Справа № 461/3310/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/859/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Львові апеляційну скаргу представника власника майна ТзОВ «ЕКОЛЛ» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.07.2022 року про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:

Старший групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на рухоме майно (транспортні засоби) юридичних та фізичних осіб, заборонивши до завершення досудового розслідування та судового розгляду користуватися та розпоряджатися ними у будь-який спосіб.
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.07.2022 вказане клопотання задоволено частково.
Накладено арешт на рухоме майно (транспортні засоби) юридичних та фізичних осіб, зокрема, на рухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛЛ», , країна реєстрації: Україна, а саме: транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» модель «GLE 350D 1950», 2020 року випуску, сірого кольору, № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 ; транспортний засіб марки «Honda» модель «Accord 2354», 2010 року випуску, чорного кольору, № двигуна НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_4 , заборонивши до завершення досудового розслідування та судового розгляду розпоряджатися ними у будь-який спосіб.
Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що наявні підстави та сукупність розумних підозр вважати, що службові особи та засновники юридичних осіб власників рухомого майна (транспортних засобів) беззаперечно були обізнані, що це майно стало предметом кримінального правопорушення шляхом його легалізації (відмивання), є одержаним із залученням коштів та ресурсів резидентів Російської Федерації внаслідок вчинення кримінального правопорушення умисного ухилення від сплати податків. Незастосування арешту майна із позбавленням права на відчуження та розпорядження, може привести до настання наслідків, які перешкоджатимуть збереженню речових доказів.
На ухвалу слідчого судді представник власника майна ТзОВ «ЕКОЛЛ». - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, оскаржувану ухвалу скасувати в частині задоволення клопотання прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000363 від 22.10.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111, ч.3 ст.209 КК України, а саме транспортні засоби, які належать на праві власності ТзОВ «ЕКОЛЛ» (): транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» модель «GLE 350D 1950», 2020 року випуску, сірого кольору, № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 ; транспортний засіб марки «Honda» модель «Accord 2354», 2010 року випуску, чорного кольору, № двигуна НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_4 та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000363 від 22.10.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч.З ст.209 КК України, а саме транспортні засоби, які належать на праві власності ТзОВ«ЕКОЛЛ» (код ): транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» модель «GLE 350D 1950», 2020 року випуску, сірого кольору, № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 ; транспортний засіб марки «Honda» модель «Accord 2354», 2010 року випуску, чорного кольору, № двигуна НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_4 .
Щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що оскаржувана ухвала винесена в судовому засіданні, проведеному без виклику власників майна, ухвала не була опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а копія повного тексту ухвали отримана лише 15.09.2022.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, відсутність підстав для накладення арешту на майно, порушення справедливого балансу між інтересами власника майна та завданнями кримінального провадження.
Зазначає, що з оскаржуваної ухвали не вбачається, що арештовані транспортні засоби ТзОВ «ЕКОЛЛ» відповідають ознакам речового доказу та не підтверджується факт винесення слідчим постанови про визнання транспортних засобів ТзОВ «ЕКОЛЛ» речовими доказами.
Вказує, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється за ч. 1 ст. 111 та ч. 3 ст. 209 КК України - державна зрада, проте арештоване майно не є і не може бути визнане речовими доказами, що свідчить про відсутність підстав для накладення арешту, а відсутність у вказаному кримінальному провадженні повідомлення будь-кому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, виключає можливість обґрунтовано стверджувати про імовірне застосування в даному випадку спеціально конфіскацій, конфіскації майна, як виду покарання або засобу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Звертає увагу, що в даному кримінальному провадженні нікому не завдано шкоду, ніким не заявлено цивільний позову, а відтак ніхто не є і не може в подальшому набути процесуальний статус потерпілого, відтак, арешт майна в даному випадку не може слугувати механізмом забезпечення відшкодування в подальшому завданої кримінальним правопорушенням шкоди, а також спеціальної конфіскації
Вважає, що оскаржувана ухвала обґрунтована виключно припущеннями та не ґрунтується на доказах причетності ТзОВ «ЕКОЛЛ» до вчинення кримінального правопорушення, чи до обставин, які зазначаються у клопотанні прокурора про арешт майна у межах кримінального провадження № 0000363 від 22.10.2021 р.
Стверджує, що при вирішенні питання про накладення арешту слідчим суддею не було враховано наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника майна - ТОВ «ЕКОЛЛ», оскільки арешт транспортних засобів ТОВ «ЕКОЛЛ» обмежує можливість розпорядження ними, а відтак є суттєвим втручанням в його господарську діяльність та порушує ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказує, що Галицьким районним судом міста Львова не надано правової оцінки тим обставинам, що жодні із перелічених в оскаржуваній ухвалі фізичних осіб не є засновниками або службовими особами ТзОВ «ЕКОЛЛ»; діяльність ТзОВ «ЕКОЛЛ» жодним чином не пов`язана із кримінальним провадженням, яке розслідується; арештовані транспортні засоби придбані ТзОВ «ЕКОЛЛ» за власні грошові кошти для використання у власній господарській діяльності.
На думку апелянта, в основу оскаржуваної ухвали покладено довільні аргументи, не підтверджені жодними доказами.
28.10.2022 від прокурора ОСОБА_8 надійшла заява, в якій прокурор зазначає, що заперечує проти апеляційної скарги, поданої представником ТОВ «ЕКОЛЛ» адвокатом ОСОБА_6 та просить проводити розгляд справи без його участі.
В судове засідання апеляційного суду, призначене на 28.10.2022 представник ТОВ «ЕКОЛЛ» адвокат ОСОБА_6 не прибув, хоча був належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджуються доводи представника власника майна адвоката ОСОБА_6 щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 06липня 2022 року, тому апеляційний суд вважає, що строк апелянтом пропущено з поважних причин і такий слід поновити.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Провівши системний аналіз матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що при постановленні оскарженої ухвали, слідчим суддею належним чином дотримано вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Управління СБ України в Львівській області під процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора та Львівської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000363 від 22.10.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 209 КК України.
30.06.2022 заступник начальника другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні.
Задовольняючи частково клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя врахував правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, а також зазначену у клопотанні мету: забезпечення збереження речових доказів та можливість застосування в майбутньому спеціальної конфіскації.
Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя також вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власників майна.

Покликання апелянта на те, що при вирішенні питання про накладення арешту слідчим суддею не було враховано наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника майна - ТОВ «ЕКОЛЛ», оскільки арешт транспортних засобів ТОВ «ЕКОЛЛ» обмежує можливість розпорядження ними, а відтак є суттєвим втручанням в його господарську діяльність та порушує ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Так, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
На переконання апеляційного суду, слідчим суддею при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано не лише вимоги щодо захисту фундаментальних прав власника майна та прав третіх осіб, а й «справедливий баланс» між інтересом суспільства та приватним інтересом, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.
Крім того, зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.
Апеляційні доводи щодо непідтвердження факту винесення слідчим постанови про визнання транспортних засобів ТОВ «ЕКОЛЛ» речовими доказами, спростовуються матеріалами справи.
Зокрема, з постанови слідчого ОСОБА_9 від 30.06.2022 (а.с.174-180) вбачається, що транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» модель «GLE 350D 1950», 2020 року випуску, сірого кольору, № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 та транспортний засіб марки «Honda» модель «Accord 2354», 2010 року випуску, чорного кольору, № двигуна НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_4 , які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛЛ», визнані речовими доказом у кримінальному провадженні № 0000363 від 22.10.2021.
Твердження апелянта про те, що арештоване майно не є і не може бути визнане речовими доказами, тому відсутні підстави для накладення арешту на майно, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.
Сукупність наданих суду матеріалів містить достатньо розумних підстав і підозр вважати, що майно, зазначене у клопотанні прокурора, яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛЛ», може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження № 0000363 від 22.10.2021.
З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з оцінкою слідчим суддею сукупності доказів, наданих стороною обвинувачення, та погоджується висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на майно, у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Доводи апелянта про відсутність підстав для накладення арешту на майно, ТОВ «ЕКОЛЛ», колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані апелянтом обставини належать до фактичних обставин кримінального провадження, а тому такі мають досліджуватися, у випадку, якщо кримінальне провадження надійде до суду, під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Що стосується оцінки сукупності доказів з точки зору вагомості, належності, достатності та взаємозв`язку, то така буде надана судом, відповідно до вимог ст.ст. 89, 94 КПК України, на стадії судового розгляду кримінального провадження по суті.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Таким чином, апеляційні доводи, на які покликається представник власника майна ТОВ «ЕКОЛЛ» - адвокат ОСОБА_6 , не спростовують висновків слідчого судді та не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.
З огляду на наведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, рішення слідчого судді є законним, оскільки ухвалене згідно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, та обґрунтованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, тому апеляційна скарга з викладених в ній доводів задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника власника майна ТзОВ «ЕКОЛЛ» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.07.2022 року про накладення арешту на майно залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.07.2022 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4