КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/3975/21 Провадження № 11-кп/824/2155/2022 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 30 березня 2022 року у кримінальному провадженні № 000515 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 30 березня 2022 року скасувати в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строків тримання під вартою та постановити в цій частині нову ухвалу, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 30 березня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 29 травня 2022 року включно.
Таке рішення суду в частині продовження ОСОБА_7 строків тримання під вартою, вмотивовано тим, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились настільки, щоб зробити висновок, що інші запобіжні заходи забезпечать належну поведінку обвинуваченого під час розгляду справи та виконання відповідних обов`язків.

В доводах апеляційної скарги захисник, посилаючись на низку рішень Європейського суду з прав людини зазначає, що не погоджується із ухвалою суду першої інстанції, оскільки у своєму клопотанні прокурор не обґрунтував існування ризиків, передбачених законом, які б слугували підставою для продовження тримання ОСОБА_12 під вартою.
Крім того, на думку захисника, прокурором не обґрунтовананеможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Щодо зазначеного судом в ухвалі ризику переховування від суду, то апелянт вказує на те, що наявність такого ризику в ухвалі не мотивовано, а сама лише тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, не може слугувати єдиним обґрунтуванням його існування.
Захисник зазначає про те, що суд залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_7 не переховувався від слідства та суду, добровільно з`явився до правоохоронних органів, що також спростовує існування ризику переховування від суд.
Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то апелянт вважає, що він також є необґрунтованим та безпідставним, оскільки ОСОБА_7 не знайомий з жодним із свідків, а також сторона захисту не заперечує обставин, викладених в протоколах допитів свідків.
Таким чином, як зазначає захисник, на теперішній час будь-який із ризиків, передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України не існує, як і відсутня суспільна небезпека особи обвинуваченого ОСОБА_7 , тому застосування до нього менш суворого запобіжного заходу у виді домашнього арешту цілком забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Апеляційний розгляд відбувався за відсутності сторін провадження оскільки вони не вийшли на відеоконференцзв`язок, а від обвинуваченого ОСОБА_7 клопотання про участь в судовому засіданні не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, що таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, які були підставою для обрання та продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, також судом враховано наявність в обвинуваченого обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дані про його особу та конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, що у сукупності є підставою для продовження строків тримання обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Таке судове рішення, незважаючи на умови воєнного стану, не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Тому, колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Необґрунтованими колегія суддів вважає також доводи захисника про те, що ризик переховування від суду нівельований тим, що ОСОБА_7 добровільно з`явився до правоохоронних органів, оскільки даний факт не виключає можливості такого переховування у подальшому, з огляду на тяжкість покарання, що йому загрожує у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Щодо доводів захисника про те, що ризик впливу на свідків відсутній, оскільки, як зазначає захисник, обвинувачений ОСОБА_7 з ними не знайомий та не заперечує обставин, викладених у протоколах їх допиту під час досудового розслідування, то колегія суддів вважає їх непереконливими, оскільки свідки ще не були допитані під час судового провадження, що також не виключає можливості зміни позиції обвинуваченого щодо таких показань свідків.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд в оскаржуваній ухвалі зазначає про існування усіх ризиків, передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України в той час, як захисник в апеляційній скарзі посилається лише на два ризики, та не наводить доводів щодо відсутності існування інших ризиків.
Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 30 березня 2022 року, якою серед іншого продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, а саме до 29 травня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4