ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1199/22 Справа № 182/6906/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого:

- 15 квітня 2002 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 142, п. «а, г» ст. 93 КК України 1960 року, ч. 2 ст. 263 КК України 2001 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна,

про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2002 року, яким його було засуджено за ч. 3 ст. 142, п. п. «а, г» ст. 93 КК України 1960 року та ч. 2 ст. 263 КК України 2001 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, за виключними обставинами.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив, що посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6р(ІІ)/2021, як на виключну обставину для перегляду вироку суду, ОСОБА_7 не звернув увагу, що предметом цього рішення є невідповідність Конституції України ч. 1 ст. 82 КК України та ч. 1 ст. 81 КК України, тобто питання заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокового звільнення від відбування покарання осіб, засуджених до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, а тому твердження ОСОБА_7 про скасування довічного позбавлення волі, як виду покарання є безпідставним та помилковим. Крім того, вказаним Рішенням Конституційного Суду України не визнано неконституційність положення кримінального закону в частині застосування покарання у виді довічного позбавлення волі, яке було застосовано судом при ухваленні відносно ОСОБА_7 обвинувального вироку від 15 квітня 2002 року.

На думку суду першої інстанції, призначене засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі є конституційним, що повністю спростовує доводи останнього. З приводу заміни даного покарання більш м`яким, суд зазначив, що чинним законодавством на даний час не визначено порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким, про що Конституційний Суд України вказав у своєму рішенні, що у свою чергу унеможливлює заміну призначеного засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, зокрема й покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, не реформована, зміни до законодавства не внесені.

Також суд першої інстанції зауважив на тому, що на даний час єдиним механізмом захисту прав осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, залишається інститут президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України.

В апеляційних скаргах:
- засуджений просить вказану ухвалу скасувати.

Вважає оскаржуване рішення незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм КПК України.
На думку засудженого, судом першої інстанції не взято до уваги рішення ЄСПЛ «Родзевілло та інші проти України», яким було визнано порушення ст. 3 Конвенції по відношенню до ОСОБА_7 з боку Держави на протязі більш 19 років.

- захисник засудженого проситьвказану ухвалу скасувати та направити справу на новий розгляд до Нікопольського міськрайонного суду.
Вважає оскаржуване рішення необґрунтованим.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався в повному обсязі.

Глава 34 КПК України визначає підстави та порядок здійснення провадження за нововиявленими або виключними обставинами, строки звернення й вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Так, згідно з ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Перелік обставин, які визнаються виключними, є вичерпним та знайшов своє відображення у ч. 3 ст. 459 КПК України. Це є:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;

3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Таким чином, судові рішення у кримінальних справах (вироки, ухвали), що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами тільки з підстав, що зазначені в ч. 3 ст. 459 КПК України.

Водночас, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами є надзвичайною (екстраординарною) процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

На переконання колегії суддів, ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані повною мірою.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2002 року за ч. 3 ст. 142, п. п «а, г» ст. 93 КК України 1960 року та ч. 2 ст. 263 КК України 2001 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 23 липня 2002 року вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2002 року відносно ОСОБА_7 було залишено без змін.

Обґрунтовуючи необхідність перегляду цього вироку за виключними обставинами, засуджений ОСОБА_7 посилався, на те, що рішенням Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року було визнано неконституційним покарання у виді довічного позбавлення волі й стверджував, що прийняте рішення суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Проте, такі доводи засудженого є необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, Рішенням № 6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року, зокрема, було визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними) ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, та Конституційний Суд України зобов`язав Верховну Раду привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції та цього Рішення.

Однак, визнання неконституційними приписів ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК України, не є підставою для перегляду судових рішень за виключними обставинами, оскільки вказані норми закону України про кримінальну відповідальність регулюють питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, які, відповідно до положень ст. 537 КПК України, вирішуються судом під час виконання вироків в порядку, визначеному ст. 539 КПК України.

З приводу тверджень засудженого щодо наявності такої виключної обставини як рішення ЄСПЛ, то вони є неспроможними, так як згідно з п. 2 ч. 5 ст. 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, може бути подано особою, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною. Тобто, таке рішення ЄСПЛ має бути саме щодо особи, котра звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в той час, як засуджений не наводить інформації про здійснення перегляду ЄСПЛ судових рішень щодо нього.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу, що в своїй заяві засуджений ОСОБА_7 просить переглянути вищезазначене судове рішення за виключними обставинами, фактично зазначаючи про те, що він не погоджується з мірою покарання, яка йому призначена, а саме у виді довічного позбавлення волі й вказує на те, що призначена йому міра покарання суперечить положенням Конституції України та практиці ЄСПЛ.

При цьому, виходячи з приписів ст. 461 КПК України, невідповідність призначеного особі покарання взагалі не є підставою для перегляду судових рішень за виключними обставинами.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, належним чином розглянувши заяву засудженого, дійшов мотивованого висновку про відмову в задоволенні заяви, з яким погоджується й апеляційний суд.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Рішенням Конституційного Суду України № 11-рп/99 від 29 грудня 1999 року положення санкцій Особливої частини Кримінального кодексу України 1960 року, які передбачали смертну кару як вид покарання, визнано такими, що не відповідають Конституції України.

На виконання зазначеного рішення Конституційного Суду України Верховна Рада України прийняла Закон України від 22 лютого 2000 року № 1483-ІІІ Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України (далі - Закон № 1483-ІІІ), яким покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі. Цей закон набрав чинності 04 квітня 2000 року.

Разом з цим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визнав, що заміна судами смертної кари на довічне позбавлення волі, встановлене новим кримінальним законом, а не на позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, що як альтернативне смертній карі покарання було передбачено законом під час вчинення злочинів, не є порушенням ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення у справах "Алакрам Хумматов проти Азербайджану" від 18 травня 2006 року, заяви № 9852/03, № 13413/04, "Ткачов проти України" від 13 грудня 2007 року, заява № 39458/02). Аналогічне вказане у правовій позиції Конституційного Суду України, яку останній сформулював безпосередньо за вказаним питанням у своєму рішенні від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011 (Справа № 1-5/2011).

Рішенням Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021 було визнано неконституційними положення частини першої статті 81 КК України, частини першої статті 82 КК України, в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим же Рішенням зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Вказане Рішення Конституційний Суд України постановив з метою реалізації статей 3, 23, 28 Конституції України та приведення Кодексу у відповідність до Конституції України та зазначив, що обов`язком Верховної Ради України є законодавчо забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення.

Разом з тим, як слідує із Рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року довічне позбавлення волі як вид кримінального покарання не суперечить приписам частини першої статті 3, статті 23, частини другої статті 28 Конституції України, якщо засудженому до такого виду покарання на законодавчому рівні гарантовано право на дострокове звільнення від відбування такого покарання та/або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

При цьому, колегія суддів, у відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 3 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» та від 29 жовтня 2015 року в справі «Устименко проти України», де ЄСПЛ неодноразово наголошував, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Цей принцип передбачає повагу до вирішеної справи і не припускає повторного її розгляду. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливостями і непереборними обставинами.

Принцип юридичної визначеності та остаточності судового рішення включає в себе непорушність і нескасовуваність набутих законних прав, законність очікування (legitimate expectations) - право у своїх діях розраховувати на сталість наявного законодавства, а отже - незворотність закону й неможливість застосування закону, про існування якого відомо не було (non-retroactivity).

Засудження в кримінальній справі може бути скасовано після надзвичайного розгляду за умови, що скасування обґрунтовано серйозним недоліком первинного провадження (Рішення ЄСПЛ від 29 січня 2009 року у справі «Ленська проти Росії»).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини в справах «Маджо та інші проти Італії», «SCM Scanner de L'Ouest Lyonnais та інші проти Франції» констатував, що справу може бути відкрито знову за нововиявленими обставинами, проте нове законодавство, прийняте з наданням йому зворотної дії в часі, не буде такою обставиною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, яка скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2002 року за виключними обставинами, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4