ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 листопада 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
та сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000125 від 24.07.2017 року відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сокиряни Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною вищою освітою, не одруженого, адміністратора системи ТзОВ „ІнтерДжус-Буковина, не судимого;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, непрацюючого, не судимого;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки та жительки АДРЕСА_3 , громадянки України, з повною вищою освітою, одруженої, непрацюючої, не судимої;

ЄУНСС №722/151/20 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_12
Провадження №11-кп/822/273/21 Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 162 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чернівці, жителя АДРЕСА_4 , громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, пенсіонера, не судимого, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

На вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 травня 2021 року, захисник обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу.

Цим вироком, ОСОБА_9 - визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

ОСОБА_8 - визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

ОСОБА_7 - визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України та призначено їй покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

ОСОБА_6 - визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного їм основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вони протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинять нового злочину і виконають покладені на них обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покладено такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено долю речових доказів.

Доводи апеляційних вимог сторони захисту.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах підзахисних, в своїй апеляційній скарзі вважає вказаний вирок необґрунтованим та невмотивованим, оскільки має місце неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, суд на підставі наявних в справі доказів прийшов до помилкового висновку про наявність в діях її підзахисних складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України.

Суд не прийняв до уваги, що земельна ділянка, на яку проходили підзахисні є прибережною захисною смугою (землі водного фонду), а від так є виключною власністю Українського народу, права власника від імені якого (в тому числі фактичного користування), здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування посадовими особами якого були підзахисні.

Вказана земельна ділянка має особливий правовий статус та режим, який полягає в тому, що існує пряма заборона на влаштування огорож у прибережних захисних смугах, які обмежують доступ громадян до них. Тобто, за законом такі земельні ділянки не можуть бути обмежені в доступі громадянам.

Земельна ділянка площею 0,0322 га., кадастровий номер :01:003:0537 не відноситься до переліку матеріальних об`єктів, зазначених у статті 233 КПК, а суд першої інстанції не правильно застосував постанову Верховного Суду України від 24 березня 2016 року по справі №5- 299кс15, оскільки фактичним володільцем вказаної ділянки була Сокирянська міська рада.

Фактично обвинувачені проникли на вказану судом першої інстанції територію (землі водного фонду) з дозволу володільця (будучи володільцями) і на законних підставах, що не може вважатись порушенням недоторканості іншого володіння особи, яке тягне настання відповідальності за статтею 162 КК України.

Незаконність діяння її підзахисних зводиться, до того, що вони всупереч встановленому законом порядку, самовільно усунули перешкоди Сокирянській міській раді в користуванні земельною ділянкою земель водного фонду, зокрема «відчепили» сітку, якою була огороджена ділянка (як встановлено судом, після огляду сітка була прикріплена назад).

Як вбачається з діяння підзахисних, незаконного умислу на проникнення до іншого володіння особи у них не було, а був умисел на усунення перешкод в користуванні землями водного фонду, зокрема прибережною захисною смугою.

Крім того, звертає увагу на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.ст. 110, 113, 291, 219 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зокрема, обвинувальний акт складено за межами процесуальних строків, з огляду на таке, як зазначалось повідомлення про підозру вручене обвинуваченому ОСОБА_6 - 19.07.2019 р., а тому з цього часу, відповідно до ч.1 ст. 219 КПК України, розпочинається відлік строку досудового розслідування протягом якого воно мало бути закінчено.

Пунктом 2 абз.3 ч.1 ст. 219 КПК України встановлено, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Таким чином, досудове розслідування кримінального провадження №0000125 повинно було бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру (з внесенням відповідних відомостей про закінчення досудового розслідування до ЄРДР), тобто до 19 вересня 2019 року.

Отже, строк досудового розслідування, тобто строк протягом якого прокурор, слідчий мали право приймати процесуальне рішення (в тому числі рішення щодо обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 162 КК України) згідно з вимогами ст. 219 КПК України - завершився 19.09.2019р..

Обвинувальний акт складено 11 січня 2020 року, тобто через 3 місяці 23 дні після спливу строку досудового розслідування та через 5 місяців 23 дні після повідомлення про підозру, а направлено до суду 31 січня 2020 року, через 4 місяці 12 днів після спливу строку досудового розслідування, через 6 місяців 12 днів після повідомлення про підозру, тобто поза межами процесуальних строків, тому він не відповідає вимогам процесуального закону.

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні жодні докази проникнення обвинуваченими на територію, яка є приватною власністю ОСОБА_13 , а мотиви не прийняття та відхилення вказаних доводів судом першої інстанції не наведено.

Суд першої інстанції, обмежившись простим перерахуванням доказів, досліджених в судовому засіданні, не проаналізувавши їх зміст, не вказав, які саме фактичні дані вони підтверджують чи спростовують, як співвідносяться між собою та чи достатні для прийняття відповідного процесуального рішення.

Не прийняття доказів сторони захисту суд обґрунтував тим, що вони нібито не підтверджують існування або відсутність обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, без жодного обґрунтування та їх аналізу.

Крім того, вважає, що в діянні, яке лягло в основу обвинувачення її підзахисних відсутня злочинність діяння, оскільки вони заподіяли шкоди право охоронюваним інтересам в стані крайньої необхідності.

Так як, обвинувачені вимушені були діяти, задля відвернення небезпеки, яка загрожувала життю і здоров`ю населення Сокирянського району (5 000 осіб), обумовлену масовими захворюваннями на гострі кишкові інфекції у зв`язку із забрудненням нечистотами р. «Сокирянка».

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У другій половині дня, 18 липня 2017 року, ОСОБА_6 працюючи на посаді Сокирянського міського голови, ОСОБА_7 працюючи на посаді начальника відділу організаційної, кадрової роботи, зв`язків з громадськістю, засобами масової інформації Сокирянської міської ради, ОСОБА_8 працюючи на посаді директора комунального підприємства «Сокиряни благоустрій» та ОСОБА_9 працюючи на посаді начальника відділу документообігу та комп`ютерно-технічного забезпечення Сокирянської міської ради, який здійснював відеозапис, будучи службовими особами, прибули до садиби АДРЕСА_4 , яка перебувала у володінні потерпілого ОСОБА_13 .. Обвинувачені підійшли до земельної ділянки, яка перебувала у володінні ОСОБА_13 , через земельну ділянку АДРЕСА_5 . ОСОБА_6 дав вказівку зняти сітку, якою було огороджено земельну ділянку, яка перебувала у володінні ОСОБА_13 .. Після чого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи умисно, без згоди ОСОБА_13 , з метою проведення огляду, пройшли на земельну ділянку, яка перебувала у володінні ОСОБА_13 , та провели її огляд. Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 без згоди ОСОБА_13 проникли до господарського приміщення розташованого на земельній ділянці АДРЕСА_4 , яке перебувало у володінні ОСОБА_13 ..

Таким чином, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили злочин, передбачений ч.2 ст. 162 КК України, а саме незаконне проникнення до іншого володіння особи та незаконне проведення в ньому огляду, вчинене службовими особами.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та в їх інтересах захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , підтримали свої апеляційні вимоги та наполягали на їх задоволенні з підстав зазначених в скарзі. Просили скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 виправдати за ч. 2 ст. 162 КК України у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення.

Прокурор, в судовому засіданні апеляційної інстанції вважав апеляційні вимоги сторони захисту необґрунтованими та недоведеними, просив залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Зазначивши, що досудове слідство проведено у відповідності до вимог кримінального процесуального кодексу, жодних порушень КПК в діях досудового слідства не має.

Мотиви суду при прийнятті рішення.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційної скарги сторони захисту, заслухавши пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , міркування та заперечення сторони обвинувачення щодо заявлених апеляційних вимог захисником, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх, оцінити за своїм внутрішнім переконанням та дати остаточну оцінку, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Оцінка доказів згідно зазначеної статті є компетенцією суду, який постановив вирок.

На думку колегії суддів, цим вимогам закону вирок суду першої інстанції не відповідає.

Так, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, передбаченими ст.ст. 409, 412 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто таке порушення, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Під час підготовки справи до апеляційного розгляду, вивчення матеріалів кримінального провадження та доводів апеляційної скарги сторони захисту, слухання справи в апеляційній інстанції, колегією суддів були виявлені та встановлені такі грубі порушення вимог кримінального процесуального кодексу, які дають право (можливість) суду апеляційної інстанції не давати оцінку діям обвинувачених у пред`явленому їм обвинуваченні, з огляду на доводи апеляціі.

Згідно зі статтею 113 КПК України, процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу (ч.2 ст. 113 КПК України).

За своєю юридичною природою процесуальні строки виступають темпоральними умовами реалізації суб`єктивних прав і юридичних обов`язків учасників кримінальних процесуальних правовідносин.

Так, Законом України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, ч.1 ст. 284 КПК України було доповнено пунктом 10, згідно з яким кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Внесені зміни кореспондують загальній засаді кримінального провадження, закріпленій у статті 28 КПК України., відповідно до якої розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень, і співвідносяться з практикою ЄСПЛ.

Так, у справі «Іванов проти України» зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в кримінальному провадженні застосовується у такий спосіб, щоб особа, яку звинувачено, не залишалася тривалий час у стані невизначеності щодо своєї долі (пункт 71). Аналогічні позиції ЄСПЛ висловив у справах Карт проти Туреччини (пункт 68), Вемхофф проти Німеччини (пункт 18). При цьому ЄСПЛ у справі «Іванов проти України» вказав, що період, який має прийматися до уваги повинен відраховуватися саме з порушення кримінальної справи проти особи (пункт 63).

В інтерпретації ж до чинного КПК цей період необхідно відраховувати з дня притягнення до кримінальної відповідальності як стадії кримінального провадження, яка, згідно з п.14 ч.1 ст. 3 КПК України, починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею (ч.5 ст. 219 КПК України).

Згідно з п.4 ч.3 ст. 219 КПК України, з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Частиною 4 ст. 219 КПК України передбачено, що строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 Глави 24 цього Кодексу.

Згідно ч.5 ст. 294 КПК України, строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.

Відповідно до статті 283 КПК України, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно з положеннями ст. 293 КПК України, одночасно з переданням обвинувального акта до суду, прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 162 КК України, щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 внесені до ЄРДР 24 липня 2017 року за №0000125.

Частиною 1 ст. 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Відповідно до частини другої цієї статті, проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Як встановлено колегією суддів, з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, слідчими органами впродовж двох років не вчинялося жодних процесуальних дій.

Далі, через два роки, 19 липня 2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України.

24 липня 2019 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України.

31 липня 2019 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України.

02 серпня 2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України.

Частина 2 ст. 162 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Згідно п.2 абз.3 ч.1 ст. 219 КПК України встановлено, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Отже, досудове розслідування кримінального провадження №0000125 повинно було бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру, тобто до 19 вересня 2019 року.

Так, відповідно до п.2 ч.2 ст. 219 КПК України (в редакції на момент внесення відомостей до ЄРДР) загальний строк досудового розслідування не може перевищувати шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості.

Згідно ч.5 статті 28 КПК України, кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 283 КПК України, прокурор закінчує досудове розслідування після повідомлення особі про підозру шляхом звернення до суду з обвинувальним актом. Так, моментом закінчення досудового розслідування є саме звернення до суду з обвинувальним актом, і датою звернення до суду є відмітка канцелярії про отримання обвинувального акту з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Разом з тим, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 хоча складений та підписаний 11 січня 2020 року (том3 а.п.1-11), однак направлений до суду лише 29 січня 2020 року, а згідно вихідного штемпеля Кельменецької місцевої прокуратури 30 січня 2020 року (дата супровідного листа том 3 а.п.23) та отриманий Сокирянським районним судом Чернівецької області 31 січня 2020 року (том 3 а.п. 24), що свідчить про очевидне порушення прокурором вимог кримінального процесуального законодавства України.

Таким чином, процесуальне рішення, яким прокурор закінчив досудове розслідування, шляхом направлення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 162 КК України було здійснено через 6 місяців 12 днів після повідомлення останнім про підозру, тобто за межами максимального загального строку досудового розслідування для даної категорії злочину.

Після завершення двох місячного строку (та шести місячного загального строку досудового розслідування в старій редакціі) з моменту повідомлення про підозру та відповідно строку досудового розслідування, слідчий прокурор не мали право приймати вказане процесуальне рішення.

Отже, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в рамках строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду (постанови Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №556/1381/18, від 01 липня 2021 року у справі №752/3218/20, ухвали Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №712/6375/18, від 15 березня 2021 року у справі №676/6116/18, від 05 квітня 2021 року у справі №676/804/20, від 21 квітня 2021 року у справі №991/6516/20, від 15 вересня 2021 року у справі №711/3111/19).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Тому за викладених обставин, враховуючи, що злочин, який інкримінувався ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 не відноситься до категорій тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку застосуванню підлягають приписи п.10 ч.1 ст. 284 КПК України.

З огляду на положення статті 2 КПК України, згідно з яким до кожного учасника кримінального провадження повинна бути застосована належна правова процедура, та істотне порушення загальної засади кримінального провадження, передбаченої статтею 28 КПК України щодо розумних строків, колегія суддів погоджується з позицією сторони захисту і вважає, що ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 слід вважати такими, що не набули процесуального статусу обвинувачених (підсудних).

Відповідно ж до змісту частини 1 статті 337 КПК судовий розгляд може бути проведений виключно стосовно особи, яка набула статусу обвинуваченого в порядку, передбаченому Законом.

Здійснення судового провадження при наявності підстав для закриття кримінального провадження, відповідно до п.1 ч.2 ст. 412 КПК України, становить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, ухваленого за результатами такого судового розгляду.

При цьому, виходячи з завдань апеляційного провадження, а саме виправлення помилок у застосуванні норм матеріального чи процесуального права та недопущення виконання незаконних і необґрунтованих судових рішень з метою дотримання прав і законних інтересів учасників провадження, ст. 417 КПК України, яка уповноважує суд апеляційної інстанції закрити кримінальне провадження у разі встановлення усіх без виключення підстав, передбачених ст. 284 КПК України, колегія суддів вважає, що не існує жодних процесуальних перепон для скасування судом відповідної інстанції судового рішення нижчої інстанції і закриття кримінального провадження.

За таких обставин, виходячи із засад законності та дотримання розумних строків у справі, продовження кримінального провадження відносно осіб, щодо яких встановлені та підтверджені підстави для закриття кримінального провадження, на думку суду апеляційної інстанції, суперечить цим засадам, а тому колегія суддів не наводить обґрунтованості інших доводів апеляційної скарги сторони захисту, у тому числі, щодо надання оцінки діям обвинувачених у даному кримінальному провадженні.

У своєму рішенні №3-рп/2003 від 30 січня 2003 р. у справі №1-12/2003 (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) Конституційний Суд України відзначив, що строки досудового слідства відповідно до міжнародних договорів України повинні бути розумними.

Статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року передбачено, що кожен має право при розгляді будь-якого пред`явленого йому кримінального обвинувачення бути судимим без невиправданої затримки (підпункт "с" пункту 3).

Поняття "розумний строк досудового слідства" є оціночним, тобто таким, що визначається у кожному конкретному випадку з огляду на сукупність усіх обставин вчинення і розслідування злочину (злочинів). Визначення розумного строку досудового слідства залежить від багатьох факторів, включаючи обсяг і складність справи, кількість слідчих дій, число потерпілих та свідків, необхідність проведення експертиз та отримання висновків тощо.

Але за будь-яких обставин строк досудового слідства не повинен перевищувати меж необхідності. Досудове слідство повинно бути закінчено у кожній справі без порушення права на справедливий судовий розгляд і права на ефективний засіб захисту, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Отже, направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду, поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого (підсудного), а, отже, унеможливлює розгляд в суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України (Постанова Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №711/3111/19).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що апеляційні вимоги сторони захисту підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з закриттям кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись п.10 ч.1 ст. 284, 404, 405, п.5 ч.1 ст. 407, п.3 ч.1 ст. 409, ч.1, п.1 ч.2 ст. 412, 417, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 26 травня 2021 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , скасувати.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000125 від 24.07.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України, закрити на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3