САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/658/21
Провадження №1-кп/726/18/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.02.2022 м. Чернівці
Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні, у залі суду м. Чернівці, клопотання прокурора Чернівецької обласної прокуратури про продовження строку запобіжного заходу - тримання під вартою, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000359 від 02.05.2020, по обвинуваченню ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 255-1, ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255-1, ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255-1, ч.3 ст. 307 КК України, а також клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного у кримінальному провадженні, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
перекладача ОСОБА_10 , -
У С Т А Н О В И В:
В провадженні Садгірського районного суду м. Чернівці знаходиться кримінальне провадження за обвинувальним актом, затвердженим прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_11 , який надійшов 26.04.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 255-1, ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255-1, ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255-1, ч.3 ст. 307 КК України.
Прокурор в судовому засіданні подав клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строку запобіжного заходу - тримання під вартою.
Також, 25.01.2022 на адресу суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт або заставу. Вказує, що під час судового розгляду досліджено майже усі письмові докази, які виключають обґрунтованість його обвинувачення за ч. 3 ст. 255-1 КК України, а докази що стосуються обвинувачення за ч.3 ст. 307 КК України, зібрані із процесуальними порушеннями, що свідчить про їх недопустимість.
З приводу встановлених судом ризиків зазначає, що не може впливати на свідків у кримінальному провадженні, адже частина із них йому не відома, а інші відбувають покарання в установі з обмеженим доступом. Не має змоги знищити чи приховати речі та документи, що мають доказове значення у кримінальному провадженні, так як такі знаходяться у розпорядженні суду. Недоведеним вважає і ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Обвинувачений вказує, що має неповнолітню дитину, хворих батьків пенсіонерів, також має намір створити сім`ю та у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу, матиме постійне місце проживання на території м. Чернівці (на підтвердження чого долучає копію договору оренди). Також вказує на необхідність медичного обстеження та лікування, яке не можливе в умовах тримання під вартою. Вважає, що сторона обвинуваченого не довела жодним чином необхідності не визначати розмір застави щодо нього чи неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Крім того, у судовому засіданні подано заперечення на клопотання прокурора ОСОБА_4 у яких останній вказує на те, що докази по справі уже досліджені та обґрунтованість обвинувачення не знайшла свого підтвердження, ризики не доведені. Вказує, шо перебуває у зареєстрованому шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину дружини від першого шлюбу, та матиме постійне місце проживання, а тому просить застосувати домашній арешт в нічну пору доби або заставу.
Прокурор підтримав заявлені клопотання та просив суд їх задовольнити, з підстав у них зазначених, вказуючи на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились та продовжують існувати. Крім того, вказав про відсутність підстав для обрання альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Наголосив на недостатності застосування щодо обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів. Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу заперечив.
Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , кожен окремо, просили суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, щодо кожного із них, та клопотали перед судом застосувати більш м`який запобіжний захід, який не пов`язаний із триманням під вартою.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 підтримав раніше подане клопотання про зміну запобіжного заходу та просив суд врахувати, обставини у ньому зазначені.
Захисники обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , просили суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати обвинуваченим більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту та долучені до нього матеріали з підстав заявлених клопотань, суд приходить до наступного висновку.
Вирішуючи питання щодо заявлених прокурором клопотань про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, суд виходить із того, що такі подано з дотриманням вимог КПК України.
Так, ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці від 17.12.2021 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 14 лютого 2022 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове засідання не було завершене до його спливу.
У відповідності ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження (якими є зокрема запобіжні заходи) застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, згідно з положеннями ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно з п.4 та п.5 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України, а також щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Тримання особи під вартою, завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину та повинно оцінюватися із іншими обставинами кримінального провадження (рішення у справі «Москаленко проти України»).
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд бере до уваги те, що обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 раніше судимі за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, в період відбування покарання у місцях позбавлення волі обвинувачуються у вчиненні нових умисних особливо тяжких злочинів пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, а також обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2, ч.3 ст. 255-1 КК України, за які передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі. Тому існують ризики, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених чи свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Для запобігання вказаним ризикам, які не зменшилися та продовжують існувати, застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів є безпідставним, а тому, зважаючи, що розгляд кримінального провадження не завершено, строк дії запобіжного заходу обвинуваченим слід продовжити.
При цьому судом відповідно до вимог ст.178 КПК України взято до уваги дані про особу обвинувачених, зокрема міцність їх соціальних зв`язків, їх вік та стан здоров`я, щодо яких на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження з приводу неможливості перебування їх під вартою.
Також, судом враховується характер кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, та практику Європейського суду з прав людини п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Оцінюючи наявність підстав для тримання обвинувачених під вартою з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи стадію судового розгляду, суд вважає, що даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
Суд критично оцінює доводи сторони захисту щодо необхідності зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою, оскільки викладені захисниками та обвинуваченими обставини не свідчать про зменшення заявлених прокурором та встановлених судом ризиків.
Також суд враховує заперечення ОСОБА_4 на клопотання прокурора, однак вважає, що заявлені ним обставини, не спростовують висновків суду щодо продовження запобіжного заходу.
При цьому на підставі п.4 та п.5 ч.4 ст. 183 КПК України, суд не знаходить підстав для визначення розміру застави, адже такий альтернативний запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про заміну запобіжного заходу, враховуючи неможливість проведення попередніх судових засідань у кримінальному провадженні, через неявку учасників судового провадження, участь яких є обов`язковою при вирішенні питання про запобіжний захід, суд виходить із наступного.
Статтею 201 КПК України передбачено, що обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Перевіркою даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в умовах відбування покарання, не працює. При цьому, наявність неповнолітньої дитини та батьків пенсійного віку, намір створити сім`ю не може беззаперечно свідчити про міцність соціальних зав`язків обвинуваченого.
Крім того у своєму клопотанні про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою обвинувачений вказує на можливе місце постійного проживання на території м. Чернівці та долучає відповідні докази, однак такі докази можуть бути взяті до уваги лише у випадку, якщо суд прийде до висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку останнього можливо буде шляхом застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, що в даному випадку не встановлено.
Також обвинуваченим у клопотанні вказано про дослідження під час судового розгляду кримінального провадження письмових доказів, що свідчать про необґрунтованість обвинувачення за ч. 3 ст. 255-1 КК України, та про недопустимість доказів щодо обвинувачення за ч.3 ст. 307 КК України.
При цьому, суд звертає увагу, що при застосуванні чи зміні запобіжного заходу лише перевіряє наявність обґрунтованої підозри обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, адже відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.
Разом із тим, поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).
Суд звертає увагу, що на цій стадії процесу не встановлюється винуватість особи у вчиненні кримінальних правопорушень, а лише перевіряються факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також судом не надається оцінка доказам, з приводу їх допустимості та достатності для обвинувачення, що може бути предметом розгляду суду в нарадчій кімнаті при винесення вироку.
Під час оцінки доводів поданого клопотання щодо наявності та існування, встановлених судом ризиків, суд приходить до висновку, що такі ризики не зменшилися та продовжують існувати.
Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, в яких ОСОБА_3 обвинувачується та які можуть мати наслідком призначення покарання у виді позбавлення волі, відсутність міцних соціальних зв`язків, обвинувачення у вчиненні нових умисних злочинів під час відбування покарання за попередні кримінальні правопорушення, кількість та тяжкість епізодів протиправної діяльності, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , спосіб їх вчинення, та наслідки, суд вважає, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення, і для запобігання цим ризикам, які не зменшилися та продовжують існувати, застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів є безпідставним, а тому, зважаючи, що розгляд кримінального провадження не завершено, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу та задоволення його клопотання.
При цьому, станом на даний час судовий розгляд по суті даного кримінального провадження триває, а тому, суд вважає, що обставини, за якими судом було обрано обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід саме у вигляді взяття під варту, не відпали, інших суттєвих обставин, котрі давали б підстави для зміни запобіжного заходу суд не вбачає.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі домашнього арешту, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а обраний відносно нього запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим у його клопотанні, проте в даному конкретному випадку приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
Водночас, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів для обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.
Також суд не знаходить підстави для обрання альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, зважаючи на те, що судом не встановлено такого ступеня довіри до обвинуваченого, за якого перспектива втрати застави може стати для нього достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Що стосується необхідності медичного обстеження обвинуваченого, що на його думку не можливе в умовах тримання під вартою, суд виходить із наступного.
Так, дійсно із наданих обвинуваченим документів вбачається, що у останнього виявлено вірус гепатиту С, однак із даних філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» у Чернівецькій, Івано-Франківській, Закарпатській та Тернопільській областях, також вбачається і те, що обвинувачений проходить відповідні обстеження, має право на отримання платних послуг.
Згідно п.16 наказу №1348/572 від 15.09.2014 року «Про затвердження порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» за потреби лікування в умовах стаціонару засуджений має право звернутися до лікаря закладу охорони здоров`я ДКВС з проханням проведення його лікування (надання медичної допомоги) в умовах стаціонару закладу охорони здоров`я, який надає платні медичні послуги. Лікар закладу охорони здоров`я ДКВС не пізніше наступного робочого дня після звернення повинен його розглянути та скласти відповідний медичний висновок.
Також відповідно до п.2.8 наказу №212 від 10 лютого 2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи. Керівництво СІЗО організовує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я.
Тобто вказаними наказами визначено порядок надання стаціонарної медичної допомоги, особам, які перебувають під вартою в закладах охорони здоров`я.
Інших обставин чи медичних протипоказань, що перешкоджали б утриманню під вартою ОСОБА_3 не вказано обвинуваченим та доказів щодо їх існування не надано суду.
З огляду на викладене, судом не встановлено підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, оскільки підстави та ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, на основі яких обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, на даний час не відпали та продовжують існувати.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 183, 194, 197, 199, 201, 331, 395 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора Чернівецької обласної прокуратури про продовження строку запобіжного заходу - тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , строком на шістдесят днів без визначення застави у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000359 від 02.05.2020 - задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 255-1, ч.3 ст. 307 КК України продовжити строком на 60 (шістдесят) днів з 10 лютого 2022 року по 10 квітня 2022 року, без визначення розміру застави.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255-1, ч.3 ст. 307 КК України продовжити строком на 60 (шістдесят) днів з 10 лютого 2022 року по 10 квітня 2022 року, без визначення розміру застави.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255-1, ч.3 ст. 307 КК України продовжити строком на 60 (шістдесят) днів з 10 лютого 2022 року по 10 квітня 2022 року, без визначення розміру застави.
Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1