ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1383/22 Справа № 172/196/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Васильківка, Василівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участі:
секретаря судового засідання - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 , ( в режимі відеоконференції), -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 09 червня 2022 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд послався на наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, який було вчинено в період іспитового строку, та врахувавши тяжкість злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, відсутність його стійких соціальних зв`язків, дійшов висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення або переховуватися від суду продовжують існувати та жоден з більш м"яких запобіжних заходів не може їм запобігти, тому продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись з ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що прокурор у своєму клопотанні формально вказав на наявність ризиків у провадженні та не навів жодного доказу, які б підтвердили їх існування. Зазначає, що суд не взяв до уваги обставини, передбачені положеннями ст. 178 КПК України, зокрема, вагомість доказів, оскільки кваліфікація злочину взагалі не відповідає обставинам події, а прямих доказів, які б безпосередньо доводили причетність ОСОБА_6 до вчиненого злочину, на думку захисника, сторона обвинувачення не надала. Разом з тим, апелянт зазначає, що майнова шкода, у спричиненні якої обвинувачується ОСОБА_6 , належним чином не підтверджена, оскільки речові докази відсутні, документів, які б підтверджували наявність майна та його стан суду надано не було, тому, на думку захисника, є підстави вважати, що події злочину взагалі не було. Водночас, вказує, що у провадженні всі докази досліджені, свідки та потерпілий вже допитані, які прямо не вказали, що саме ОСОБА_6 бачили під час вчинення цього злочину, тому, на думку апелянта, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Окрім того, захисник звертає увагу, що перебування обвинуваченого під вартою обчислюється з вересня 2021 року, що становить значний проміжок часу і виходить за межі розумного строку, в той час як застосування запобіжного захожу не повинно бути очікуванням обвинувального вироку. Поряд з тим, апелянт посилається й на те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, проживає разом з батьками та молодшим братом, за місцем мешкання характеризується позитивно, підозри в інших правопорушеннях не має, однак суд не врахував ці обставини, які б, на думку захисника, могли істотно вплинути на ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, та з урахуванням цих обставин, ухвала підлягає скасуванню.
З огляду на те, що від прокурора, який повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду скарги, не надходило клопотання про його участь в судовому засіданні, апеляційний суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд скарги за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд зазначає таке.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000022 від 27.01.2021 щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України.
На стадії досудового розслідування ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який за наслідками розгляду клопотання прокурора продовжувався ухвалами суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, який було вчинено в період іспитового строку, тяжкість інкримінованого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, відсутність стійких соціальних зв`язків, й дійшов правильного висновку, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення або переховуватися від суду, продовжують існувати, внаслідок чого є необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.
Разом з цим, доводи скарги захисника про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі судом встановлені та підтверджуються наявними у провадженнями доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Твердження захисника про те, що доказів, які б безпосередньо доводили причетність ОСОБА_6 до вчиненого злочину, сторона обвинувачення не надала, ґрунтуються на суб`єктивних оціночних судженнях апелянта. Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що на цьому етапі провадженні суд не вирішує ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду провадження по суті, зокрема, не оцінює докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.
Посилання захисника на те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, характеризується позитивно, підозри в інших правопорушеннях не має, не свідчить про можливість запобігання заявленим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Крім того, стороною захисту не надано будь-яких документально підтверджених відомостей щодо особи обвинуваченого, на підтвердження цих обставин.
Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Разом з цим, переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, апеляційним судом не встановлено, та колегія суддів не убачає підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
При цьому, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2022 року щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4