Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0003371 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.11.2013

за ч.2 ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі

ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

2) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2015

за ч.3 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України на 5 років 3 місяці позбавлення волі;

3) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25.04.2016

за ч.3 ст.186 КК України на підставі ч.4 ст.70 КК України

на 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 21.11.2019

по відбуттю строку покарання,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Охматків Демидівського району Рівненської області, громадянки України, що зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2 , проживає за адресою:
АДРЕСА_1 , не судимої,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2022 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2022 ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді арешту на строк 5 місяців.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України і їй призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і на неї покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_6 і правильність кваліфікації його дій, однак вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

На переконання прокурора, суд хоча і врахував, але не в повній мірі взяв до уваги характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, в тому числі за аналогічний злочин до позбавлення волі, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом, не одружений, офіційно не працює, спосіб життя, позицію потерпілих та сторони обвинувачення, а також відношення обвинуваченого до вчиненого, зокрема, наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення злочину. Суд не зазначив обставину, що обтяжує покарання, якою є рецидив злочинів, та безпідставно врахував як обставину, що його пом`якшує, щире каяття, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про добровільну критичну оцінку особою своєї протиправної поведінки і готовність нести кримінальну відповідальність, а визнання ОСОБА_6 вини є намаганням під тиском беззаперечних доказів уникнути справедливого покарання за вчинене. З огляду на викладене вважає, що реальне відбування покарання у виді обмеження волі може сприяти досягненню цілей, визначених ст.65 КПК України, у той час як арешт буде для цього недостатнім.

Вирок щодо ОСОБА_7 ніким оскаржено не було.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили залишити вирок без змін; провівши судові дебати, надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вчинили крадіжки чужого майна за наступних обставин.
4 жовтня 2021 року близько 19 години 50 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи на 18-ому поверсі в загальному коридорі будинку АДРЕСА_3 , реалізовуючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, скористався тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою заздалегідь підготовлених ножиців по металу пошкодив захисний замок, яким був замкнений велосипед Leon neko вартістю 12 400 гривень, який належав ОСОБА_9 , і викотив його на вулицю. Після цього ОСОБА_6 на велосипеді поїхав до ломбарду Ломбард 24, розташованого за адресою: м. Київ, просп. Маяковського, 6, де заклав його в якості застави, а отриманими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 12 400 гривень.
Крім того, 11 жовтня 2021 року близько 17 години 40 хвилин ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , перебуваючи на 14-ому поверсі в загальному коридорі будинку АДРЕСА_3 , реалізовуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою, скористались тим, що за їхніми діями ніхто не спостерігає. ОСОБА_6 за допомогою заздалегідь підготовлених ножиців по металу пошкодив захисний замок, яким був замкнений велосипед Cube aim вартістю 20 000 гривень, який належав ОСОБА_11 , і викотив його на вулицю. Після цього ОСОБА_6 і ОСОБА_7 направилися до ломбарду Найкращий, розташованого за адресою: м. Київ, просп. Маяковського, 6, де ОСОБА_7 заклала велосипед в якості застави, а отриманими грошовими коштами розпорядилися на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на суму 20 000 гривень.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі прокурора про м`якість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, обставину, що пом`якшує покарання, в тому числі ті обставини і дані, на які містяться посилання в апеляційній скарзі прокурора, і правильно призначив йому покарання у виді арешту.

Колегія суддів не погоджується з доводами, що суд неправильно врахував як обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття. ОСОБА_6 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, про що повідомив одразу після оголошення обвинувального акта, і дав показання, в яких підтвердив обставини вчинення ним крадіжок, у зв`язку з чим суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо цих обставин. Про готовність підлягати кримінальній відповідальності як одній з складової щирого каяття свідчить і те, що ОСОБА_6 , якому суд призначив покарання, що належить відбувати реально, вирок не оскаржував.

Тому твердження прокурора про те, що це було вчинено нібито під тиском беззаперечних доказів, які судом не досліджувалися, безпідставні. До того ж, в обвинувальному акті, з яким сторона обвинувачення звернулася до суду, також зазначено, що обставиною, яка пом`якшує покарання, може бути враховано щире каяття.

Згідно з ст.34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

У статті 185 КК України рецидив кримінальних правопорушень передбачено як різновид повторності. Враховуючи те, що ОСОБА_6 має не зняті і не погашені судимості за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 185, 186 КК України, і саме з цих підстав його дії кваліфіковані за кваліфікуючою ознакою вчинене повторно, то згідно з ч.4 ст.67 КК України суд не може ще раз враховувати цю обставину при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Покарання у виді арешту вважається більш м`яким, ніж обмеження волі. Однак умови відбування арешту в ізоляції порівняно з триманням особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції, в чому полягає обмеження волі, є жорсткішими, на користь чого свідчать і правила складання покарань, передбачені ст.72 КК України, відповідно до яких одному дню арешту відповідають два дні обмеження волі.

За таких обставин доводи в апеляційній скарзі, що призначене ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим через м`якість, у той час як призначення покарання на більший строк, але з більш сприятливими умовами відбування буде достатнім для досягнення його мети, слід визнати непереконливими. Тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2022 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3