У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/1411/22

№ 1-кс/183/1610/22

25 жовтня 2022 року слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотанняслідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 07 березня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000027 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -
в с т а н о в и в :
До слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку ст. 170 КПК України надійшло клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 07 березня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000027 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.
В обґрунтування свого клопотання слідчий зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що сержант ОСОБА_5 підозрюється, у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії водія (санітара) медичного пункту прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «молодший сержант», діючи умисно, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 25 лютого 2022 року самовільно, з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану, залишив місце служби та покинув район виконання завдання медичного пункту прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , що дислокувався в АДРЕСА_1 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України дезертирстві, тобто самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану.
20 жовтня 2022 року о 08 годині 19 хвилин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. В ході затримання ОСОБА_5 , в добровільному порядку видав наявні в нього при собі мобільні телефони, які належать йому на праві приватної власності, зокрема мобільний телефон марки та моделі «Redmi Not 9» в корпусі синього кольору в силіконовому чохлі, IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , а також мобільний телефон марки та моделі «Nokia TA-1203» в корпусі сірого кольору, IMEI НОМЕР_3 , які упаковані у сейф пакет В0058577, та постановою слідчого визнані речовими доказами та долучені до матеріалів справи.

Враховуючи викладене, арешт просять з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації, як виду покарання або заходу.

Учасники кримінального провадження в черговий раз в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна.
Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з п. 1 ч. 2, п. 4 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як передбачено ч. 2 п. 7 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Слідчий суддя вважає, що слідчий не довів яким чином мобільний телефон марки та моделі «Redmi Not 9» в корпусі синього кольору в силіконовому чохлі, IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , а також мобільний телефон марки та моделі «Nokia TA-1203» в корпусі сірого кольору, IMEI НОМЕР_3 телефони у вказаному кримінальному провадженні відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, у зв`язку з чим необхідно накласти арешт на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів слідчому судді не надано.
Щодо визначення у клопотанні мети накладення арешту як спеціальної конфіскації та/або конфіскації, як виду покарання або заходу, то слід зазначити, що санкція ч. 4 ст. 408 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, тобто спеціальної конфіскації та/або конфіскації не непередбачено.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Разом з тим, як вбачається з наданих матеріалів, слідчий за погодженням з прокурором, обґрунтовуючи своє клопотання про арешт майна, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надали достатніх і належних доказів цих обставин.
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до переконання, що слідчий не довів наявність достатніх підстав вважати, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, а тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 98, 107, 110, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 07 березня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000027 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1