Номер провадження: 11-кп/813/800/22
Справа № 504/3965/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

особи, відносно якої розглядається заява, ОСОБА_8 ,

лікаря ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 листопада 2021 року про зміну примусових заходів медичного характеру,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою задоволено заяву ОСОБА_8 про зміну примусових заходів медичного характеру та змінено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру з примусового лікування у психіатричному закладі із звичайним режимом лікування на примусове амбулаторне лікування за місцем мешкання.

Рішення суду мотивоване тим, що згідно висновку комісії лікарів психіатрів № 24 від 12.10.2021 року, на теперішній час психічний стан хворого ОСОБА_8 змінився до такого, що він не потребує подальшого застосування примусових заходів медичного характеру у відділенні з загальним режимом нагляду та йому може бути призначено примусове амбулаторне лікування за місцем проживання. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що психічний стан ОСОБА_8 поліпшився, у зв`язку із чим його заява про зміну примусових заходів медичного характеру з примусового лікування у психіатричному закладі із звичайним режимом на примусове амбулаторне лікування за місцем мешкання, підлягає задоволенню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу заступник керівника Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, із постановленням нової ухвали, з огляду на наступне.

Одеська обласна психіатрична лікарня № 2 відсутня у переліку спеціальних закладів з надання психіатричної допомоги, який затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 20 березня 2018 року № 516, що свідчить про незаконність перебування ОСОБА_8 у вказаному закладі. Крім того, посадові особи зазначеного психіатричного закладу не уповноважені для складання висновку комісії лікарів-психіатрів.

14 липня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу від адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах особи, стосовно якої вирішується питання про зміну заходів медичного характеру ОСОБА_8 , в яких адвокат зазначила, що під час судового засідання прокурор не заперечував проти задоволення заяви про заміну примусових заходів медичного характеру, крім того, прокурор при застосуванні заходів медичного характеру сам вказав заклад, в якому має бути проведено лікування.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Прокурор підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити.

ОСОБА_8 та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, ухвалу суду вважали законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, виходячи з наступного.

Згідно з Конституцією України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3 Конституції України) і кожен має право на повагу до його гідності (ст. 28 Конституції України).

Чинним кримінальним і кримінально-процесуальним законодавством передбачено систему норм, спрямованих на об`єктивне й гуманне вирішення питань, пов`язаних із забезпеченням інтересів осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння, страждаючи на психічні хвороби або маючи інші психічні розлади, що зумовлюють потребу в застосуванні примусових заходів медичного характеру чи примусового лікування.

Згідно ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (стаття 92 КК України).

Чинне кримінальне законодавство України передбачає систему примусових заходів медичного характеру, які призначаються психічно хворим у зв`язку з вчиненням ними суспільно небезпечних діянь, що містять ознаки злочину. Ці заходи не є формою кримінальної відповідальності, однак являють собою державний примус, застосування якого викликане міркуваннями безпеки суспільства. Такий примус має бути мінімальним і достатнім для досягнення цієї мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру може здійснюватися судом також за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, її захисника або законного представника у разі, якщо така особа за станом свого здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного нею незалежного лікаря-психіатра.

Частиною першою ст. 514 КПК України передбачено, що продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.

З матеріалів справи встановлено, шо ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 30.03.2021 року до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

27.10.2021 року до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_8 про зміну примусових заходів медичного характеру з госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним режимом на примусове амбулаторне лікування за місцем мешкання.

Оскаржуваною ухвалою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

змінно примусові заходи медичного характеру з примусового лікування у психіатричному закладі із звичайним режимом лікування на примусове амбулаторне лікування за місцем мешкання.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 3 червня 2005 року № 7 за змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону «Про психіатричну допомогу» зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.

З наведеного випливає, що для зміни виду примусового заходу медичного характеру на м`якший (у даному випадку надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку) необхідне таке покращення психічного стану особи, при якому вона не становитиме очевидної небезпеки для себе або інших осіб.

З матеріалів судового провадження убачається, що у якості додатків до заяви ОСОБА_8 додано висновок комісії лікарів психіатрів № 24 від 12.10.2021 року у формі первинної облікової документації № 104/о, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 травня 2013 року № 435 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я, які надають амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу населенню, незалежно від підпорядкування та форми власності», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 року за № 990/23522 ( а.с. 3-4).

З висновку комісії лікарів психіатрів № 24 від 12.10.2021 року убачається, що на теперішній час психічний стан хворого ОСОБА_8 змінився до такого, що він не потребує подальшого застосування примусових заходів медичного характеру у відділенні з загальним режимом нагляду та йому може бути призначено примусове амбулаторне лікування за місцем проживання. Рекомендовано примусове амбулаторне лікування за місцем проживання. За останні 6 місяців ОСОБА_8 весь час був спокійним, режим не порушував, контактує з хворими та персоналом, просить приймати участь в роботі по обслуговуванню відділення, обіцяє вести себе добре та не порушувати закон. Гострої продуктивної психіатричної симптоматики не виявляє. Маячних ідей не висловлює. Критика до скоєного присутня. Цікавиться випискою з лікарні. Обіцяє вести себе добре та не порушувати закон.

Вказаний вище висновок зроблено експертами, піддавати його сумніву у колегії суддів немає підстав.

З урахування наведеного, у даному випадку, враховуючи тривалість застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із звичайним наглядом, анамнез його хвороби, порядок надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зміни примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Також, під час апеляційного розгляду у судовому засіданні було заслухано лікаря ОСОБА_9 , який зазначив, що психічний стан здоров`я ОСОБА_8 поліпшився та відсутні підстави для подальшої госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Крім того, під час судового засідання у суді першої інстанції прокурор не заперечував проти задоволення заяви про заміну примусових заходів медичного характеру та вважав належним доказом висновок комісії лікарів психіатрів № 24 від 12.10.2021 року.

Таким чином, висновки, які суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваної ухвали є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю наявних у матеріалах провадження доказів.

Щодо доводів прокурора про те, що Одеська обласна психіатрична лікарня № 2 не є спеціальним закладом з надання психіатричної допомоги, оскільки не входить в Перелік спеціальних закладів з надання психіатричної допомоги (наказ МОЗ України від 20.03.2018 №516), що підтверджується листом МОЗ України від 16.06.2021 №01.10-05/17958/2-21, то апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 19 вказаного Закону України передбачено, що примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що суд вправі застосувати до особи примусові заходи медичного характеру та визначити відповідно до КК та КПК України лише його тип, а визначення конкретного закладу з надання психіатричної допомоги не є прерогативою суду.

При цьому, з ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 30.03.2021 року убачається, що судом визначено лише тип примусового заходу медичного характеру, а саме госпіталізація до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

В свою чергу, після набрання законної сили зазначеної ухвали її було звернено до виконання. Під час, апеляційного розгляду прокурор підтвердив, що ухвала щодо застосовано примусові заходи медичного характеру надійшла до виконавців, а саме до відділу поліції.

В свою чергу, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 ЗУ « Про прокуратуру» на прокуратуру покладено таку функцію, як нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положеннями ч. 2 ст. 26 ЗУ « Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян в органах та установах, шляхом проведення регулярних перевірок, а також у зв`язку з необхідністю належного реагування на відомості про можливі порушення законодавства, що містяться у скаргах, зверненнях чи будь-яких інших джерелах. У межах реалізації зазначеної функції прокурор має право залучати відповідних спеціалістів.

Частина 3 ст. 26 ЗУ « Про прокуратуру» передбачає, що прокурор зобов`язаний негайно звільнити особу, яка незаконно (за відсутності відповідного судового рішення, рішення адміністративного органу або іншого передбаченого законом документа чи після закінчення передбаченого законом або таким рішенням строку) перебуває у місці тримання затриманих, попереднього ув`язнення, обмеження чи позбавлення волі, установі для виконання заходів примусового характеру, інших місцях, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті.

Як вбачається з листа генерального директора ОСОБА_11 «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» ООР» від 22.06.2022 року № 256, прокурор Комінтерновської окружної прокуратури Одеської області кожні три місяці здійснює перевірки щодо додержання лікарнею ЗУ «Про психіатричну допомогу». Під час вказаних перевірок прокурором будь-яких порушень не виявлено. При цьому, з березня 2021 року прокурор був проінформований про перебування ОСОБА_8 у лікарні, внаслідок систематичних перевірок лікарні.

На підставі наведеного, за наявності у прокурора сумнівів щодо правильності утримання ОСОБА_8 саме в у КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня №2» ООР», останній не був позбавлений можливості здійснити належне реагування.

Також слід зазначити, що наказ Міністерства охорони здоров`я України від 20 березня 2018 року № 516 «Про затвердження Переліку спеціальних закладів з надання психіатричної допомоги» не зареєстровано в Міністерстві юстиції України, на який посилається прокурор, оскільки відповідно до ст. 117 Конституції України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Істотних порушень судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 листопада 2021 року про зміну примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4