Справа № 133/2090/21
Провадження №1-кп/132/98/22
Вирок
Іменем України
10.06.2022р. місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000059 від 25.02.2021р., за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Голодки Барського району Вінницької області, українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, одруженого, непрацездатного, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої особи адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_9 25.02.2021р. близько 18год.00хв. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в житловому приміщенні, а саме жилому будинку, що належить ОСОБА_10 , та розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на побутовому ґрунті спричинив словесний конфлікт із його власницею, під час якого, у ОСОБА_9 виник умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Реалізуючи даний злочинний умисел, ОСОБА_9 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, схопив двома руками за плечі ОСОБА_10 , і застосовуючи при цьому фізичну силу, штовхнув її декілька раз, в результаті чого остання вдарилась задньою ділянкою голови та спини об дерев`яні двері. Після чого, ОСОБА_9 продовжуючи свої злочинні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , завдав їй кулаком правої руки один удар в обличчя. Згідно висновку судово-медичного експерта № 16 від 25.03.2021р., у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді гематоми в тім`яній ділянці, синця в лівій очній ділянці, синця на передній поверхні правого ліктьового суглобу, шість синців на внутрішній поверхні лівого плеча, вісім синців на внутрішній поверхні ліктьового передпліччя, які належать до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні при розгляді даної справи, визнав, що дійсно 25.02.2021р. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем проживання ОСОБА_10 , штовхнув її, однак це зробив ненавмисно, з метою самооборони, оскільки ОСОБА_10 разом із ОСОБА_11 намагались його силою вигнати із житлового приміщення. Жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , у тому числі і завдання удару кулаком в її обличчя, він не наносив.

Суд критично оцінює покази обвинуваченого та позицію сторони захисту, оскільки вони не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження та спростовуються сукупністю наявних у справі доказів. При цьому, не визнання винуватості ОСОБА_9 , суд розцінює, як спосіб його захисту, та намагання уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, підтверджується наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначила, що 25.02.2021р. до її помешкання прийшов ОСОБА_9 , який вживши спиртне, на побутовому ґрунті розпочав словесний конфлікт, під час якого схопив її своїми руками за плечі, та декілька раз із силою штовхнув, в результаті чого вона вдарилася задньою ділянкою голови та спини об дерев`яні двері. Після чого, наніс кулаком правої руки один удар в обличчя, чи заподіяв їй легкі тілесні ушкодження, що було встановлено судово-медичним експертом.

Свідок ОСОБА_11 суду повідомила, що 25.02.2021р. в її присутності за місцем проживання ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_9 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розпочав словесний конфлікт із останньою, під час якого схопив ОСОБА_10 за плечі та штовхнув її, від чого та вдарилася об дерев`яні двері. Після цього, вдарив її кулаком правої руки в обличчя.

Свідок ОСОБА_12 підтвердила, що 25.02.2021р. бачила ОСОБА_9 на подвір`ї ОСОБА_10 , який відносно останньої та її майна вчиняв протиправні дії.

Крім показань потерпілої та показів допитаних свідків, вина обвинуваченого підтверджується наступними доказами:

Відповідно до протоколу огляду місця події з ілюстрованими таблицями до нього, складеного 25.02.2021р. старшим слідчим СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_13 , був ретельно оглянутий житловий будинок, що належить ОСОБА_10 , та розташований за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого встановлене місце вчинення кримінального проступку, виявлені його сліди, та вилучений молоток з дерев`яним руків`ям, який відповідно до постанови начальника СД відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_14 від 26.02.2021р. був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, та на який ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_15 від 02.03.2021р. у справі № 133/594/21, був накладений арешт;

Згідно висновку судово-медичного експерта № 16 від 25.03.2021р., у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді гематоми в тім`яній ділянці, синця в лівій очній ділянці, синця на передній поверхні правого ліктьового суглобу, шість синців на внутрішній поверхні лівого плеча, вісім синців на внутрішній поверхні ліктьового передпліччя, які належать до легких тілесних ушкоджень. Вказані ушкодження виникли від травматичної дії (ударів) тупого твердого предмету (в т.ч. кулаки тощо), можливо 25.02.2021р. Дані ушкодження небезпечними для життя в момент заподіяння не були, мало незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше як шість днів, за цим критерієм відноситься до легких тілесних ушкоджень;

За протоколом слідчого експерименту, складеним 24.06.2021р. дізнавачем СД відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_16 , потерпіла ОСОБА_10 показала місце, в якому ОСОБА_9 розпочав словесний конфлікт, під час якого схопив її своїми руками за плечі, та декілька раз із силою штовхнув, в результаті чого вона вдарилася задньою ділянкою голови та спини об дерев`яні двері, а також де наніс кулаком правої руки один удар в обличчя, та розповіла за яких обставин, 25.02.2021р. відбувались події.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_9 , отримано в порядку, визначеному процесуальним законом (КПК України), вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення, а тому ці дані в силу статті 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується показами потерпілої та свідків, дослідженими судом протоколами слідчих дій, висновком судово-медичної експертизи, та іншими доказами, що містяться в матеріалах даного кримінального провадження, які узгоджуються між собою та відображають реальний перебіг дослідженої судом події.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він не мав умислу на спричинення легкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 , оскільки штовхнув її ненавмисно, з метою самооборони, а також що він жодних тілесних ушкоджень потерпілій, у тому числі і завдання удару кулаком в її обличчя, не наносив, спростовані сукупністю доказів по справі, розцінюються судом, як спосіб його захисту, а також намагання уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

Наведені вище обставини та надані стороною обвинувачення докази поза розумним сумнівом свідчать про те, що винність ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.1 ст.125 КК України, а саме спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, правильно кваліфіковані.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, одружений, непрацездатний, пенсіонер, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 в обвинувальному акті визначено обставини, що пом`якшують його покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Однак суд з цим не може погодитися, оскільки вважає, що ці обставини не знайшли свого підтвердження та підлягають виключенню. Щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Так, у матеріалах кримінальної справи відсутні будь-які дані на підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 зазначених дій, оскільки обвинувачений під час розгляду справи в суді не проявляв жодних ознак каяття, не відшкодував завданої шкоди та не намагався її відшкодувати. Також, матеріали справи не містять відображення факту активного сприяння ОСОБА_9 розкриттю даного кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд погоджується із позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_9 покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, а саме у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн.00коп., оскільки дане покарання на думку суду буде необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Розмір штрафу визначений судом виходячи з тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного.

При визначенні цього покарання, судом враховано, що згідно вимог ст.ст.56, 57 КК України, громадські та виправні роботи, які передбачені санкцією ч.1 ст.125 КК України, не застосовуються зокрема до непрацездатних осіб та тих, що досягли пенсійного віку.

Згідно ч.9 ст.100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме молоток з дерев`яним руків`ям, який згідно постанови начальника СД відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_14 від 26.02.2021р., переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції №2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно знищити.

Відповідно до вимог ч.4ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_15 від 02.03.2021р. у справі № 133/594/21, на молоток з дерев`яним руків`ям, був накладений арешт.

У зв`язку з тим, що за вироком до ОСОБА_17 не застосовується спеціальна конфіскація та йому не призначено покарання у виді конфіскації майна, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_15 від 02.03.2021р. у справі № 133/594/21.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого в ході досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Відповідно до статті 55 Конституції України та положень статей 4, 13, 19, 79, 81 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 127, 128 КПК України передбачено право особи на відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, шляхом її стягнення за судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно частини 5 статті 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За пунктом 3 частини 1статті 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.

У пункті 7 частини 1 статті 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Відповідно до статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно статті 1202 цього ж Кодексу, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Як передбачено у частині 1 статті 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Водночас, відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України, до складу реальних збитків як одного з елементів майнової шкоди входять втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При цьому, згідно із статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом положень статей 127, 128 КПК України, статті 22 ЦК України, сума відшкодування за цивільним позовом у кримінальному провадженні не обов`язково має збігатися з розміром завданої злочином шкоди, вказаним в обвинуваченні, яке суд визнав доведеним. Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода як обставина, що впливає на його кваліфікацію та вирішення інших питань, пов`язаних із притягненням особи до кримінальної відповідальності, та відшкодування збитків як спосіб захисту порушеного цивільного права і компенсаційний механізм мають неоднакову юридичну природу, відрізняються за критеріями визначення і правовими наслідками.

Зокрема, розмір відшкодування збитків є предметом позовних вимог у межах заявленого цивільного позову, доводиться цивільним позивачем (потерпілим) самостійно за правилами цивільного судочинства з дотриманням приписів ч.5 ст.128 КПК України і не охоплюється межами обвинувачення, яке висувається прокурором в обвинувальному акті або постанові про зміну обвинувачення в суді і обов`язок доказування якого покладається на державного обвинувача.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_10 у справі заявлено цивільний позов, в якому заявниця посилаючись на заподіяння злочином майнової шкоди просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на її користь матеріальну шкоду в сумі 18048грн.71коп., яка складається із: 848грн.71коп. витрат, понесених на придбання лікарських препаратів, які купувались для відновлення стану здоров`я після нанесення тілесних ушкоджень, і 17200грн.00коп. витрат, понесених на придбання вхідних дверей, які були пошкоджені обвинуваченим та потребували заміни.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди визнав частково, а саме не заперечував проти стягнення з нього на користь ОСОБА_10 витрат, понесених на придбання лікарських препаратів в розмірі 848грн.71коп. та витрат, понесених на придбання та заміни вхідних дверей в розмірі 1600грн.00коп.

Натомість, завдана ОСОБА_10 даним кримінальним правопорушенням матеріальна шкода становить 18048грн.71коп., яка доведена та підтверджена документально, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, до тверджень обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що вартість вхідних дверей у розмірі 17200грн.00коп., що підлягали заміні після їх пошкодження, є завищеною, суд відноситься критично та їх не приймає до уваги, оскільки останнім не доведено належними та допустимими доказами цей факт.

В свою чергу, ОСОБА_10 доведено, що дії ОСОБА_9 були неправомірними, між ними і завданою шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначені відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи та/або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно положень частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як роз`яснено в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Як роз`яснено в пунктах 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001р. та від 27.02.2009р.), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Суд погоджується з тим, що потерпілій дійсно спричинено моральну шкоду в результаті протиправних дій обвинуваченого, потерпіла зазнала больових та душевних страждань, пов`язаних з нанесенням тілесних ушкоджень, що призвело до змін в її житті.

За таких обставин, суд визначає розмір шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла сторона, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану її здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково в сумі 2000грн.00коп.

Такі висновки суду в частині визначення розміру стягнутої моральної шкоди, повністю узгоджуються із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду (постанова від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц), відповідно до якої розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004р. «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 10.06.2022р., то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят)грн.00коп.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме молоток з дерев`яним руків`ям, який згідно постанови начальника СД відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_14 від 26.02.2021р., переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції №2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, знищити.

Скасувати арешт на майно, а саме молоток з дерев`яним руків`ям, що був тимчасово вилучений в ході розслідування даного кримінального провадження №0000059 від 25.02.2021р., який згідно постанови начальника СД відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_14 від 26.02.2021р., визнаний речовим доказом, та на який ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_15 від 02.03.2021р. у справі №133/594/21, був накладений арешт.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 18048грн.71коп.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000грн.00коп.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя