КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №366/3127/21
Провадження №11-кп/824/1847/2022 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 5 ст. 185 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2 Суддя - доповідач ОСОБА_2 Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

22 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ "Київський слідчий ізолятор" та Іванківським районним судом Київської області апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 17.01.2022,

за участю

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 17.01.2022 клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України. Датою закінчення дії ухвали постановлено вважати 17.03.2022 включно.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, враховуючи у сукупності конкретні обставини справи, тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину, який відносяться до особливо тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, його репутацію, дійшов висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, визначені ч. 1-5 ст. 177 КПК України, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку та виконання ОСОБА_6 обов`язків у кримінальному провадженні.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 17.01.2022 та ухвалити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування апеляційної скарги, апелянтом зазначено, що всупереч вимогам ст. 183 КПК України, судом першої інстанції взагалі не визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, не дивлячись на те, що раніше вже скасовувалась ухвала суду з даного приводу.
По суті ухвали апелянт вказав, що жодного доказу існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, прокурором до клопотання не долучено та жодних матеріалів кримінального провадження, які на думку прокурора свідчать про наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого та його негативну репутацію, судом не досліджувалося і в судовому засіданні не оголошувалося.
Апелянт вказує, що судом не взято до уваги, що на момент арешту обвинувачений працював, позитивно характеризувався, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Вважає, що такі дії суду свідчать про явну упередженість суду та недотримання судом засади безпосередності, що призвело до порушення інших засад кримінального провадження, у тому числі презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальності сторін і свободи в поданні ними своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.
На переконання апелянта, висновки суду про наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого є необґрунтованими.
Крім того, як зазначає апелянт, у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді відсутні посилання на об`єктивні докази, які б свідчили про існування таких ризиків, які фактично нічим не підтверджені. Судом навіть не розглянуто можливість застосування щодо обвинуваченого іншого, менш суворого, запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, працював на момент арешту, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Також апелянт переконаний у відсутності об`єктивних доказів причетності ОСОБА_6 до вчиненого злочину, оскільки є підстави вважати про необґрунтованість підозри у вчиненні останнім даного злочину, та упередженість слідства по відношенню до обвинуваченого, оскільки фактично потерпілим у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_10 , який є прокурором Вишгородської окружної прокуратури, а досудове розслідування здійснювалося працівниками підрозділу поліції у тому числі Іванківським ВП РУ НП, і відповідно процесуальне керівництво у справі здійснювала згадана прокуратура. Тому апелянт, вважає, що вказані обставини свідчать про потенційний та реальний конфлікт інтересів як зі сторони прокурора ОСОБА_10 , так і зі сторони керівника Вишгородської окружної прокуратури та працівників поліції, які повинні вживати заходів щодо недопущення виникнення реального або потенційного конфлікту інтересів навіть за умови одночасного прийняття рішення про його врегулювання, у тому числі шляхом ініціювання перед прокурором Київської області питання про зміну підслідності у кримінальному провадженні №0000427 від 11.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.
Зокрема, апелянт звертає увагу на той факт, що ОСОБА_6 ще в травні 2021 року було відомо що його підозрюють у вчиненні злочину, однак останній будучи впевнений у своїй непричетності до скоєного ніяких дій щодо переховування від слідства, чи впливу у незаконний спосіб на потерпілого чи свідків, не вчиняв, тому припущення слідчого/прокурора про їх наявність, якщо вони не ґрунтуються на доказах, визначених у ст. 84 КПК України, не може вважатися належною метою обрання запобіжного заходу у розумінні ч. 1 ст. 177 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Як встановлено ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Іванківського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових за № 0000427 від 11 травня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 185 КК України та ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України.
17 січня 2022 року прокурором до суду першої інстанції подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилаючись на те, що на даний час продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 17.01.2022 клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, представника потерпілих, обвинуваченого та його захисника, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував у сукупності, конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, за який КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, дані про особу обвинуваченого, який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності його репутацію та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, ступінь яких не зменшився та на даний час виключає можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції продовжуючи строк тримання під вартою його підзахисному не врахував даних, що характеризують його особу, а саме те, обвинувачений ОСОБА_6 , має постійне місце реєстрації та проживання, на момент арешту працював та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, то колегія суддів зауважує, що наявність у обвинуваченого місця реєстрації та проживання, з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставини кримінальних правопорушень, які йому інкриміновані, не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки. Будь-яких даних про те, що обвинувачений був працевлаштований надані апеляційному суду матеріали не містять, не надано таких даних і захисником до суду апеляційної інстанції, а тому посилання захисника про наявність у обвинуваченого на утриманнідвох неповнолітніх дітей, колегія суддів вважає непереконливими.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений будучи обізнаним, що його підозрюють у вчиненні злочину, ще до моменту застосування щодо нього запобіжного заходу, будь яких дій щодо переховування від слідства чи впливу на потерпілого чи свідків не вчиняв, на даному етапі провадження не можуть свідчити про відсутність існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки у даному кримінальному провадженні свідки і потерпілі ще не допитані, а тому враховуючиконкретні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, існує велика ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_6 , якому під час виконання вимог ст. 290 КПК України стали відомими анкетні та контактні відомості потерпілих та свідків, та який усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує, може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою зміни останніми своїх показань.
Посилання захисника на фактичні обставини кримінального провадження та необґрунтованість підозри, колегія суддів, зважаючи на стадію кримінального провадження, вважає неспроможними, оскільки, обґрунтованість висунутого щодо ОСОБА_6 обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні, тоді як привирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого під час судового провадження в суді першої інстанції, обставини кримінального правопорушення не досліджуються та оцінка доказам не надається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого підвартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою.
Що стосується тверджень захисника під час апеляційного розгляду про погіршення стану здоров`я обвинуваченого та ймовірність настання тяжчих наслідків для нього за умови подальшого тримання під вартою, то будь - яких даних про це матеріали справи не містять, і з огляду на змагальність сторін як загальну засаду кримінального провадження саме сторона захисту повинна надати відповідні докази на підтвердження своєї позиції, проте не надала.
Разом з тим, слід відмітити, що суд першої інстанції, прийнявши обґрунтоване рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, належним чином не врахував положення ч. 3 ст. 183 КПК України, відповідно до яких, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до практики Єропейського суду з прав людини, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).
Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).
Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 КК України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 185 КК України, а саме у сприянні у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, в особливо великих розмірах, шляхом надання засобів його учинення та усунення перешкод вчиненню кримінального правопорушення іншими співучасниками.
При цьому, відомостей про наявність обставин, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, на підставі яких суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, надані апеляційному суду матеріали, не містять, та судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не наведено.
За таких обставин, продовживши обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою, суд першої інстанції без законних на те підстав не визначив розмір застави, чим допустив істотне порушення вимог Кримінального процесуального закону.
Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.
З урахуванням наведеного, враховуючи обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. ст. 27 ч. 5 ст. 185 КК України, яке відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, наявність у нього місця реєстрації і проживання, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність визначення обвинуваченому ОСОБА_6 застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 420400 гривень у національній грошовій одиниці, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у випадку внесення застави.
На переконання колегії суддів, саме такий розмір застави буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
За наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , з визначенням застави в розмірі 420400 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у випадку внесення застави.
Керуючись ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 17.01.2022, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, тобто до 17.03.2022 включно скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_12 про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17 березня 2022 року включно.
Визначити обвинуваченому ОСОБА_6 заставу у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 420400 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду: Київський апеляційний суд, , номер рахунку за стандартом IBAN-UA1082186, банк надавача послуг - ГУ ДКС України в м. Києві, МФО банку: 820172, призначення платежу застава за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у справі № 366/3127/21 у Київському апеляційному суді.
У разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 , наступні обов`язки:
- прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;
- утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками у даному провадженні;
- повідомляти прокурора групи прокурорів та суд про зміну місця проживання та роботи;
- здати паспорт для виїзду за кордон прокурору.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 17 березня 2022 року.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що у разі внесення застави у визначеному у цій ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок суду коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі слідчого ізолятора.
Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа слідчого ізолятора має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_6 з - під варти та повідомити усно і письмово прокурора та суд .
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, зазначеної у даній ухвалі, обвинувчений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з -під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.
Роз`яснити ОСОБА_6 , що у випадку не виконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_4