ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.09.2022 Справа №607/10840/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 у м.Тернополі в залі суду під час підготовчого судового засідання в кримінальному провадженні №0000184, на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , непрацюючого, раніше несудженого,
про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.149 КК України,-
встановив:
ОСОБА_4 вступив у змову з іншою особою щодо вербування людей з використанням уразливого стану із метою сексуальної експлуатації на території Республіки Польща. Інша особа надала ОСОБА_4 вказівку розпочати пошук дівчат молодого віку, які опинились в скрутних життєвих обставинах та погоджуються надавати послуги сексуального характеру за кордоном в Республіці Польща. Реалізуючи спільний умисел, діючи умисно, з корисливого мотиву, із метою сексуальної експлуатації осіб ОСОБА_4 , виконуючи вказівки іншої особи, яка знаходилася у м.Вроцлав Республіки Польща, отримав від неї номер мобільного телефону ОСОБА_6 . На початку червня 2022 року він зателефонував до неї та запитав, чи потрібна їй робота і вона відповіла, що робота їй потрібна. ОСОБА_6 , не будучи повідомлена про умови праці сказала ОСОБА_4 , що в неї є подруга ОСОБА_7 , яка також шукає роботу. ОСОБА_6 і ОСОБА_4 домовились про зустріч. ОСОБА_4 , перебуваючи у готелі «Лідія» за адресою м.Монастириська вулиця Шевченка, 6 Тернопільської області 02 червня 2022 року в 11 год. 50 хв. під час зустрічі з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 переконався, що вони перебувають в уразливому стані внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин, зокрема, у ОСОБА_6 - відсутні постійне місце роботи, заробіток, на утриманні малолітня дитина, яку вона виховує сама та є кредит; у ОСОБА_7 відсутні постійне місце роботи, заробіток є грошове зобов`язання. ОСОБА_4 повідомив їм про можливість працевлаштування за межами України із забезпеченням роботою з надання клієнтам інтимних послуг на території Республіки Польща, обіцяючи належні умови проживання та побутові умови, отримання високих прибутків у короткі терміни, вигідність такої роботи, її безпечність, можливість у будь-який час безперешкодно повернутися додому і повідомив, що оплатить витрати пов`язані з переміщенням ОСОБА_6 та ОСОБА_7
ОСОБА_4 02 червня 2022 року в 12:12 год. зателефонував на мобільний телефон до іншої особи та повідомив про те, що він зустрічався з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Інша особа по мобільному телефону підтвердила цим дівчатами підтвердив інформацію, яку їм надав ОСОБА_4 щодо роботи в Республіці Польща, переконував їх у безпечності такої роботи та в отриманні гідної заробітної плати. ОСОБА_4 , виконуючи вказівки іншої особи, переконав дівчат у виїзді за кордон для роботи у сфері надання сексуальних послуг, домігся їх згоди та схилив до виїзду за межі України в Республіку Польща, тобто здійснив вербування з використанням уразливого стану -(збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з метою їх сексуальної експлуатації.
Між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 20 вересня 2022 року укладено угоду про визнання винуватості, якою погоджено всі істотні для даного кримінального провадження обставин та правову кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч.2 ст.149 КК України, тобто вербування людини, вчинене з метою експлуатації, з використанням уразливого стану особи, вчиненому щодо кількох осіб за попередньою змовою групою осіб. Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.149 КК України; Сторони врахували обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, позитивну характеристику ОСОБА_4 , сприяння у проведенні кримінального провадження шляхом дачі викривальних показань щодо інших осіб, відсутність обставин, передбачених ст.67 КК України, які обтяжують покарання, а також, відсутність у нього судимостей, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового розгляду провадження. Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, беручи до уваги особу ОСОБА_4 сторони узгодили призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.149 КК України у виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна, з випробуванням із звільненням його від відбування призначеного основного покарання та встановленням іспитового строку, в порядку передбаченому ст.75 КК України.
В суді обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що угоду про визнання винуватості він уклав добровільно, тобто вона не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або обіцянок, чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в ній. Він цілком розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також, інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом і те, що для нього наслідком укладення і затвердження угоди про визнання винуватості є обмеження права на оскарження вироку, згідно з положеннями статей 394, 424 КПК України та її відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 пункту 1 частини 4 ст.474 КПК України. Він розуміє наслідки умисного невиконання угоди. Просить затвердити угоду про визнання винуватості.
Захисник ОСОБА_5 просить затвердити угоду про визнання винуватості.
Прокурор ОСОБА_3 пояснив, що сторони добровільно уклали угоду. Вона відповідає вимогам закону. Йому зрозуміло, що для нього наслідком укладення сторонами і затвердження судом угоди про визнання винуватості є обмеження права на оскарження вироку, на підставі статей 394, 424 КПК України. Просить затвердити угоду про визнання винуватості. Також, суду надано заяви потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про те, що вони ознайомлені з угодою про визнання винуватості та надають згоду на її укладення. У них немає претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 . Вони не заперечують щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Отже, суд переконався в добровільному укладенні угоди сторонами. Із змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що при її укладенні враховано обставини передбачені ст.470 КПК України, вона відповідає вимогам ст.472 КПК України.
Визнання ОСОБА_4 вини, про що зазначено в угоді про визнання винуватості, є належним і допустимим доказом вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.149 КК України. Його дії кваліфіковано правильно. Тому, ОСОБА_4 необхідно визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.149 КК України, тобто вербування людини, вчинене з метою експлуатації, з використанням уразливого стану особи, вчиненому щодо кількох осіб та за попередньою змовою групою осіб.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, його молодий вік і те, що він раніше не суджений, позитивну характеристику, обставини, які пом`якшують покарання це визнання вини, щире каяття, сприяння встановленню істини обставин події кримінального правопорушення, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення шляхом дачі викривальних показань щодо інших осіб.
З метою виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень йому доцільно призначити покарання передбачене ч.2 ст.149 КК України у виді позбавленням волі, без конфіскації майна, узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості від 20 вересня 2022 року.
Відповідно до ч.1 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Враховуючи наявність всіх обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, заяви потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про те, що вони не заперечують проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, правову позицію прокурора щодо призначення покарання з випробування та встановленням іспитового строку, суд прийшов до переконання, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства. Тому, в порядку передбаченому ст.75 КК України його доцільно звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України.
Отже, укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 угоду про визнання винуватості від 20 вересня 2022 року необхідно затвердити.
Сторона захисту не заперечує розміру процесуальних витрат, які зазначено в обвинувальному акті, тому з ОСОБА_4 необхідно стягнути в користь держави Україна витрати на залучення експертів, що підтверджені довідками №СЕ-19/120-22/6864-ВЗ від 01 серпня 2022 року, №СЕ-19/120-22/6321-КТ від 09 серпня 2022 року та №СЕ-19/120-22/6319-КТ від 12 серпня 2022 року.
В порядку передбаченому ст.100 КПК України речові докази -мобільний телефон марки «Honor» моделі «KSA-LX9» із IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із сім картою з номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Oppo» моделі «F53» із IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 без сім карти підлягають поверненню власнику ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, 314, 373-376, 392 - 395, 468 - 476, 532, 533, 535 КПК України, ч.2 ст.149 КК України, суд,-
ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 20 вересня 2022 року укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.149 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з випробуванням та встановити йому іспитовий строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_4 покласти обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави Україна 8306 (вісім тисяч триста шість) гривень 32 (тридцять дві) копійки витрат на залучення експертів.
Речові докази: мобільний телефон марки «Honor» моделі «KSA-LX9» із IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із сім картою з номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Oppo» моделі «F53» із IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 без сім карти, повернути власнику - ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав передбачених ч.4 ст.394 КПК України, шляхом подачі апеляції до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляції, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Вирок суду, який набрав законної сили, обов`язковий для виконання осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
Судове рішення, яке набрало законної сили підлягає негайному виконанню. Судове рішення звертається до виконання не пізніше як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із суду апеляційної чи касаційної інстанції.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої ст.389-1 КК України.
Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.
Головуючий суддяОСОБА_1