Справа № 461/4085/22
Провадження № 1-кс/461/3345/22
11.08.2022 року, слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участі:
заявника ОСОБА_3
розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови -
ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 01 серпня 2022 про відмову у задоволенні клопотання.
Свої вимоги мотивує тим, що постановою прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 01 серпня 2022 йому було відмовлено у визнанні його потерпілим. Заявник стверджує, що постанова прокурора є незаконною та підлягає скасуванню. Просить скаргу задоволити.
ОСОБА_3 у судовому засіданні просив скаргу задовольнити, а постанову прокурора про відмову в задоволенні клопотання від 01 серпня 2022 року скасувати.
Прокурор в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги, відтак, слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності прокурора на підставі наявних у справі матеріалів.
Вивчивши суть скарги, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.
Так, частиною першою статті 303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Згідно з положеннями пункту 5 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому проваджені можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою
Як вбачається зі змісту постанови прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 від 01 серпня 2022 у визнанні ОСОБА_3 потерпілим відмовлено з тих підстав, що на даний період досудового розслідування, немає об`єктивних даних та не отримано достатніх підстав, які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 якої-небудь шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, оскільки факти завдання моральної, фізичної або майнової шкоди, на даний час, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, та доводи викладені останнім являються не вмотивованими та не обґрунтованими.
Відповідно до положень ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи зі змісту ч.5 ст.55 п.2 ч.5 ст.110, ч.2 ст.220 КПК України постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання повинна бути вмотивована та обґрунтована, із зазначенням змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Вказана постанова про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні не відповідає зазначеним вимогам, оскільки належним чином не обґрунтована та не вмотивована. Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення. При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.
Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
.Судом установлено, і це вбачається з оскаржуваного рішення, що в постанові прокурор вказав, що на даний період досудового розслідування, немає об`єктивних даних та не отримано достатніх підстав, які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 якої-небудь шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України.
Фактично відповідно до вищевказаних вимог ч.5 ст.55 КПК України у постанові не наведено мотивів прийняття саме такого рішення з його належним обґрунтуванням щодо порушеного заявником питання. Натомість, постанова містить загальні формулювання щодо безпідставності заявлених вимог, відсутності даних про причинний зв`язок із можливими неправомірними діями та можливим заподіянням шкоди особі, які належним чином не обґрунтовані з посиланням на здобуті під час розслідування докази та норми процесуального закону. Вищевказані питання фактично не знайшли свого вирішення у постанові прокурора і як результат - законодавча вимога щодо вмотивованості постанови прокурора при її винесенні не була дотримана в повній мірі, з огляду на те, що у такому рішенні не зазначено вичерпних мотивів та причин відмови у визнанні заявника потерпілим, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, як того вимагає ч.5 ст.55 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що постанову прокурора від 01 серпня 2022 року потрібно скасувати, зобов`язавши його повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 , в порядку, передбаченому ст.ст.55, 220 КПК України.
Керуючись ст.ст.55, 303-307, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови - задоволити.
Скасувати постанову прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 01 серпня 2022 про відмову у задоволенні клопотання.
Повний текст ухвали проголошено 12 серпня 2022 року о 15 год 45 хв.
Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1