Справа № 350/784/20
Провадження № 11-кп/4808/180/22
Категорія ст.197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2022 року про продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 11 березня 2022 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 09 травня 2022 року включно щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286, ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК.

Своє рішення суд мотивував тим, що обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, не виключає можливість ухилення обвинуваченого від суду, а тому немає підстав для зміни щодо нього запобіжного заходу на більш м`який.

Не погодившись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав АС, в якій зазначив, що висновки суду є недостатніми для продовження тримання його під вартою, так як вони не відповідають матеріалам кримінального провадження. Судом констатовано лише особливу тяжкість злочинів, продовження існування ризиків і висновок, що жоден інший більш м`який запобіжний захід ризикам запобігти не зможе, що, на думку апелянта, не виправдовує таке тривале тримання його під вартою. Орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб його переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків, потерпілих, тощо.

Зазначає, що з часу його затримання, жодних пом`якшуючих висновків прокурором не зазначалось. Він являється опікуном престарілої ОСОБА_10 1937 року народження, підтверджуючі матеріали про опікунство знаходяться в матеріалах кримінального провадження. Судом не взято до уваги, що за час його тримання під вартою жодних стосунків з потерпілою стороною чи свідками в нього не було. Не менш вагомим на його думку є також той факт, що в судовому засіданні суду першої інстанції жодного разу не допитувався потерпілий ОСОБА_11 , між яким в нього виник побутовий конфлікт та який з невідомих причин не зявляється в судові засідання

Просить скасувати оскаржувану ухвалу Рожнятівського районного суду та постановити нову, якою застосувати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Також просить надати йому можливість вступити до лав Територіальної оборони, із відповідною заявою він особисто звертався до ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12».

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану АС, просять ухвалу суду скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який вважає АС необгрунтваною, просить залишити її без задволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд в повній мірі дотримався.

Покликання обвинуваченого в АС на те, що суд безпідставно продовжив йому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Згідно положень ст. 197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідуванням, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, відповідно до ст. 178 КПК, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Як вбачається із матеріалів справи, а саме ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому судом вирішувалось питання щодо продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується, зокрема, з огляду на те, що на даний час збереглися ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК, зокрема ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний усвідомлює неминучість призначення покарання, пов`язаного із позбавленням волі, за вчинений ним особливо тяжкий злочин, незаконно впливати на свідків та потерпілого, оскільки після отримання додатків до клопотання, щодо міри запобіжного заходу йому будуть відомі їхні анкетні дані та адреси проживання, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, а також те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам та оцінюючи в сукупності всі обставини провадження.

Також злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 скоєні проти життя та здоров`я особи та громадської безпеки, відносяться відповідно до категорії особливо тяжкого та тяжкого злочинів, за вчинення яких санкцією ч.1 ст. 115 КК, передбачено покарання у виді від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі, а за ч.1 ст. 263 цього ж Кодексу від трьох до семи років позбавлення волі.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а також суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень.

Також на переконання суду, застосування більш м`якого запобіжного заходу, є недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на нього обов`язків.

Доводи апелянта про зміну щодо нього запобіжного заходу на інший, не пов`язаний із триманням під вартою, є безпідставним, позаяк вказане, не зможе на даному етапі судового розгляду в повній мірі нівелювати наявні ризики, а відтак не буде здатним і забезпечити дієвість даного кримінального провадження в суді.

Наведені вище дані у своїй сукупності підтверджують наявність ризиків і є достатніми підставами вважати про можливість обвинуваченого ухилятись від суду і, незаконно впливати на учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Під час апеляційного розгляду прокурором були в повній мірі доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК.

Також, при вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження. Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання. Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Ризики, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

Таким чином, доводи АС обвинуваченого про те, що висновки суду є недостатніми для продовження тримання його під вартою, та те, що орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб його переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого та свідків, є безпідставними та необґрунтованими.

Окрім цього, тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який привелює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст.3 Конституції України, а тому виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК , відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Заявлене клопотання ОСОБА_8 , в поданій АС про те, що він просить надати йому можливість вступити до лав Територіальної оборони, із відповідною заявою він особисто звертався до ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», є необґрунтованим та безпідставним на даному етапі, позаяк у положеннях ст. 616 КПК визначено чітко підстави та порядок скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або зміна запобіжного заходу з інших підстав.

Враховуючи вищевикладені обставини, ухвала Рожнятівського районного суду від 11 березня 2022 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. За таких обставин, АС обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає до задоволення. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2022 року щодо нього без зміни.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5