печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2021 у кримінальному провадженні № 0000682 від 27.08.2020,

В С Т А Н О В И В:
24.05.2022 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2021 у кримінальному провадженні № 0000682 від 27.08.2020, з доповненнями від 24.05.2022.

В обґрунтування вказаного клопотання адвокат зазначає, що арешт накладено без достатніх підстав та нові достатні підстави для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не з`явились, разом з тим впродовж восьми місяців застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна, жодній особі не повідомлено про підозру.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання, зазначив, що з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що відносно земельних ділянок, на які накладено арешт, існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вони є доказом злочину, окрім цього, на його думку, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що існує потреба у застосуванні арешту майна.
Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, до суду надіслав письмові заперечення.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників розгляду, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить наступного висновку.

Судовим розглядом за наданими матеріалами встановлено, що у провадженні Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань знаходиться кримінальне провадження № 0000682 від 27.08.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України.

Так, як вбачається з письмових заперечень наданих прокурором, досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з державним актом на право постійного землекористування від 09.04.1994 науково-виробничому об`єднаню «Днепр» (у подальшому реорганізовано у Державне підприємство «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України») надано у постійне користування 4934,5 гектарів сільськогосподарських земель.

При цьому 22.10.2020 наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 27-ІЗ було затверджено технічну документацію щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (несформованих земельних ділянок державної власності та земельних ділянок державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі), які перебувають у користуванні (Державне підприємство «Дослідне господарство «Дніпро» Державної установи Інституту зернових культур Національної академії аграрних наук України») за межами населеного пункту на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області загальною площею 3204,7435 га.

Таким чином, внаслідок проведеної інвентаризації площа земель, що перебувала у постійному користуванні ДП «ДГ «Дніпро» ІЗК НААН» за сприяння посадових осіб зазначеного підприємства була безпідставно зменшена на 583,6074 га.

У подальшому за рахунок вилучених земель (583,6074 га) було утворено такі земельні ділянки, які було передано у приватну власність фізичних осіб згідно з пп. «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України (у межах 2,0 га для ведення особистого селянського господарства), серед яких земельні ділянки, перелік яких зазначені й ті, щодо яких подано клопотання про скасування арешту.

В межах даного кримінального провадження зазначені земельні ділянки визнано речовими доказами, оскільки вони є об`єктом протиправного посягання, зберегли на собі сліди протиправної діяльності.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2021 при накладенні арешту слідчий суддя керувався вимогами ст. 173 КПК України, врахував, що арешт необхідний з метою забезпечення дієвості досудового розслідування та у слідчого судді були наявні обґрунтовані підстави вважати, що дане майно має значення для встановлення обставин під час досудового розслідування та те, що зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Наряду з вказаним, слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, встановив, що таке обмеження права власності є розумним та співмірним завданням кримінального провадження.

Зазначена ухвала залишена без змін 08.02.2022 Київським апеляційним судом за результатами апеляційного оскарження.

При накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПКУ України

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, арешт з метою забезпечення речових доказів, по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

При дослідженні матеріалів клопотання про скасування арешту, слідчим суддею не встановлено обґрунтованості заявлених вимог, оскільки не доведено, що викладені обставини в клопотанні базуються на об`єктивних фактах і правових підставах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави на які посилається представник заявника, що на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000682 від 27.08.2020.

За вказаних обставин, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_5 та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слід відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 532 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2021 у кримінальному провадженні № 0000682 від 27.08.2020 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1