ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3186/22 Справа № 202/4399/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. дніпропетровська, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, не зареєстрованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року задоволено клопотання прокурора та обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 27 листопада 2022 року, взявши його під варту в залі суду.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено наступне.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2002 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, - зупинено до розшуку обвинуваченого.
29 вересня 2022 року до суду першої інстанції надійшло повідомлення про виконання зазначеної ухвали суду та затримання ОСОБА_7 .
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі від трьох до шести років; є особою раніше судимою, у тому числі за умисні корисливі злочини, обвинувачується у вчиненні злочину скоєному у період випробувального строку, офіційно не працює, не має законного джерелу доходу, міцних соціальних зв`язків, неодноразово, без поважних причин не прибував у судові засідання, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі матиме можливість і далі переховуватись від суду, чим перешкоджати кримінальному провадженню, а також впливати на не допитаних судом потерпілих і свідків. Тому, з метою запобігання зазначеним ризикам та для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважав за необхідне задовольнити клопотання прокурора та
застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог п.3 ч.4 ст. 183 КПК України, суд першої інстанції не визначав розмір застави, оскільки у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений обвинуваченим.
Клопотання сторони обвинувачення про звернення застави в дохід держави залишено без задоволення, оскільки прокурором не надано суду квитанції щодо сплати застави заставодавцем на депозитний рахунок ТУ ДСА в Дніпропетровській області.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновок суду про те, що обвинувачений ОСОБА_7 без поважних причин не з`являвся до суду є необґрунтованими. Так, обвинувачений не мав можливості прибути до суду через перелом ноги. На даний час стороною захисту в повному обсязі збираються медичні документи, що підтверджують поважність причин неявки обвинуваченого, та будуть надані суду додатково. Крім того, ОСОБА_7 повідомив, що його двічі не пустили до приміщення суду працівники судової охорони, оскільки останні мав при собі лише копію паспорту.
Вказує, що обвинувачений не ухилявся від суду, і про те, що він оголошений у розшук, дізнався при затриманні.
Крім того, не відповідають дійсності висновки суду про те, що ОСОБА_7 не працевлаштований. Так, згідно характеристики з ТОВ Нордгаз, наданої суду, обвинувачений працює молодшим оператором заправних станцій, за місцем роботи характеризується позитивно.
Апелянт зазначає, що за місцем проживання обвинувачений характеризується позитивно.

Під час апеляційного перегляду справи, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники провадження підтримали свої позиції.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши надані матеріали та обговоривши скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги сторони захисту не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувають матеріали кримінального провадження № 0000035 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 було застосовано запобіжних захід у вигляді тримання під вартою на строк до 21.06.2021 року з визначенням розміру застави.
У зв`язку з внесенням застави ОСОБА_7 було звільнено з-під варти.
У судові засідання, призначені на 29 вересня 2021 року, 04 жовтня 2021 року, 11 жовтня 2021 року, 25 травня 2022 року 14 липня 2022 року та 22 липня 2022 року, обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2022 року, обвинуваченого ОСОБА_7 оголошено у розшук, кримінальне провадження щодо нього зупинено.
29 вересня 2022 року обвинуваченого ОСОБА_7 затримано, та оскаржуваною ухвалою останньому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 27 листопада 2022 року.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Апеляційний суд вважає, що під час розгляду клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування найсуворішого запобіжного заходу.
Однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_7 вже висунуто обвинувачення, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд першої інстанції врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , який згідно вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких; дані про особу обвинуваченого, який раніш неодноразово судимий за вчинення умисний корисливих злочинів, у даному провадженні обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого в період випробувального строку, міцних соціальних зв`язків не має, не працевлаштований.
Крім того, судом було взято до уваги те, що обвинувачений майже рік з 29 вересня 2021 року по 22 липня 2022 року не з`являвся в судові засідання без поважних причин.
З огляду на характер інкримінованого обвинуваченому діяння, даних про його особу, невиконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки існує ймовірність настання ризиків у вигляді переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, які ще не допитані судом, чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду про необхідність задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
При цьому, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.
Отже, суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора ретельно перевірив доводи про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений не мав можливість прибути до суду через перелом ноги, та що його двічі не пустили до приміщення суду, оскільки він не мав паспорту, на думку колегії суддів, не є обґрунтованими, оскільки, як вбачається з наданих матеріалів, ОСОБА_7 не з`являвся в судові засідання протягом тривалого часу - з 29 вересня 2021 року по 22 липня 2022 року, причини неявки суду не повідомляв, будь-яких об`єктивних причин, що перешкоджали цьому, судом не встановлено та стороною захисту не надано. Як вбачається з наданих захисником копій медичних документів, ОСОБА_7 перебував на амбулаторному лікування з приводу закритого перелому правої кінцівки лише трохи більше місяця - з 07.09.2021 року по 15.10.2021 року. Інших належних доказів поважності причин неявки обвинуваченого до суду чи неможливості повідомити суд про причини такої неявки, стороною захисту не надано.
При цьому колегія суддів зауважує, що обвинувачений, будучи звільненим у даному провадженні з-під варти під заставу, достаменно був повідомлений про свої процесуальні обов`язки та наслідки, що настануть у разі порушення ним вказаних обов`язків.
Дані про те, що обвинувачений має постійне місце роботи, позитивні характеристики з місця роботи та проживання заслуговують на увагу, однак враховуючи інші обставини справи в їх сукупності, вказане не може слугувати підставою для скасування вірного по суті судового рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 409, 422-1 КПК, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4