Справа № 202/2655/22
Провадження № 1-кс/202/2784/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі судових засідань клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_4 , погоджене прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному 19.05.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000135 про дозвіл на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Кіровськ, Краснолиманського району Донецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло вказане клопотання.

В обґрунтування клопотання зазначено, що наказом начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 20.01.2021 №42 о/с ОСОБА_6 призначено на посаду начальника сектору превенції відділу поліції №3 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону. Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Таким чином. ОСОБА_6 є працівником правоохоронного органу.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_6 присягнув на вірність Українському народові та зобов`язався, усвідомлюючи свою високу відповідальність, вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Водночас ОСОБА_6 складеної ним присяги не дотримався та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, на порушення вимог ст.ст. 1,2, 17 Конституції України, ст.ст. 2, 63 Закону України «Про Національну поліцію» зрадив українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за таких обставин.

Так, 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено ( незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема. Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами до виникнення зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і Збройних Сил РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу на політичні процеси в Україні та позбавить контролю її економічної діяльності, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та Збройних Сил РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців Збройних Сил РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та Російської Федерації, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі - ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України

Вказаний план у повній мірі відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених у виступі начальника ГШ ЗС РФ ОСОБА_7 перед Академією військових наук РФ , доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року яка у подальшому отримала назву « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де зазначалося, що з метою досягнення Цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, формаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційним протиборством та воєнним заходам прихованого характеру.

У подальшому з грудня 2013 року до лютого 2014 року для забезпечення схвалення та Підтримки громадянами РФ і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники влади та Збройних Сил рф на виконання спільного злочинного плану організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.

Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів РФ здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники радикально націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини XX століття (ОУН, УПА) - як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.

Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (АР Крим і м. Севастополя та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та Збройних Сил РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі - ЧФ РФ), що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ Збройних Сил РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, атому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.

Також представниками влади і Збройних Сил РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.

У березні - квітні 2014 року в м. Донецьк та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України у 2014 році проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Донецької народної республіки», за результатами якого 07.04.2014 псевдодержавного утворення «Донецька народна республіка» (далі - ДНР).

3 метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ДНР» представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ДНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

В результаті зазначених вище подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, Російської Федерації на території Донецької області так званої «ДНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-УІІІ від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

19.02.2022 керівництвом РФ в умовах триваючого міжнародного збройного конфлікту на порушення положень ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Загальної декларації про права людини, ст. 36 Конвенції про права дитини, Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. ст. 30, 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» на тимчасово окупованій території Донецької області оголошено примусову загальну мобілізацію громадян України, які мешкають на тимчасово окупованій території Донецької області, в тому числі неповнолітніх, для участі у військових діях, спрямованих проти держави Україна.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації (далі - РФ) Володимир Путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21 12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так 24.02.2022 на виконання вказаного наказу військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації шляхом збройної агресії з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України па порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по цей час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федераті проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний етап на всій території України. 14.03.20_2 Указом Президента України №133/2022 продовжений строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Так, 18 квітня 2022 року (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого мешкання в селі Зарічне, Краматорського району Донецької області, відмовився виконувати наказ керівництва ГУНП в Донецькій області про зміну місця дислокації від ділу поліції № 3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області з м. Лиман Донецької області на м. Слов`янськ Донецької області.

В подальшому у травні 2022 року (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , будучи громадянином України та працівником правоохоронного органу - начальником сектору превенції відділу поліції №3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, перебуваючи на території села Зарічне, Краматорського району Донецької області, на той час тимчасово окупованого ЗС РФ, добровільно зустрівся з представниками «ДНР», що є частиною окупаційної адміністрації РФ, які запропонували йому перейти на сторону окупанта, тобто на бік ворога України у воєнний час.

Під час вказаного спілкування ОСОБА_6 добровільно надав згоду представникам РФ на вступ до незаконно створеного структурного підрозділу окупаційної адміністрації РФ, так званої «Народної міліції ДНР», на посаду керівника, тобто на перехід на бік ворога, усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у державній зраді, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

22.06.2022 відносно ОСОБА_6 складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

24.06.2022 повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про виклик на 27-29 травня на 10:00 год. до Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Краматорську (м. Дніпро, вул. Старокозацька, 52) опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», яка є ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Отже, відповідно до положень ст. 42 КПК України, з моменту публікації повідомлення про підозру ОСОБА_6 в газеті «Урядовий кур`єр», яка є ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, тобто з 22.06.2022 ОСОБА_6 є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні.

27-29 червня 2022 року ОСОБА_6 за викликом до Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Краматорську (м. Дніпро, вул. Старокозацька, 52) не з`явився, про причини неявки не повідомив.

30.06.2022 постановою слідчого у кримінальному провадженні підозрюваного оголошено в розшук.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення вказаного злочину та обґрунтованість оголошеної йому підозри повністю підтверджується зібраними доказами.

Статтею 188 КПК України встановлено, що прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Це клопотання може бути подано: 1) одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою; 2) після подання клопотання заходу до прибуття шдозрюваного, обвинуваченого до суду на підставі судового виклику після неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відсутності у слідчого судді, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини що перешкоджають його своєчасному прибуттю. Прокурор додає до клопотання документи, які підтверджують зазначені у пунктах 1,2 частини четвертої статті 189 цього Кодексу обставини.

Також, до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було спрямовано клопотання про застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прийнятими заходами встановити місцезнаходження підозрюваного на теперішній час не вдалось, у зв`язку з чим здійснити його виклик до органів досудового розслідування не виявляється можливим.

Метою та підставами застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1. 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати проведенню досудового розслідування іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, може здійснити вищезазначені дії.

заходів, а також з метою забезпечення його участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим вважаю за необхідне здійснити затримання ОСОБА_6 з метою приводу до слідчого судці.

На підставі зазначеного, слідчий та прокурор звертаються до суду з клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив клопотання задовольнити у повному обсязі.

Вислухавши прокурора, вивчивши клопотання та матеріали кримінального провадження, що обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

22.06.2022 в рамках кримінального провадження, внесеного 19.05.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000135, на підставі ст. ст. 111, 133, 135, 276-278 КПК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

24.06.2022 повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про виклик на 27-29 травня на 10:00 год. до Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Краматорську (м. Дніпро, вул. Старокозацька, 52) опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», яка є ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Отже, відповідно до положень ст. 42 КПК України, з моменту публікації повідомлення про підозру ОСОБА_6 в газеті «Урядовий кур`єр», яка є ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, тобто з 22.06.2022 ОСОБА_6 є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні.

27-29 червня 2022 року ОСОБА_6 за викликом до Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Краматорську (м. Дніпро, вул. Старокозацька, 52) не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Наявність обґрунтованої підозри про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, підтверджуються наданим слідчому судді копіями матеріалів кримінального провадження, а саме:

-повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 10.05.2022;

-матеріалами виконаного доручення в порядку вимог ст. 40,41 КПК України від 26.05.2022

-витягами з наказів ГУНП в Донецькій області №42 та № 587, послужним списком на ім`я ОСОБА_8

-протоколами допитів свідків ОСОБА_9 ОСОБА_10 від 27.05.2022, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від 26.05.2022, ОСОБА_13 від 29.05.2022;

-протоколами оглядів від 31.05.2022;

-протоколом пред`явлення для впізнання від 01.06.2022;

-відповіддю на запит від 03.06.2022;

-протоколами допитів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 04.06.2022;

-протоколами пред`явлення для впізнання від 04.06.2022 за участю свідка ОСОБА_15 ;

-рапортами за результатами виконання доручень в порядку вимог ст. 40,41 КПК України від 26.05.2022;

-рапортами та актами Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області.

Слідчий суддя вважає, що за обставин, викладених у клопотанні про застосування запобіжного заходу, слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри щодо причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення та існування фактів, які в контексті практики Європейського суду з прав людини можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити даний злочин.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що в судовому засіданні слідчим надано достатньо доказів щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

При цьому слідчий суддя враховує, що на даній стадії кримінального провадження судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому докази, які є достатніми для висновку про наявність обґрунтованої підозри, не обов`язково мають бути настільки ж переконливими та повними, як докази на стадії висунення особі обвинувачення у вчиненні злочину або на стадії судового розгляду такого обвинувачення.

30.06.2022 постановою прокурора у вказаному кримінальному провадженні підозрюваного ОСОБА_6 оголошено в розшук.

Прийнятими заходами встановити місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 на теперішній час не вдалось, у зв`язку з чим здійснити його виклик до органів досудового розслідування не виявляється можливим.

Статтею 188 КПК України встановлено, що прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Це клопотання може бути подане: 1) одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою; 2) після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття підозрюваного, обвинуваченого до суду на підставі судового виклику; 3) після неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відсутності у слідчого судді, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю.

Відповідно до вимог ч.4 ст.189 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що:

1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду;

2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Прокурор додає до клопотання документи, які підтверджують зазначені у пункті 1 частини четвертої статті 189 цього Кодексу обставини.

14.07.2022 до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська подано клопотання про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 покладається необхідність забезпечення виконання покладених на підозрюваного обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищення, приховування речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, чи інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, продовжити кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На підставі викладеного, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує у випадку визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність підстав для тримання підозрюваного під вартою, а також наявність обставин, передбачених ч. 4 ст. 189 КПК України, що, на думку слідчого судді, свідчить про неможливість запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, а також з метою забезпечення його участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає за необхідне здійснити затримання ОСОБА_6 з метою приводу до слідчого судді.

Вимогами ч. 1 ст.190 КПК України встановлено обов`язок слідчого судді визначити дату втрати законної сили ухвали про дозвіл на затримання з метою приводу.

Відповідно до вимог ч.3 ст.190 КПК України ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту:

1) приводу підозрюваного, обвинуваченого до суду;

2) закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, або закінчення шести місяців із дати постановлення ухвали, у якій не зазначено строку її дії;

2-1) добровільного з`явлення підозрюваного до слідчого судді, а обвинуваченого до суду, про що слідчий суддя, суд повідомляє прокурора;

Отже, чинним кримінально-процесуальним законодавством наділено слідчого суддю повноваженнями самостійно визначити строк дії ухвали про дозвіл на затримання з метою приводу.

Враховуючи викладене та той факт, що місцезнаходження ОСОБА_6 не встановлено, нині в України Указом Президента України №341/2022 від 17 травня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали 12 місяців із дати її постановлення, а саме по 17 липня 2023 року включно.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 176-178, 183, 187-190, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Дозволити затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою його приводу до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала втрачає законну силу з моменту приводу підозрюваного ОСОБА_6 до суду, або закінчення 12 місяців із дати постановлення ухвали, а саме 14 червня 2023 року включно, добровільного з`явлення підозрюваного до слідчого судді або відкликання ухвали прокурором.

У випадку затримання ОСОБА_6 повідомити прокурора Донецької обласної прокуратури ОСОБА_5 за телефоном: НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення щодо неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1