Єдиний унікальний номер судової справи 201/7759/20
Номер провадження 1-кп/201/220/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі питання доцільності продовження обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах кримінального провадження, відомості про яке 21 січня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 за обвинуваченням:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпродзержинськ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, -

встановив:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке 21 січня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 за обвинуваченням ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України.

В судовому засіданні відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України колегією суддів поставлено на обговорення питання доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 під вартою до спливу двомісячного терміну.

Відповідно до ухвал Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2020 року застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжено до 18 серпня 2020 року, який в подальшому був неодноразово продовжений судом. Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний та в подальшому продовжений обвинуваченим, закінчується 21.08.2022 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року ОСОБА_14 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 січня 2022 року, який в подальшому був неодноразово продовжений судом. Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний та в подальшому продовжений обвинуваченому, закінчується 21.08.2022 року.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що ризики, які враховувалися при застосуванні та неодноразовому продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не відпали, а навпаки збільшилися.

Підтвердженням факту збільшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є спроби обвинувачених направлені на навмисне затягування судового розгляду, про що свідчить протиправна поведінка останніх у судовому засіданні 18.01.2022 року, яка полягала у порушенні ними порядку судового засідання, які нецензурно виловлювалися на адресу колегії суддів, не підкорялися розпорядженням головуючого, розбили захисне скло у місці тримання обвинувачених, у зв`язку із чим, на підставі ухвали суду були видалені з зали судового засідання.

Також прокурор ОСОБА_5 зазначив, що метою продовження тримання обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 під вартою є забезпечення належного подальшого судового розгляду у даному кримінальному провадженні.

Оцінюючи ризик того, що обвинувачені можуть ухилятися від правосуддя, суд повинен виходити ще й з того, що у разі визнання винуватим у цих кримінальних правопорушеннях, обвинуваченим може бути призначено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років.

Тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, також зобов`язаний оцінювати при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу.

Так, за наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_5 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні останнім запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачені можуть вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчинення інкримінованих злочинів, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_19 , адже обізнані про анкетні данні, адреси роботи і місця проживання останньої, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, про що свідчить протиправна поведінка обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 у судовому засіданні 18.01.2022 року, яка полягала у порушенні ними порядку судового засідання, які нецензурно виловлювалися на адресу колегії суддів, не підкорялися розпорядженням головуючого, розбили захисне скло у місці тримання обвинувачених, у зв`язку із чим, на підставі ухвали суду були видалені з зали судового засідання.

Поряд із цим, прокурор вказав, що обвинувачені ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 раніше неодноразово судимі за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів, судимості за які у встановленому законом порядку не зняті і не погашені, що є тими обставинами, які можуть характеризувати особу ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 як схильну до вчинення злочинів.

Також, на переконання прокурора, додатковим підтвердженням того, що обвинувачений ОСОБА_14 може здійсняти дії направлені на переховування від правосуддя є й факт того, у 2018 році обвинувачений вже був засуджений за ч. 1 ст. 390 КК, за ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі, а саме за самовільне залишення місця обмеження волі виправного центру, а у цьому кримінальному провадженні, обвинувачується за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, в організації готування своєї втечі з під варти, як особою, яка перебувала в попередньому ув`язненні, вчиненому вже організованою групою.

Прокурор вважає, що спроби обвинуваченого ОСОБА_14 переховуватись від суду з метою уникнення взяття під варту, неодноразові судимості, наявність на даний час обвинувачень у вчиненні ним ще цілої низки кримінальних правопорушень, спроби ухилення в минулому від відбування покарання, організація спроби втечі з-під варти при перебуванні у попередньому ув`язненні, а також недотримання підозрюваним умов застосованого до нього в іншому кримінальному провадженні, судовий розгляд якого триває, запобіжного заходу у вигляді застави, свідчать про те, що ризики переховування від суду та вчинення подальших кримінальних правопорушень продовжують існувати і з плином часу не зменшилися.

При цьому, прокурор ОСОБА_5 посилався на те, що раніше зазначені ризики, не зменшилися та продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а тому просив продовжити раніше застосований запобіжний захід відносно останніх на 60 днів.

Представник потерпілої ОСОБА_6 у судовому засіданні залишив вирішення питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_9 заперечував проти продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на недоведеність заявлених прокурором ризиків, вважав, що відповідно до практики ЄСПЛ ризики з плином часу зменшуються, а тому просив змінити обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_12 підтримав позицію захисника ОСОБА_9 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_8 заперечував проти продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на недоведеність заявлених прокурором ризиків, оскільки ОСОБА_13 раніше не судимий, досить тривалий час утримується під вартою, потребує негайного лікування, а тому на його думку до ОСОБА_13 може бути застосований інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. Крім того, у ОСОБА_13 наявні міцні соціальні зв`язки, оскільки він проживає разом з родиною, на момент затримання працював не офіційно.

Обвинувачений ОСОБА_13 підтримав позицію захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечував проти продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на недоведеність заявлених прокурором ризиків, так само як і не наведення обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_15 , у зв`язку з чим просив застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_11 у судовому засіданні заперечував проти продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на недоведеність заявлених прокурором ризиків, просив застосувати до ОСОБА_17 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заперечувала проти продовження її підзахисному ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначила, що дійсно відносно останнього іншими судами розглядаються інші кримінальні провадження, однак по жодному з них ще не постановлено вирок, яким ОСОБА_14 було б визнано винуватим. Зазначила, що в даному кримінальному провадженні, до моменту застосування до ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній не порушував свої обов`язки та кожного разу з`являвся у судові засідання, а тому вважала за необхідне застосувати до ОСОБА_14 запобіжний захід або у вигляді домашнього арешту, або визначити останньому заставу у будь-якому розмірі. Також захисник ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_14 має постійне місце мешкання, до моменту затримання пройшов офіційне стажування та мав намір влаштуватися на роботу, допомагав своєму братові, який залишився без батьків.

Також захисник ОСОБА_7 заперечувала проти продовження її підзахисному ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на недоведеність прокурором заявлених ризиків, зазначила, що останній досить тривалий час утримується під вартою, а лише наявність попередніх судимостей не може бути підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому просила змінити ОСОБА_16 запобіжний захід на домашній арешт із застосування електронних засобів контролю.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ухвал Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2020 року застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжено до 18 серпня 2020 року, який в подальшому був неодноразово продовжений судом. Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний та в подальшому продовжений обвинуваченим, закінчується 21.08.2022 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року ОСОБА_14 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 січня 2022 року, який в подальшому був неодноразово продовжений судом. Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний та в подальшому продовжений обвинуваченому, закінчується 21.08.2022 року.

Так, оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, з огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 189 КК України та у разі визнання ОСОБА_14 винуватим у вчиненні зазначених злочинів, останньому загрожує максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком 15 років.

При цьому, при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Отже, колегія суддів враховує особистість обвинуваченого ОСОБА_14 та його репутацію, зокрема, те, що останній у свої 24 роки є особою раніше (чотири рази) судимою за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі, і за злочин, передбачений ч. 1 ст. 390 КК України ухилення від відбування покарання у вигляді обмеження волі.

При цьому, виходячи за наданих прокурором ще під час розгляду клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою документів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_14 звільнився з місць позбавлення волі в травні 2019 року і вже 6 жовтня 2019 року знову був затриманий та арештований. Вчинення першого злочину за наявними обвинуваченнями, ОСОБА_14 інкримінується 22 липня 2019 року, тобто через 2 місяці після звільнення, що дає суду об`єктивні та достатні підстави вважати, що останній схильний до вчинення злочинів, що безумовно створює обвинуваченому негативну репутацію.

Окрім того, зазначені обставини у сукупності із пред`явленим на даний час ОСОБА_14 обвинуваченням в організації втечі з-під варти, в той саме час, коли він перебував в попередньому ув`язненні, свідчать про схильність останнього до ухилення від явки до правоохоронних органів та суду з метою уникнення можливого покарання, що, у свою чергу, є об`єктивним підтвердженням наявності ризику можливих спроб обвинуваченого переховуватись від суду.

Поряд із цим, колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_14 не одружений, офіційно не працевлаштований, та, з огляду на наведені вище факти стосовно наявності судимостей та відбуття покарання в кримінально-виконавчих установах, подальше після звільнення перебування під вартою у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках іншого кримінального провадження, не має міцних соціальних зв`язків.

Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2022 року, в межах розгляду судової справи № 932/2545/20 під головуванням судді ОСОБА_20 , заставу в розмірі 237 900 гривень, внесену 06.09.2021 року ОСОБА_7 за ОСОБА_14 , звернено у дохід держави, у зв`язку із порушенням ОСОБА_14 покладених судом обов`язків при застосуванні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Отже, наведені вище обставини, на переконання колегії суддів, безумовно підтверджують факт намагання обвинуваченого ОСОБА_14 переховуватись від суду та його небажання дотримуватися належної процесуальної поведінки, навіть після ухваленого рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, колегія суддів погоджується із заявленим прокурором ризиком можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_14 вчинити інше кримінальне правопорушення, та вважає, що цей ризик не зменшився і продовжує існувати.

Так, як зазначено вище обвинувачений ОСОБА_14 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, у тому числі, і за вчинення злочину, пов`язаного із втечею з установи відбування покарання, що підтверджується відповідною довідкою по обліках АІС, яка долучена до матеріалів кримінального провадження.

Більш того, після звільнення з місць позбавлення волі обвинувачений ОСОБА_14 через нетривалий проміжок часу вже обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, пов`язаних з організацією вчинення організованою групою, за співучасті ще п`яти співучасників обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , нападу на ОСОБА_19 , з метою заволодіння її майном, поєднаного із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої (розбій), з організацією незаконного позбавлення волі та викрадення людини потерпілої ОСОБА_19 , з корисливих мотивів, з організацією незакінченого замаху на вимагання вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілою ОСОБА_19 , обмеженням її свобод, з погрозою вбивства потерпілої, а також з організацією готування до злочину втечі з-під варти, особою, яка перебуває в попередньому ув`язненні, вчиненому організованою групою.

При цьому, колегія суддів враховує, що вчинення наведених вище злочинів інкримінується ОСОБА_14 під час його перебування у попередньому ув`язненні, в камері ДУВП № 4 в Дніпропетровській області, тобто під час перебування під вартою відповідно до ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2019 року про застосування до нього запобіжного заходу, строк дії якого в подальшому продовжено, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 187 КК України, у кримінальному провадженні № 0002329.

Отже, на переконання колегії суддів, вищенаведені обставини у сукупності із встановленими даними про особистість обвинуваченого ОСОБА_14 та його негативною репутацією, доведеного факту втечі з місць позбавлення волі, достатньою мірою підтверджують обґрунтованість та доведеність ризику того, що останній може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, наведені дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на продовження існування ризиків можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_14 переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, ступень яких є досить високим.

При цьому, у конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин, колегія суддів погоджується із заявленими стороною обвинувачення передбаченими п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиками можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_14 переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, які на даний час не зменшилися.

Оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_13 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років.

Поряд із цим, колегією суддів враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_13 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу.

Втім, під час оцінки ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії» (W. v Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

А отже, наведені дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на продовження існування ризиків можливих спроб ОСОБА_13 переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованих злочинів, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_19 , адже він обізнаний про анкетні данні, адреси роботи і місця проживання останньої, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи та джерела доходу, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_13 у готуванні втечі з-під варти підозрюваного ОСОБА_14 , який утримувався у ДУ «Державна установа виконання покарання № 4» за матеріальну винагороду, запропоновану останнім.

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, оскільки обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років.

При цьому, колегією суддів враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_15 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу, а також раніше неодноразово судимий у тому числі і за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, а також злочинів проти життя та здоров`я, судимість за вчинення яких у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що є тими обставинами, які можуть характеризувати його особу, як схильну до вчинення злочинів, що підтверджується раніше наданою прокурором копією довідки про судимості ОСОБА_15 .

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, оскільки обвинувачений обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 189 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років.

При цьому, колегією суддів враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_16 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу, а також раніше неодноразово судимий, у тому числі і за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, а також злочинів проти життя та здоров`я, судимість за вчинення яких у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що є тими обставинами, які можуть характеризувати його особу, як схильну до вчинення злочинів, що підтверджується раніше наданими прокурором копією довідки про судимості ОСОБА_16 .

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, оскільки обвинувачений обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років.

При цьому, колегією суддів враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_17 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу, а також раніше неодноразово судимий у тому числі і за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, а також злочинів проти життя та здоров`я, судимість за вчинення яких у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що є тими обставинами, які можуть характеризувати його особу, як схильну до вчинення злочинів, що підтверджується раніше наданими прокурором копією довідки про судимості ОСОБА_17 .

Окремо, колегія суддів при вирішенні цього питання не може залишити поза увагою і процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , як у судовому засіданні 18.01.2022 року, так і у попередніх судових засіданнях, під час яких останній неодноразово висловлювалися нецензурною лайкою, як на адресу колегії суддів, так і у бік прокурора, голосно кричали, погрожували фізичною розправою, ОСОБА_17 разом з ОСОБА_15 ногами розбили захисне скло у місці тримання обвинувачених, за що обвинувачені на підставі ухвали суду у порядку ч. 1 ст. 330 КПК України були видалені з зали судового засідання за повторне порушення порядку судового засідання та за даним фактом розпочато кримінальне провадження, відомості про яке 24 січня 2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000038.

Така поведінка ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 вказує на те, що обвинувачені вдалися до спроб перешкоджати кримінальному провадженню шляхом затягування судового розгляду.

Таким чином, колегія суддів погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Поряд із цим, в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої по даній справі, тому звільнення з-під варти ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 суперечитиме завданням визначеним кримінальним законодавством.

Крім того, судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, також зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Тому, за наведених вище обставин, колегія суддів приходить до переконання, що застосування до обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження, та не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

При цьому, аналізуючи доводи захисника ОСОБА_7 про те, що встановлення судом факту недотримання її підзахисним ОСОБА_14 застосованого альтернативного запобіжного заходу в іншому кримінальному провадженні та наявність на розгляді в інших судах обвинувальних актів стосовно останнього, не повинно враховуватися при розгляді клопотання прокурора, колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими та не приймає їх до уваги, адже, з огляду на положення ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання або продовження запобіжного заходу, на підставі наданих стороною кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінювати, у тому числі, репутацію обвинуваченого та дотримання ним умов застосованих запобіжних заходів.

Тим більше, що стороною обвинувачення суду надані відповідні матеріали на підтвердження негативної репутації обвинуваченого ОСОБА_14 , як особи, схильної до вчинення злочинів, так і судове рішення, яким встановлений факт недотримання ОСОБА_14 умов застосованого до нього альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, які, поряд із іншими наведеними вище обставинами, колегією суддів враховуються та безумовно свідчать про продовження існування заявлених прокурором ризиків.

Посилання захисника ОСОБА_8 на наявність у його підзахисного ОСОБА_13 міцних соціальних зв`язків та офіційного місця роботи, як на підставу для зміни останньому запобіжного заходу, колегією суддів не приймаються, оскільки на підтвердження таких доводів стороною захисту не надано жодного документу.

Окрім того, твердження захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про недоведеність заявлених прокурором ризиків та їх зменшення з плином часу, колегія суддів вважає необґрунтованими за викладених в цьому рішенні підстав.

Крім того обвинуваченим ОСОБА_15 на адресу суду було направлено клопотання від 09.02.2022 року, від 21.03.2022 року, від 16.05.2022 року, від 10.06.2022 року, від 24.06.2022 року, від 29.06.2022 року, від 12.07.2022 року, які є аналогічними за своїм змістом, про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування вказаних клопотань обвинувачений ОСОБА_15 посилається на відсутність у сторони обвинувачення доказів на підтвердження факту його причетності до вчинення інкримінованих злочинів та недоведеність заявлених прокурором ризиків.

Обвинуваченим ОСОБА_21 на адресу суду було направлено клопотання від 08.02.2022 року, від 22.03.2022 року, від 29.04.2022 року, від 17.08.2022 року про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування вказаних клопотань обвинувачений ОСОБА_17 посилається на відсутність у сторони обвинувачення доказів на підтвердження факту його причетності до вчинення інкримінованих злочинів та недоведеність заявлених прокурором ризиків.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотань обвинувачених, посилаючись на їх необґрунтованість.

Представник потерпілої ОСОБА_6 залишив вирішення клопотань обвинувачених на розсуд суду.

Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у судовому засіданні підтримали клопотання обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_21 , вважали за необхідне їх задовольнити.

Вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_15 від 09.02.2022 року, від 21.03.2022 року, від 16.05.2022 року, від 10.06.2022 року, від 24.06.2022 року, від 29.06.2022 року, від 12.07.2022 року, які є аналогічними за своїм змістом, про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який, не пов`язаний із позбавленням волі, у вигляді домашнього арешту або застави, колегія суддів виходить з того, що останнім не наведено переконливих та достатніх підстав для зміни запобіжного заходу, а тому клопотання не підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_15 про відсутність у сторони обвинувачення доказів на підтвердження факту його причетності до вчинення інкримінованих злочинів та недоведеність заявлених прокурором ризиків з вищенаведених в цій ухвалі підстав.

Вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_17 від 08.02.2022 року, від 22.03.2022 року, від 29.04.2022 року, від 17.08.2022 року, які є аналогічними за своїм змістом, про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, колегія суддів виходить з того, що останнім не наведено переконливих та достатніх підстав для зміни запобіжного заходу, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_17 про відсутність у сторони обвинувачення доказів на підтвердження факту його причетності до вчинення інкримінованих злочинів та недоведеність заявлених прокурором ризиків з вищенаведених в цій ухвалі підстав.

Також доводи обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_17 про відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження їх вини у вчиненні інкримінованих злочинів, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, адже відповідно до вимог ст. 368 КПК України питання щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину вирішується судом лише після дослідження всіх наданих сторонами обвинувачення та захисту доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. При цьому, оцінку наданим доказам стосовно їх належності та допустимості суд також має надати в нарадчій кімнаті.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою закінчується 21 серпня 2022 року, вважає за доцільне продовжити тримання обвинувачених під вартою строком на 60 днів до 15 жовтня 2022 року включно.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави і обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, вирішуючи питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів, зважаючи на те, що ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 обвинувачуються, в тому числі, і у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних із погрозою застосування насильства, з урахуванням обставин інкримінованих останнім злочинів, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає за неможливе, у даному випадку, визначати розмір застави обвинуваченим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 331, 369-372 КПК України,

постановив:

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 15 жовтня 2022 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою, є 15 жовтня 2022 року включно.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 15 жовтня 2022 року включно.
Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під вартою, є 15 жовтня 2022 року включно.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 15 жовтня 2022 року включно.
Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під вартою, є 15 жовтня 2022 року включно.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 15 жовтня 2022 року включно.
Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 під вартою, є 15 жовтня 2022 року включно.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 15 жовтня 2022 року включно.
Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою, є 15 жовтня 2022 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_15 про зміну запобіжного заходу відмовити.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_21 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.
В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 16 годині 30 хвилин 22 серпня 2022 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3