ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2022 року

м. Київ
справа № 442/564/19
провадження № 51-1057км22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року щодо
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

визнаного невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дрогобицького районного суду Львівської області від 20 травня 2020 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 06 червня 2018 року в період часу з 15:00 по 20:00, перебуваючи на вул. Самбірська в м. Дрогобичі біля будинку № 94, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав при невстановлених слідством обставинах належний ОСОБА_9 гаманець вартістю 80 грн, в якому знаходились грошові кошти в сумі 500 грн, золотий хрестик вагою 1, 6 г вартістю 1664 грн та офіційні документи, чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на загальну суму 2244 грн.
Крім цього ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що він 05 червня 2018 року в період часу з 15:00 по 00:20, перебуваючи по вул. Самбірській в м. Дрогобич Львівської обл. біля будинку № 94, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, привласнив при невстановлених слідством обставинах банківську карту банку АТ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_10 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «Вольксваген Т4», посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_10 , та пенсійне посвідчення, видане на ім`я ОСОБА_10 , які знаходились у раніше викраденому ним гаманці.
Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 06 червня 2018 року в період часу з 00:20 по 00:55, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, з метою власного збагачення, використовуючи раніше викрадену (привласнену) ним банківську картку банку АТ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно таємно викрав через банкомати банків АТ «Кредобанк» та АТ «ПриватБанк», що розташовані за адресою: м. Дрогобич, вул. Самбірська, ввівши в даних банкоматах код доступу, який він дізнався із клаптика паперу, який знаходився у викраденому ним раніше в ОСОБА_9 гаманці, 06 червня 2018 року в період часу з 00:22 по 00:54 трьома банківськими операціями зняв 3000 грн з банкомату, який належить «ПриватБанку», що розташований на вул. Самбірській в м. Дрогобич та за допомогою 23-х банківських операцій зняв 19400 грн з банкомату, що належить банку «Кредобанк», що розташований на вул. Самбірській в м. Дрогобич, тим самим вчинив таємне викрадення майна, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 22400 грн.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 21 лютого 2022 року зазначений вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції й призначити новий розгляд у цьому суді.
Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно не перевірив доводів його скарги про те, що докази, отримані на підставі ухвали слідчого Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 липня 2018 року, повинні бути визнанні допустимими, оскільки цю ухвалу надіслано до виконання в межах строку її дії. Стверджує, що апеляційний суд необґрунтовано погодився із місцевим судом про те, що відсутність висновків експертів вартості викраденого майна в потерпілого є підставою для ухвалення виправдувального вироку, оскільки в матеріалах провадження наявні довідки ФОП « ОСОБА_11 » та ФОП « ОСОБА_12 » згідно яких встановлену таку вартість. Вважає помилковим посилання апеляційного суду про те, що вручення про нову підозру здійснено поза межами строку досудового розслідування та до внесення відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань (далі ЄРДР). На думку прокурора, в діях ОСОБА_8 наявні ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК, оскільки він неодноразово використовував банківську картку, яку викрав у ОСОБА_9 , для зняття коштів з банкоматів. Вказані порушення касатор відносить до істотних, які перешкодили апеляційному суду постановити законне й обґрунтоване судове рішення, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а отже, ухвала цього суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Позиції інших учасників судового провадження
У письмовому запереченні на касаційну скаргу сторони обвинувачення захисник ОСОБА_13 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , просить судові рішення залишити без зміни.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити.
Мотиви Суду
За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставині не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Він є судом права, а не факту, і при перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.

Оспорювання прокурором установлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії події, що зводиться до тверджень про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду, з огляду на вимоги ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Зі змісту ст. 370 КПК, де визначено вимоги стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Ухвала апеляційного суду це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, який перевіряється в апеляційному порядку, воно повинно відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законним і обґрунтованим.
Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Із приписів статей 7, 404, 419 КПК у їх взаємозв`язку вбачається, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, а також аргументи, наведені сторонами під час апеляційного провадження, дати на них вичерпну відповідь.
Районний суд постановив виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК.
Не погоджуючись із виправдувальним вироком щодо ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_10 та прокурор ОСОБА_14 подали апеляційні скарги. Прокурор просив цей вирок скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог КПК, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК та призначити покарання в межах санкцій даних статтей: за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 357 КК у виді обмеження волі на строк 3 роки, на підставі ст. 70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а також повністю задовольнити цивільний позов потерпілого. В свою чергу потерпілий просив виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий, без конкретизації та правового обґрунтування такої позиції.
Суд апеляційної інстанції оскаржуваний вирок місцевого суду залишив без змін, мотивуючи своє рішення тим, що місцевий суд ретельно перевірив наявні у кримінальному провадженні докази, на підставі яких ОСОБА_8 було висунуто обвинувачення, з дотриманням вимог ст. 94 КПК оцінив кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності й достатності та дійшов правильного висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК.
Касаційний суд неодноразово наголошував, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити й оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню під час ухвалення судового рішення.
Обсяг розгляду в суді апеляційної інстанції має бути таким, щоб він дозволив відповісти на всі доводи апеляційної скарги і постановити законне та обґрунтоване рішення.
Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду. Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтира, показуючи, з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують апеляційну інстанцію надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.
Таким чином, враховуючи те, що ні в прохальній частині апеляційних скарг, ні в окремому письмовому клопотанні, а також усно під час апеляційного розгляду прокурор та потерпілий не висловлювали прохання про повторне дослідження доказів у провадженні, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 21 лютого 2022 року, зогляду на положення ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд був позбавлений процесуальної можливості перевірити доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого про невірне надання оцінки доказам обвинувачення судом першої інстанції та відповідно скасувати виправдувальний вирок та ухвалити обвинувальний вирок.

Інші доводи прокурора, наведені в касаційній скарзі, не впливають на висновок про законність ухваленого рішення судом апеляційної інстанції в цілому, який погодився з вироком місцевого суду.

Суд касаційної інстанції не виявив таких порушень норм матеріального або процесуального права, які би потягнули за собою скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 .
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3