УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2022 року
м. Київ
справа № 629/1115/21
провадження № 51-2111 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , на підставі ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК) раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 квітня 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців із конфіскацією всього належного йому майна.
Строк покарання засудженому визначено обчислювати зі дня його фактичного затримання з 10 січня 2021 року.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_4 залишено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,.
Вирішено питання щодо арешту майна та речових доказів у кримінальному провадженні.
Відповідно до обставин, установлених судом та викладених у вироку, ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 08 січня 2021 року близько 21:00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поруч з будинком АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою заволодіння чужим майном, з корисливого мотиву, повторно здійснив напад на ОСОБА_5 із застосуванням насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, завдавши йому не менше двох ударів кулаком в обличчя, від чого ОСОБА_5 впав на землю. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 завдав потерпілому не менше п`яти ударів в ділянку голови взутими ногами, після чого, не реагуючи на вимоги потерпілого припинити його протиправні дії, відкрито, з кишені штанів заволодів його гаманцем і банківськими картками фінансових установ «Приватбанк» (картка належить ОСОБА_6 ) та «Авальбанк» (картка належать ОСОБА_5 ).
Умисними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, які належать до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 01 лютого 2022 року частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора, вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 квітня 2021 року щодо ОСОБА_4 змінив. Виключив із мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку ч. 2 ст. 187 КК розбій, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій. Перекваліфікував дії ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 187 на ч. 1 ст. 187 КК та призначив йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі
У касаційній скарзі засуджений, не оскаржуючи доведеності своєї винуватості та юридичної кваліфікації дій, просить змінити ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року в частині розміру призначеного йому покарання, призначити більш м`яке покарання відповідно до санкції ч. 1 ст. 187 КК.
Свої вимоги засуджений мотивує тим, що призначене покарання за розміром є явно несправедливим унаслідок надмірної суворості; суд апеляційної інстанції не врахував позиції потерпілого, визнання ним вини, добровільного відшкодування шкоди потерпілому, наявності соціальних зав`язків та перебування на його утриманні матері, 1949 року народження. Ці обставини, на думку засудженого, давали суду змогу призначити йому меншого строку покарання.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі засудженого, та додану до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості засудженого в вчиненні кримінального правопорушення і правильність кваліфікації його дій у його касаційній скарзі не оспорюються.
Твердження засудженого про невідповідність призначеного йому судом апеляційної інстанції покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості є необґрунтованими.
За правилами статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Зважаючи на принципи співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
Як убачається з доданої до касаційної скарги копії судового рішення, указаних вимог суд апеляційної інстанції дотримався.
Переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зміни вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 квітня 2021 року щодо ОСОБА_4 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 408 КПК.
При цьому, призначаючи нове покарання засудженому за це кримінальне правопорушення, апеляційний суд відповідно до ст. 65 КК взяв до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до категорії тяжких злочинів, а також дані про особу винного, який на підставі ст. 89 КК не має судимості, має середньо - технічну освіту, працював на посаді апаратника подрібнювання та переддозрівання в ТОВ «Надежда», за місцем роботи характеризується позитивно, неодружений, за місцем мешкання характеризується формально, на обліку психіатра не числиться, перебуває на обліку в нарколога з приводу вживання алкоголю зі шкідливими наслідками з 2017 року.
Повною мірою врахувавши вказані обставини в їх сукупності, а також зваживши на обтяжуючу покарання обставину вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та обставини, що пом`якшують покарання часткове визнання вини, відшкодування спричиненої шкоди, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість не вбачається.
Обставини, на які покликається в касаційній скарзі засуджений щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, були враховані судом під час призначення покарання, ці обставини не є безумовними і достатніми для зміни судового рішення.
Таким чином, Суд вважає, що покарання, призначене ОСОБА_4 судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого, перевиховання і попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі засудженого, Суд не вбачає.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на це обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданої копії судового рішення видно, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3