23.09.2021 Єдиний унікальний № 371/200/20
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 1-кп /371/ 67 /21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відомості про яке 12 лютого 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000057, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миронівка Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого, останній раз вироком Миронівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року за вчинення злочину, передбачених ч. 2 ст. 185, Кримінального кодексу України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , маючи не зняту та непогашену судимість, за вироком Миронівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року, за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 та 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, знову вчинив новий корисливий, тяжкий злочин проти власності за наступних обставин.

02 лютого 2020 року близько 12 години 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_4 прибув на територію домоволодіння ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 .

Перебуваючи біля вхідних дверей будинку за вказаною адресою, виявивши відсутність його мешканців, зачиненість дверей, та відсутність очевидців, обвинувачений ОСОБА_4 вирішив вчинити крадіжку буд-яких матеріальних цінностей.

02 лютого 2020 року близько 12 години 35 хвилин обвинувачений ОСОБА_4 реалізуючи свій умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, знаходячись на території подвір`я домогосподарства по АДРЕСА_2 відшукав дерев`яну колоду, якою з метою проникнення до житлового будинку, що знаходиться на території цього домогосподарства вибив вікно веранди цього будинку.

Після чого отримавши можливість проникнення до будинку, усвідомлюючи відсутність в нього дозволу власника чи користувача на це, незаконно, через розбите вікно проник до веранди цього будинку.

Перебуваючи в приміщенні цього будинку, пересвідчившись, що його дії залишаються непоміченими, обвинувачений ОСОБА_4 відшукав в одній із кімнат мобільний телефон марки «Nokia-RM 944», що на праві приватної власності належить потерпілому ОСОБА_7 , який мешкає в цьому будинку, а також його зимову куртку з написом «Cayori», взяв ці речі та залишив територію домогосподарства, набувши таким чином можливість вільного розпорядження викраденим майном.

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 18 лютого 2020 року за №13-1/325, ринкова вартість викраденого обвинуваченим мобільного телефону марки «Nokia-RM 944», в робочому стані, з механічними пошкодженнями екрана, станом на день вчинення крадіжки могла становити 126 гривень, 67 копійок а ринкова вартість викраденої обвинуваченим, бувшої у використанні зимової, чоловічої куртки з написом «Cayori» на день вчинення крадіжки могла становити 247 гривень 80 копійок.

Таким чином, своїми повторними, умисними, протиправними, винними діями обвинувачений ОСОБА_4 , 02 лютого 2020 року незаконно проник до житлового будинку по АДРЕСА_2 , де таємно заволодів майном потерпілого ОСОБА_7 загальною вартістю 374 гривні 47 копійок.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій та вартість викраденого майна, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд провів судовий розгляд провадження із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують особистість обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вищенаведеного злочину визнав повністю, підтвердив, що він дійсно зайшов до свого знайомого, якого він знав як дядько Ваня, проте його не було в дома, після чого колодою розбив скло вікна веранди будинку, проникнув через це вікно до будинку, звідки викрав мобільний телефон та чоловічу курточку. Телефон він продав за 50 гривень. Крадіжку вчинив з метою отримання коштів для придбання алкоголю.

Під час судового засідання обвинувачений не заперечував, що викрадений ним мобільний телефон марки «Nokia-RM 944», перебував в робочому стані, мав механічні пошкодження екрану та станом на день вчинення крадіжки коштував 126 гривень, 67 копійок.

Крім того під час судового засідання обвинувачений не заперечував, що викрадена ним чоловіча куртка з написом «Cayori» на день вчинення крадіжки коштувала 247 гривень 80 копійок.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що обвинувачений ОСОБА_4 02 лютого 2020 року близько 12 години 35 хвилин вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, а саме таємне викрадення чужого майна вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яким завдав потерпілому майнову шкоду, в загальному розмірі 374 гривні 47 копійок.

При розгляді даної справи судом було детально вивчено та проаналізовано докази, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема:

Відповідно до копії паспорту, обвинувачений є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 71).

Згідно з характеристикою Миронівської міської ради від 14 лютого 2020 року № 02-51/15, обвинувачений за місцем свого проживання характеризується як особа на яку відсутні компрометуючі данні (а. с. 54).

Відповідно до довідки психіатра, обвинувачений на диспансерному обліку в кабінеті психіатра не перебував та не перебуває (а. с. 50).

Згідно з довідкою нарколога, обвинувачений на диспансерному обліку в кабінеті нарколога не перебував і не перебуває, за медичною допомогою не звертався (а. с. 51).

Відповідно до вимоги на судимість від 14 лютого 2020 року №753/109/1011/2020, обвинувачений 06 жовтня 2016 року притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст. 185 Кримінального кодексу України (а. с. 55).

Згідно із копією вироку Миронівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року, ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частинами 1 та 2 ст. 185 КК України, та підданий покаранню у виді двох років позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з однорічним іспитовим строком (а. с. 56-57).

У відповідності до ухвали Миронівського районного суду Київської області від 23 серпня 2017 року, іспитовий строк встановлений ОСОБА_4 вироком Миронівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року скасовано, останнього направлено для відбування покарання (а. с. 58-59).

Відповідно до довідки про звільнення, ОСОБА_4 13 вересня 2019 року відбув покарання, призначене вироком Миронівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року (а. с. 60).

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України та піддано покаранню у виді 3 років та двох місяців позбавлення волі, проте ухвалою Київського апеляційного суду від 16 березня 2021 року вирок в частині призначення покарання змінено, визначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі (а. с. 135-136).

Під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено обставин, які, у відповідності до ст. ст. 36-49 Кримінального кодексу України виключають злочинність діяння обвинуваченого, а також підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбачених ст. ст. 44-49 Кримінального кодексу України.

Крім того, під час розгляду справи, судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого примусового лікування, а також обставин, які свідчать про те, що обвинувачений вчинив вищезазначений злочин у стані не осудності чи обмеженої осудності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У відповідності до ст. ст. 65, 66 Кримінального кодексу України суд вважає можливим визнати активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочину, обставиною, що пом`якшує покарання за скоєне.

У відповідності до ст. ст. 35, 65, 67 Кримінального кодексу України суд вважає можливим визнати рецидив злочинів - обставиною, що обтяжує покарання за скоєне.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я, соціальне становище, а також те, що він будучи засудженим за вчинення злочинів, передбачених частинами 1 та 2 ст. 185 Кримінального кодексу України згідно вироку Миронівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року, відбувши покарання у виді двох років позбавлення волі, на шлях виправлення не став, повторно вчинив умисний, тяжкий злочин проти власності.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів буде призначення покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Суд вважає за необхідне до обраного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком, зарахувавши обвинуваченому відбуте частково покарання за ним.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні слід покласти на засудженого.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 183, 318, 322, 337, 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, призначивши йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі частин 1 та 2 ст. 70 Кримінального кодексу України шляхом часткового складання покарання за цим вироком, та покарання, призначеного за вироком Миронівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року, визначити остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 Кримінального кодексу України зарахувавши ОСОБА_4 у строк покарання за цим вироком відбуту частину покарання за вироком Миронівського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року.

Скасувати арешт мобільного телефону марки «Nokia-RM 944» та чоловічої куртки з написом «Cayori», накладений ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 19 лютого 2020 року.

Речові докази: мобільний телефон марки «Nokia-RM 944» та чоловічу куртку з написом «Cayori», після набрання вироком законної сили повернути потерпілому ОСОБА_7 .

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер фізичної особи платника податків: НОМЕР_1 в дохід держави 942 гривні 06 копійок.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, прокурору, потерпілій.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_1
ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя ОСОБА_1