ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/985/22 Справа № 204/3806/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави у кримінальному провадженні № 0000155 стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Білозерське Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8
підозрюваного ОСОБА_7
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені ухвалою слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Слідчого управління ГУНП в Донецькій області ОСОБА_10 , погодженого прокурором ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді застави стосовно ОСОБА_7 та відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про взяття ОСОБА_7 на особисту поруку.
В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.
Крім цього, вважав встановленим та доведеним прокурором існування ризиків, передбачений п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнути можливого покарання за вчинення інкримінованих йому злочинів, один з яких є особливо тяжким, а також може незаконно впливати на свідків з метою зміни або відмови від дачі ними показань.
В той же час, слідчий суддя вважав, що прокурором не доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у виді вчинення іншого кримінального правопорушення.
Крім того, слідчий суддя зазначив, що у судовому засіданні підозрюваний пояснив, що він взагалі не має можливості сплатити заставу, тобто виконати цей запобіжний захід, у зв`язку з чим вважав, що такий запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам.
Слідчий суддя, посилаючись на встановлені ризики, вважав, що запобіжний захід у виді особистої поруки, як про це клопотали ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 також не зможе запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, у зв`язку з чим відмовив в задоволенні їх клопотання.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала та заперечень сторони захисту.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого скасувати через неповноту судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та постановити нову, якою клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді застави стосовно ОСОБА_7 задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про суперечливість висновків слідчого судді, оскільки встановивши обґрунтованість підозри та наявність двох ризиків, слідчий суддя взагалі відмовив в застосуванні запобіжного заходу. Вважає, що слідчий суддя не врахував обставин, передбачених ст. 178 КПК України, зокрема тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 злочинів та суворість покарання, злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України є корупційним злочином, розмір майнової шкоди, спричиненої діями ОСОБА_7 , який становить 965 040 гривень, а тому це є виключним випадком для встановлення розміру застави більше граничної межі, визначеної ч. 5 ст. 182 КПК України і саме такий розмір зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.
Також зазначає, що слідчий суддя не врахував, що стосовно ОСОБА_7 31.05.2021 року на адресу Добропільського міськрайонного суду Донецької області скеровано обвинувальний акт за ч. 5 ст. 191 КК України, що свідчить про можливість підозрюваним вчиняти інші аналогічні правопорушення.
Зауважує, що ОСОБА_7 на даний час займає посаду заступника міського голови м. Добропілля Донецької області, що становить окремий ризик щодо його можливості впливати на свідків, більшість з яких є працівниками Добропільської міської ради та фізкультурно-оздоровчих та спортивних об`єктів міста у зв`язку з чим вони можуть піддаватись впливу.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 просить залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Зазначає, що слідчий суддя не дав жодної оцінки позиції сторони захисту, окрім клопотання третіх осіб про передачу підозрюваного на поруки. Свідки захисту спростовують обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , проте їхні показання не долучені до клопотання слідчого, а показання свідків на які посилається сторона обвинувачення не мають відомостей стосовно будівельних робіт на майданчику для паркування. Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не доведені, зокрема ризик переховування ґрунтується виключно на тяжкості обвинувачення, жодних даних, що підозрюваний не з`являвся на виклик слідчого слідчому судді не надано, а лінія розмежування на яку посилається прокурор як ризик її перетину, існує з 2014 року, яку ОСОБА_7 жодного разу не перетинав. Посилається на відсутність будь-яких доказів, що свідки залежні від підозрюваного, відповідно, можливість такого впливу є абстрактною. Також вказує, що підозрюваний та його захисник зазначали, що ОСОБА_7 не має можливості внести не будь-яку заставу, а в розмірі про який зазначає прокурор та слідчий.
Також вказує, що прокурор обґрунтовує скаргу іншими ризиками, які не зазначені в клопотанні, що є спробою підмінити клопотання апеляційною скаргою. Посилання прокурора на посаду, яку займає ОСОБА_7 в обґрунтування додаткового ризику вважає безпідставним, оскільки прокурор не звертався з клопотанням про відсторонення останнього від посади. Скарга прокурора містить взаємовиключні твердження, зокрема, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, стійкий фінансовий дохід, постійне місце роботи, що, на думку прокурора, свідчить про можливість вчинення ним дій з переховування від слідства та суду.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді застави в сумі 965 040 гривень.
Підозрюваний та його захисники посилаючись на письмові заперечення захисника заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали її безпідставність, просили відмовити в її задоволенні, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, яка підтверджується матеріалами кримінального провадження, долученими до клопотання слідчого і з такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції. Крім того, обґрунтованість підозри не оскаржується прокурором в апеляційній скарзі, оспорюється стороною захисту, проте з цих підстав захист апеляційну скаргу не подавав.
Крім того, слідчий суддя дійшов висновку про доведення прокурором існування ризиків, передбачений п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнути можливого покарання за вчинення інкримінованих йому злочинів, один з яких є особливо тяжким, а також може незаконно впливати на свідків з метою зміни або відмови від дачі ними показань.
Слідчий суддя вважав, що прокурором не доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у виді вчинення іншого кримінального правопорушення.
З вказаними висновками погоджується і суд апеляційної інстанції, вважає їх достатньо обґрунтованими і мотивованими та такими, що підтверджуються матеріалами, долученими до клопотання слідчого, у зв`язку з чим відповідні заперечення сторони захисту є необґрунтованими.
В той же час, слідчий суддя зазначив, що у судовому засіданні підозрюваний пояснив, що він взагалі не має можливості сплатити заставу, тобто виконати цей запобіжний захід, у зв`язку з чим вважав, що такий запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам та відмовив в задоволенні клопотання слідчого.
Отже, слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прийняв суперечливе рішення, яке не слідує з його мотивувальної частини.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є слушними, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України.
Перевіривши матеріали провадження в аспекті доводів апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд доходить наступних висновків.
За змістом ст. ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема запобіжні заходи.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. ч 1, 2, 4, абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.
Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).
Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Так згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.
Санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає найсуворіше покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, тому, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на тяжкість вчиненого злочину та на розмір імовірної заподіяної майнової шкоди кримінальним правопорушенням, просить визначити розмір застави, вийшовши за граничний її розмір, встановлений в п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.
Водночас апеляційний суд зауважує, що прокурор в апеляційній скарзі не наводить аргументів щодо майнового стану підозрюваного з посиланням на рівень його доходу, наявності у нього майна, корпоративних прав, тощо, обмежившись посиланням в скарзі, що що ОСОБА_7 має постійний фінансовий дохід, без наведення конкретних аргументів в підтвердження свої тверджень.
Вирішуючи питання про розмір застави, який слід визначити підозрюваному ОСОБА_7 для забезпечення належного виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної враховує наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції) та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд) як джерело права.
У справі «Істоміна проти України» № 23312/15, §§ 25-26, 29-32, рішення від 13 січня 2022 року, Суд зазначив: «Застосовані загальні принципи щодо обґрунтування тримання підозрюваного під вартою та визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява № 26744/16, пункти 154 157, від 04 липня 2019 року) та «Мангурас проти Іспанії» [ВП] (Mangouras v. Spain), заява № 12050/04, пункти 78 81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta), заява № 54335/14, пункт 70, від 22 травня 2018 року). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим статтею 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява № 60859/00, пункт 111, від 07 грудня 2006 року).
Нездійснення національними судами оцінки спроможності заявника сплатити необхідну суму може призвести до встановлення порушення Судом. Однак обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинен сумлінно надати достатню інформацію, яку можна перевірити у випадку необхідності, про розмір застави, який має бути встановлений (див. рішення у справах «Тошев проти Болгарії» (Toshev v. Bulgaria), заява № 56308/00, пункт 68, від 10 серпня 2006 року та «Іванчук проти Польщі» (Iwanczuk v. Poland), заява № 25196/94, пункт 66, від 15 листопада 2011 року).
Тим не менш, Суд проаналізує, чи достатньо обґрунтували національні суди свої рішення про визначення розміру застави для дотримання вимог пункту 3 статті 5 Конвенції.
Вбачається, що під час визначення розміру застави національні суди не здійснили оцінку належних заявниці коштів або майна. Заявниця послідовно стверджувала, що розмір застави був надмірний і непропорційний її доходу, та просила національні суди зменшити його, посилаючись, зокрема, на свій сімейний стан (див. пункт 10). Однак усі її доводи щодо цього були відхилені судами як необґрунтовані без будь-яких пояснень. З ухвал національних судів вбачається, що розмір шкоди, як стверджувалося, завданої заявницею, був основною причиною, на яку посилалися суди, обґрунтовуючи свої рішення про визначення розміру застави.
Суд зауважує, що розмір застави, встановлений районним судом, у 125 разів перевищував максимальний розмір, який міг бути визначений для виду злочину, в якому обвинувачувалася заявниця (див. пункт 6). У зв`язку з цим Суд зазначає, що, хоча національне законодавство дозволяло суду у «виключних випадках» встановлювати більші розміри застави (див. пункт 19), таке рішення мало передбачати ретельний аналіз обставин справи для обґрунтування її «виключного» характеру.
За цих обставин, посилаючись на наведені принципи практики (див. пункти 25 і 26), Суд вважає, що, зосереджуючись на розмірі шкоди, як стверджувалося, завданої заявницею, не здійснивши ретельної оцінки всіх відповідних факторів, у тому числі її спроможність сплатити визначений розмір застави, і відсутність задовільного пояснення, чому застава була визначена у такому надзвичайно великому розмірі, національні суди не дотрималися зобов`язання навести відповідне та достатнє обґрунтування для своїх рішень про визначення розміру застави, як вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. Отже, було порушено це положення».
Враховуючи вищевикладені підходи Суду до визначення розміру застави та перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про визначення ОСОБА_7 застави у розмірі 965 040 гривень, є необґрунтованими і переслідують іншу мету, ніж забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Стосовно посилань прокурора про ризик впливу на свідків в силу займаної посади, колегія суддів зазначає, що такий ризики існує, проте свідки про яких зазначає прокурор вже допитані слідчим, а по-друге розмір застави в даному випадку не є вирішальним фактором для його нівелювання, оскільки запобігти такому ризику, в даному конкретному кримінальному провадженні, можна шляхом накладення на підозрюваного відповідного обов`язку про що і просить прокурор, а також у випадку встановлення таких обставин, шляхом застосування іншого заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади.
Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, вчиненні у спосіб, згідно повідомлення про підозру, шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, які стали підставою для безпідставного перерахування бюджетних коштів на рахунок суб`єкта господарської діяльності. Отже, як слідує з матеріалів клопотання відомості про злочини, переважно містяться не в показаннях свідків, а в документах та фото- і відеоматеріалах, до яких орган досудового розслідування вже отримав доступ.
Посилання прокурора на розмір імовірної шкоди, заподіяної інкримінованими ОСОБА_7 злочинами, як на підставу для визначення застави у розмірі у сумі 965 040 гривень, колегія суддів розцінює, як такі, що вони не можуть бути самодостатньою підставою для визначення застави у розмірі, який перевищує граничний ліміт, передбачений процесуальним законом.
За наявності відповідних підстав та з метою відшкодування, заподіяної шкоди, представник потерпілого та за певних обставин прокурор, не позбавленні можливості звернутись з відповідним цивільним позовом та клопотанням про накладення арешту на майно, як підозрюваного, так і суб`єкта господарської діяльності, який, за твердженням сторони обвинувачення, безпідставно отримав грошові кошти з місцевого бюджету.
В суді апеляційної інстанції та в запереченнях на апеляційну скаргу, сторона захисту зазначала про невідповідність висновків слідчого судді, що ОСОБА_7 не має можливості внести будь-який розмір застави, а наголошували на тому, що розмір застави про який просить прокурор є непомірним для підозрюваного. Крім того, ОСОБА_7 пояснив, що він має дохід у вигляді заробітної плати у розмірі 20 тисяч гривень.
Визначаючи розмір застави, суд апеляційної інстанції, враховує обставини даного кримінального провадження, а також положення ч. 2 ст. 182 КПК України, відповідно до якої, застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Так в матеріалах є клопотання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про взяття ОСОБА_7 на особисту поруку, що не перешкоджає їм реалізувати свій в намір в забезпеченні належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом внесення застави або допомогти зібрати суму такої застави.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про необхідність визначити заставу у розмірі в межах, передбачених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Слідчий суддя не врахував належним чином характер інкримінованих кримінальних правопорушень, а також положення ч. 3 ст. 26 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, у зв`язку з чим передчасно прийняв рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого з тих підстав, що застава, на думку слідчого судді, є надто м`яким запобіжним заходом і не зможе забезпечити запобігання встановленим ризикам.
За викладених вище обставин у сукупності, суд апеляційної інстанції доходить висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги прокурора, яка підлягає задоволенню з визначенням застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що станом на 1 липня поточного року становить 520 000 гривень, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 177-178, 182, 194, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року в частині відмови в застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Слідчого управління ГУНП в Донецькій області ОСОБА_10 , погодженого прокурором ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у кримінальному провадженні № 0000155 стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, задовольнити.
Застосувати стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 200 (двісті) прожитковим мінімумів для працездатних осіб, що становить 520 000 (п`ятсот двадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду, в залежності від стадії кримінального провадження;
- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання та/або місця роботи.
Роз`яснити підозрюваному, що підозрюваний, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу.
З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
У разі не з`явлення підозрюваного за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин або не повідомлення ним про причини своєї неявки або порушення обов`язків, покладених на нього у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.
В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4