9 був виклик о 19:45 годині за маршрутом «McDonalds (пр.Соборний 218А) пос.Канівське», виконував водій автомобілю марки «Skoda» модель «Octavia», номерний знак НОМЕР_10 . Водій ОСОБА_14 -. 09 квітня 2019 року за номером телефону НОМЕР_1 викликів не було.

Згідно з доданим до листа звітом, початок інтервалу припадає на 09 квітня 2019 року 19:45:00, кінець інтервалу 09 квітня 2019 року о 21:00:59, час у русі становить 1:02:06, відстань -52,39 км, кількість стоянок-одна, протягом 00:12:04.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що він користувався на час події злочину номером « НОМЕР_11 », зазначений у листі телефонний номер « НОМЕР_12 » йому ніколи не належав.

Протилежне стороною обвинувачення не підтверджено з наданням відповідних доказів.

В свою чергу, під час обшуку, проведеного за місцем мешкання ОСОБА_6 08 травня 2019 року, були вилучені утримувачі сім-карт №№ НОМЕР_13 та НОМЕР_14 , інформація щодо з`єднань за якими на досудовому слідстві не перевірялася взагалі.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13 травня 2019 року (т.2 а.п. 19-21), свідок ОСОБА_14 в присутності понятих за статурою та сукупністю зовнішніх ознак впізнав ОСОБА_6 , як особу, яку він 09 квітня 2019 року приблизно о 19-45 годині підвозив на таксі від «McDonalds» в м.Запоріжжі до с.Канівське Запорізького району, при цьому зазначена особа спітніла так само, як при їх поїздці в с. Канівське.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що у 2019 році він працював водієм на підприємстві «IVAN-TAXI» неофіційно, без будь-якого оформлення. Точну дату подій не пам`ятає, але як йому здається на початку літа, він отримав заказ за маршрутом «McDonalds » - с.Канівське. При оформленні заказу він телефонував клієнтові зі свого мобільного телефону, номер якого наразі не пам`ятає, оператор «Київстар», останні цифри-77. Клієнт підтвердив заказ. За зупинкою, в обумовленому місці , він забрав чоловіка, на вигляд якому років НОМЕР_15 , крупної статури, середнього росту, при собі мав пакет-майку з АТБ. Чоловік сів на заднє сидіння, сказав, що він запізнився на останню маршрутку. На час виклику таксі вже було темно, світло у салоні авто не працювало, він мав можливість розгледіти зовнішність чоловіка за допомогою зовнішнього освітлення (світла ліхтарів, тощо). Їхали вони хвилин 40, при цьому не спілкувалися, однак він бачив, що чоловік постійно витирав піт з обличчя; чи перебував він у стані сп`яніння, йому невідомо. На переїзді якийсь чоловік намагався зупинити машину. Пасажир спитав, чи можна його підвести, але він йому відмовив, більше вони не розмовляли. Пасажир наказав висадити його на зупинці громадського транспорту, сказав, що далі сам дійде, розплатився та вийшов, а він повернувся на ОСОБА_41 . В подальшому, його опитували слідчі, яким він пояснював, що може впізнати пасажира за зовнішніми ознаками, пізніш було проведено впізнання живих осіб за його участю, де він у присутності понятих впізнав чоловіка, якого підвозив до с.Канівське.

На поставленні питання свідок ОСОБА_14 відповів, що 09 квітня 2019 року свою робочу зміну він розпочав о 09 годині 00 хвилин ранку. Тобто до прийняття замовлення о 19 годині 45 хвилин, він вже працював протягом 11 годин поспіль, а відтак доводи захисника щодо можливого перебування у втомленому стані, що потягло за собою певну неуважність та незосередженість, суд визнав такими, що заслуговують на увагу.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 впізнати пасажира, із кола учасників процесу, не зміг. Також на питання захисника свідок зазначив, що на той час він працював через добу, кількість замовлень у той день він не пам`ятає, пасажира він мав можливість розгледіти в той час, коли останній був освітлений фарами зустрічного транспорту та іншим зовнішнім освітленням. З салону автомобіля він у той час не виходив взагалі, описати одяг, в який був одягнутий пасажир, можливості не має, бо не пам`ятає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що одні лише показання зазначеного свідка щодо можливого перебування ОСОБА_6 у день події злочину у с.Канівське не можуть поза розумним сумнівом підтверджувати винуватість ОСОБА_6 у вчиненні умисного вбивства двох осіб при викладених в обвинувальному акті обставинах.

Вказані свої висновки суд належним чином вмотивував у вироку. Істотних суперечностей у висновках суду, які б вказували на їх невідповідність обставинам провадження, не убачається, а доводи прокурора про протилежне на думку колегії суддів не є переконливими.

Таким чином, викладене свідчить про те, що висунуте обвинувачення в зазначеній частині ґрунтується на доказах, які не можуть вважатися достатніми для доведення винуватості ОСОБА_6 .

В постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року по справі №331/549/19, провадження №51-5964км20, зауважено, що частина 2 статті 17 КПК України передбачає, що сторона обвинувачення має довести винуватість особи поза розумним сумнівом. Поза розумним сумнівом мають бути доведені всі обставини, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Для додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію сторони захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів у версії обвинувачення був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдина версія, якою безстороння людина має пояснити факти, встановлені в суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сторона обвинувачення не надала суду переконливих доказів вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про те, що висновки суду щодо показань потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , не підтверджуються показаннями цих осіб, колегія суддів приходить до таких висновків.

З технічного запису судового засідання від 17 лютого 2020 року, убачається, що потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 під час їхнього допиту в судовому засіданні надали показання, зміст яких повністю відповідає показанням цих осіб, відображеним у вироку суду першої інстанції.

За таких обставин, зазначені доводи прокурора є безпідставними, оскільки не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами провадження.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції, аналізуючи висновок судово-медичної експертизи № 1334 від 24 травня 2019 року щодо смерті ОСОБА_13 , а також показання, надані судовим експертом ОСОБА_15 у судовому засіданні 16 квітня 2020 року, та показання обвинуваченого ОСОБА_6 , які були надані в судовому засіданні від 03 лютого 2021 року, щодо незаконного утримання в приміщенні поліції протягом трьох днів, послався на протокол проведення негласної слідчої (розшукової) дії, який було визнано недопустимим доказом, колегія суддів приходить до таких висновків.

Так, суд першої інстанції у вироку зазначив, що спосіб вбивства потерпілої ОСОБА_13 , описаний ОСОБА_6 працівникам поліції під час проведення негласної слідчої дії 10 травня 2019 року, як здавлення шиї ОСОБА_13 в положенні знаходячись за спиною останньої, повністю суперечить висновку експерта та обставинам, викладеним в обвинувальному акті, відповідно до яких, особа, яка задушила ОСОБА_13 знаходилася обличчям до неї.

Окрім того, суд звернув увагу на те, що твердження ОСОБА_6 щодо незаконного утримання в приміщенні поліції протягом трьох днів узгоджуються зі змістом його висловлювань, наданим під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії - «Можно я позвоню брату? У меня дома животные голодные третий день, они друг друга жрать начнут» та відповідного висловлювання працівника поліції, з яким спілкується ОСОБА_6 , стосовно написання заяви «Сейчас напишешь, потом пойдешь и покормишь» стороною обвинувачення не спростовані.

З зазначеного приводу колегія суддів вважає, що, за змістом вироку, таке обґрунтування наведено судом першої інстанції також на підтвердження висновку суду щодо недопустимості вищевказаного протоколу проведення негласної слідчої (розшукової) дії як доказу, оскільки як убачається навіть з самого протоколу, ОСОБА_6 перебував під контролем працівників поліції не один день, тобто фактично був особою, яку підозрюють у вчиненні злочину, та фактично працівником поліції здійснювався допит ОСОБА_6 без дотримання конституційних прав останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо висунутого обвинувачення в зазначеній частині фактичним обставинам провадження відповідають.

Крім того, як зазначено вище, ОСОБА_6 оскаржуваним вироком суду визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309 та ч.1 ст.310 КК України.
Переглядаючи вирок суду в зазначеній частині, колегія суддів доходить таких висновків.
Як зазначено вище, згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаних кримінальних правопорушень при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що 8 травня 2019 року він спав у себе вдома, о 6 годині ранку до нього приїхали працівники поліції, які повідомили про обшук. При цьому ворота домоволодіння, які були звечора зачинені, вони без дозволу відчинили, зайшли на подвір`я. Через декілька хвилин привезли понятих, потім працівники розбіглися групами по території домоволодіння, щось робили, та лише після цього включили камеру та розпочали офіційну процедуру обшуку, при якій працювали кінолог з собакою. Він одразу працівникам поліції видав пістолет, який знайшов, коли рибалив. Під час обшуку у гаражі та на другому поверсі знайшли «марихуану», але звідки це взялося, йому невідомо. Після проведення обшуку його відвезли до відділу поліції, де над ним знущалися та примусили зізнатися у вбивстві ОСОБА_22 та ОСОБА_36 , якого він не вчиняв, але свою обіцянку - після надання зізнань відпустити додому - не виконали. Пізніше був другий обшук, його брат та запрошений ним захисник знаходилися біля будинку. Натомість, працівники поліції розвернули автомобіль на заправку, де просто чекали майже дві години. Коли вони приїхали, то ворота у будинку були відчинені, двері зламані, усюди господарювали працівники поліції. На поставленні питання: «Звідки у нього за місцем мешкання могли взятися наркотичні засоби?» - пояснити не зміг, при цьому зазначив, що будинком користувався самостійно; інколи приходили друзі; ростки марихуани знайшли у погребі гаражу, двері якого зачинялися завжди; лампа, яка використовувалася для освітлення рослин, належить йому; але звідки з`явилися рослини та хто здійснював за ними догляд - йому невідомо, припустив, що, можливо, до цього причетні його друзі.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_6 , вина останнього у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 310 КК України, при викладених у вироку суду обставинах повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.
Так, свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що вранці 8 травня 2019 року біля кіоску до нього підійшов працівник поліції та запросив взяти участь в якості понятого при проведенні обшуку домоволодіння в с.Балабіне, на що він погодився. Крім нього був запрошений ще один понятий, слідча дія фіксувалася на відеокамеру. Під час обшуку у підвалі гаражу, двері якого були зачинені, були виявлені ростки канабісу у стаканчиках, що були вилучені, крім того, з приміщення, що розташоване на другому поверсі, було виявлено банку з-під кави, в якій знаходилася рослинна речовина зеленого кольору, також були вилучені пістолет з набоями, сім-карти та інше. Вилучені речі запаковувалися, на упаковці учасники ставили свій підпис. Під час проведення обшуку ОСОБА_6 зауважень щодо дій працівників поліції та складених документів не мав, чи надав він будь-які пояснення з приводу виявлених речей, він не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що у травні 2019 року до нього додому приїхав дільничний на ім`я ОСОБА_42 , який запросив бути понятим при проведені обшуку, перед цим зателефонувавши йому. Раніше він на прохання дільничного вже декілька разів був понятим при проведенні слідчих дій. Коли його привезли до домоволодіння, на місці вже були працівники поліції, з якими спілкувався ОСОБА_6 , та інший понятий, потім привезли собаку, яка приймала участь при проведенні обшуку. В будинку ОСОБА_43 видав пістолет, також були вилучені гільзи та сім-карти. У гаражі був підвал, де вирощувалися ростки канабісу, приблизно у кількості 12-14 штук, точну кількість він вже не пам`ятає, тому може помилитися. Вилучені ростки були перераховані та упаковані. На горище першим йшов ОСОБА_44 , за ним йшли працівники поліції, за ними - поняті, тому пояснити, чи були там зачинені двері, він не може. В приміщенні горища була винайдена банка з-під кави, з сухою підробленою рослиною зеленого кольору, яка була вилучена. Вилучені речі запаковувалися, на упаковці учасники ставили свій підпис, після чого був складений протокол.
Свідок ОСОБА_20 пояснила суду, що обвинувачений ОСОБА_6 є батьком її дитини, з яким вони наразі мешкають по сусідству, син підтримує стосунки з батьком. З обвинуваченим вона перебувала у шлюбних відносинах до 2012 року, до того, як ОСОБА_6 притягли до кримінальної відповідальності, бо той вирощував для себе «травку». Про обставини інкримінованих правопорушень їй нічого невідомо, знає лише, що у травні 2019 року за місцем мешкання ОСОБА_6 робили обшук, під час якого щось знайшли. Коли ОСОБА_6 забирали до поліції, він звернувся до неї з проханням придивитися за будинком. На питання учасників провадження пояснила, що ОСОБА_6 мешкає сам, сторонніх осіб у його домоволодінні вона не бачила.
Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що він разом зі своїм знайомим, назвати анкетні дані якого він відмовляється, бо хвилюється за своє життя, пару років тому на таксі (без шашечок) приїжджали у с.Балабіне, де зупинялися в одному місці, за «травою». При цьому його знайомий називав ім`я чоловіка, у якого він купував наркотичний засіб «Едуард». При цьому він завжди залишався у машині. Одного разу, по дорозі по вул. Центральній знайомий показав йому на чоловіка у клітчастій сорочці, сказав, що це є той ОСОБА_45 , а тому їм доведеться трохи зачекати. У судовому засіданні він в особі ОСОБА_6 впізнав того чоловіка. На самому подвір`ї, куди заходив знайомий, він його ніколи не бачив. Вони приїжджали приблизно 10 разів, але описати шлях, подвір`я, тощо, він не має можливості, бо машину ставили метрів за 200, за своїм знайомим він не стежив.
Зазначені показання свідків є послідовними і узгоджуються між собою та іншими доказами.
Обставин, які б ставили під сумнів правдивість цих показань, під час апеляційного розгляду не встановлено.
Також судом першої інстанції досліджені письмові докази, яким надана відповідна правова оцінка, а саме:
- відомості з протоколу обшуку від 8 травня 2019 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 26 квітня 2019 року, згідно з яким, під час проведення обшуку на території домоволодіння та господарчих будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 за місцям мешкання ОСОБА_6 , а саме: у підвальному приміщенні, розташованому під гаражем, винайдено дерев`яний стіл з полімерним піддоном, дещо наповненим водою, де знаходиться 26 полімерних стаканів (об`ємом 100 мл), наповнених ґрунтом, та зі стеблом рослини, схожої до коноплі, сіро-зеленого кольору, з них: візуально з коренем -10 стебел та 16 (візуально) - без коріння. На піддоні маються також 14 аналогічних стаканчиків зі стеблами рослини, схожої до рослини роду коноплі, сіро-зеленого кольору, в кількості 14 шт. Також на зазначеному столі знаходиться пакет з написом «Розсада» з листям та верхівками рослин, сіро-зеленого кольору. Зазначені рослини, їх складові та полімерний пакет з написом «Розсада» з речовиною сіро-зеленого кольору вилучені під час обшуку. Також під час обшуку виявлено та вилучено у шафі з приміщення другого поверху металеву банку з написом « Кава Forte» з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору, зазначена металева банка зі вмістом вилучена та упакована в присутності понятих у картонну коробку.
Зазначений обшук проводився за наявності правових підстав для його проведення та з дотриманням норм закону.
Зміст протоколу обшуку від 08 травня 2019 року відповідає відеозапису проведення слідчої дії, який було досліджено у судовому засіданні.
Крім того, відомості, зазначені у вказаному протоколі, узгоджуються з вищезазначеними показаннями свідків.
Також стороною обвинувачення в якості доказу надано суду висновок експерта № 7-848 від 22 травня 2019 року, згідно з яким, вилучені під час обшуку 08 травня 2019 року та надані на експертизу листя та верхівки рослин сіро-зеленого кольору (вміст металевої банки з маркуванням «Кава Forte») - є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого, в перерахунку на висушену речовину, складає 29,974г; надані на експертизу листя та верхівки рослин, сіро-зеленого кольору (вміст полімерного пакету з надписом «Розсада») є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, маса якого, в перерахунку на висушену речовину, складає 19,275 г; надані десять рослин зеленого кольору зі стеблами, листям та корінням є рослинами роду коноплі, які містять психотропну речовину тетрагідроканабінол; надані шістнадцять рослин зеленого кольору зі стеблами, листям та корінням є рослинами роду коноплі, які містять психотропну речовину тетрагідроканабінол; надані чотирнадцять рослин зеленого кольору зі стеблами, листям та корінням є рослинами роду коноплі, які містять психотропну речовину тетрагідроканабінол.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначені докази у своїй сукупності підтверджують поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_6 вищевказаних кримінальних правопорушень.
Зміст вироку свідчить про те, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував усі обставини, які відповідно до вимог ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та за наслідками розгляду провадження зробив висновки, які фактичним обставинам відповідають.
Доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість залучення свідка ОСОБА_19 у якості понятого під час проведення обшуку, у зв`язку з тим, що останній раніше неодноразово брав участь під час проведення обшуків, є необґрунтованими, оскільки нормами діючого законодавства не передбачено жодних заборон з приводу повторної участі особи, яку залучають до проведення процесуальних дій під час досудового розслідування як понятого, в рамках різних кримінальних проваджень.
Посилання захисника на те, що вказаний свідок є заінтересованою у результаті розгляду справи особою, не підтверджується жодним доказом, а тому є лише припущенням сторони захисту.
Не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду і посилання захисника про непослідовність показань свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .
Захисник в апеляційній скарзі, окрім іншого, зазначає про те, що свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 не підтвердили причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Колегія суддів зауважує на тому, що дійсно зазначені свідки прямо не вказали про те, що інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, вчинені саме ОСОБА_6 .
Разом з тим, показання зазначених свідків, як правильно вказав суд у вироку, мають загальний інформативний характер щодо причетності ОСОБА_6 до незаконного обігу наркотичних засобів, тобто засвідчують певну репутацію обвинуваченого, отже, у сукупності з іншими доказами, підтверджують винуватість обвинуваченого.
Як убачається з дослідженого в суді першої інстанції відеозапису проведення обшуку від 08 травня 2019 року за місцем мешкання обвинуваченого, двері гаражу були зачинені та відчинялися самим ОСОБА_6 . Будь-яких пошкоджень замку від гаражу під час перегляду відеозапису не убачається. У підвалі, де були виявлені рослини у стаканчиках, на час проведення обшуку здійснювалося освітлення рослин увімкненою лампою (яка, згідно з поясненнями самого ОСОБА_6 , належить йому). Після винайдення рослин та речовини рослинного походження ОСОБА_6 не виявив жодної здивованості та не заперечував того, що виявлені речі належать йому. На поставлені питання під час обшуку ОСОБА_6 пояснив, що дійсно здійснював вирощування конопель для власного споживання, але вважає, що обсяг не є значним, бо частина рослин загибла.

Сам обшук проведений уповноваженою особою, порушення встановленого законом порядку проведення вищевказаного обшуку з наявних матеріалів провадження не встановлено.

Протокол за результатом проведення обшуку від 08 травня 2019 року підписаний ОСОБА_6 без жодних зауважень.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо порушень під час проведення вказаного обшуку суперечать матеріалам провадження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги захисника, оскільки суд першої інстанції дослідив усі докази, які надані стороною обвинувачення, та надав цим доказам правильну оцінку. Свої висновки суд належним чином вмотивував.

Разом з цим, захисник звернувся до апеляційного суду із клопотанням про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 310 КК України.

Обвинувачений підтримав вищевказане клопотання свого захисника.

Прокурор частково заперечувала проти задоволення заявленого клопотання та вважала, що за ч.1 ст. 309 КК України строки давності наразі не закінчилися, оскільки санкція цієї статті на момент ухвалення вироку щодо ОСОБА_6 передбачала більш тяжке покарання.

Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з матеріалами провадження та оскаржуваним вироком, кримінальні правопорушення за ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 310 КК України вчинені обвинуваченим 08 травня 2019 року.

Санкція ч.1 ст. 309 КК України передбачає максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до 5 років; санкція ч.1 ст. 310 КК України обмеження волі на строк до 3 років.

Відповідно до положень ст. 12 КК України, зазначені правопорушення є кримінальними проступками.

Згідно з вимогами пункту 2 частини 1 статті 49 КК України, строк давності у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, становить 3 роки.

Враховуючи, що з моменту вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень минуло більше ніж три роки, колегія суддів вбачає правові підстави для задоволення клопотання захисника та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Вищевказані доводи прокурора щодо неможливості звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України не є слушними, оскільки, відповідно до вимог ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

З урахуванням викладеного та вимог ст.417 КПК України, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч.1 ст.309, ч.1 ст. 310 КК України підлягає скасуванню зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції в цілому, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407-409, 417 КПК України, ст.ст.5, 49 КК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2021 року в частині визнання винним та засудження ОСОБА_6 за ч.1 ст.309 та ч.1 ст.310 КК України - скасувати та звільнити останнього від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження в цій частині закрити.
У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4