В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2022 року Справа № 595/1445/17

Номер провадження1-кп/608/24/2022

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чортків кримінальне провадження № 0000049, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 06 лютого 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Золотий Потік Бучацького району Тернопільської області, громадянина України, військовозобов`язаного, з вищою освітою, одруженого, приватного підприємця, жителя АДРЕСА_1 , не судимого, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення, яке сформульовано в обвинувальному акті, який підтриманий прокурором та потерпілим в суді. Згідно обвинувального акту, 04 лютого 2017 року біля 19 год. 25 хв. у ОСОБА_3 , який перебував у коридорі підвального приміщення будинку, який знаходиться за адресом: АДРЕСА_2 ( на час вказаної події), зараз - Чортківського району Тернопільської області, на ґрунті неприязних відносин до ОСОБА_6 , виник злочинний намір на спричинення йому тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний намір, 04 лютого 2017 року біля 19 год. 30 хв. ОСОБА_3 , який перебував у коридорі підвального приміщення будинку за адресом: АДРЕСА_2 (на час вказаної події), зараз Чортківського району, відчуваючи неприязнь до ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, що полягають у незаконному посяганні на здоров`я, передбачаючи їхні суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та бажаючи їх настання, діючи імпульсивно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 та умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_6 , після чого відштовхнув його обома руками від себе таким чином, що ОСОБА_6 упав спиною на землю. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_3 сів на живіт ОСОБА_6 та наніс декілька ударів кулаками обох рук йому в обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя з осадженням шкіри.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 ..
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 своєї вини у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав. Суду пояснив, що 04 лютого 2017 року він разом з дружиною виходили з власного підвалу. Коли вони вийшли на загальний коридор, то ОСОБА_6 виключив там світло. Він попросив його світло ввімкнути. ОСОБА_6 секунду дві світло не включав, а потім включив, при цьому говорячи, що хто ти такий, щоб тобі включати світло та почав згадувати про земельну ділянку. Коли ОСОБА_6 ближче підійшов до них, то він відчув різкий запах алкоголю від нього. В руках ОСОБА_6 була пляшка, ємністю 0,7 літра з якоюсь коричневою рідиною. ОСОБА_6 схопив його правою рукою за одяг на шиї, але він вивернувся від нього. Тоді ОСОБА_6 схопив його за куртку, яку розірвав та наніс лівою рукою удар в груди і в ліве око. Після цього навалився всією вагою і притиснув до стіни, вдаривши два рази рукою по потилиці та спині, запхав пальці в очі і почав видавлювати їх. При цьому він ліктем вдарив дружину. Він його відштовхнув, і ОСОБА_6 пішов по пляшку, а вони з дружиною забігли в свій підвал. З підвалу вони чули, як ОСОБА_6 копав ногою по дверях та кричав, щоб вони виходили і він їм покаже. Коли все стихло, вони з дружиною вийшли з підвалу, пішли в квартиру і викликали поліцію. Працівники поліції ОСОБА_7 і ОСОБА_8 приїхали десь через пів години після виклику. Були вони в них десь годину півтори, відбирали пояснення, фотографували побої, пошкоджений одяг. Також він з працівниками поліції ходив до квартири ОСОБА_6 , але їм ніхто не відчинив двері. Шукали вони ОСОБА_6 в підвалі та біля будинку, але його ніде не було. Коли поїхали працівники поліції, то вони з дружиною поїхали в лікарню, де їх оглянули. На другий день, в понеділок вони поїхали в Чортків на судмедекспертизу. Після цієї події він довго лікував око, на даний час періодично відчуває болі в шиї, оці. Тілесних ушкоджень ОСОБА_6 він не спричиняв, йому не відомо звідки вони в нього появилися, тому що 04 лютого 2017 року таких ушкоджень у нього не було. Тривав конфлікт десь декілька хвилин, з боку ОСОБА_6 була одностороння агресія, яка можливо, була викликана алкоголем, можливо - попереднім конфліктом між ними за земельну ділянку. Фактично, він оборонявся, а не наносив ОСОБА_6 тілесні ушкодження. Десь через день чи два він подзвонив в поліцію і йому сказали, що особу ОСОБА_6 встановили та допитали. Свідком цієї події була його дружина, ОСОБА_9 він не бачив. ОСОБА_9 з вулиці також не міг бачити їх, тому що до підвалу є двоє дверей, перші - завжди відчинені, а другі самі по собі закриваються. Крім того, до підвалу ведуть десь п`ятнадцять сходинок, по яких треба зійти, а тоді повернути направо. Просить його виправдати у зв`язку з тим, що кримінального правопорушення він не вчиняв.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, сторона обвинувачення посилається на показання потерпілого, свідків, письмові докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом.

Потерпілий ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження суду пояснив, що подія сталася десь в лютому 2017 року, ввечері, точної дати він не пам`ятає, в коридорі підвалу. Він вийшов з свого підвалу та виключив світло на коридорі. В цей час подружжя ОСОБА_10 також вийшло зі свого підвалу. Між ними виникла словесна перепалка. ОСОБА_3 вдарив його правим кулаком в ліве око, від чого він впав на спину. Після цього ОСОБА_3 продовжував його бити руками по тілі. Він захищався від ударів ОСОБА_3 , тілесних ушкоджень йому не спричиняв. Конфлікт тривав десь хвилин 3 5. Він почув, як з вулиці кричав ОСОБА_9 , щоб вони розійшлись, бо він викличе поліцію, це тривало декілька секунд. Місце, де відбувся конфлікт - не освітлюється, однак, ОСОБА_9 міг бачити їх. Де була в цей час дружина ОСОБА_3 , він не пам`ятає, можливо, збоку. Їй тілесних ушкоджень він не спричиняв. ОСОБА_9 він також не бачив, так як від входу до підвалу вони були десь на відстані 1, 5 2 метри. Коли він вийшов з підвалу, то на вулиці біля будинку його чекала дружина і вони разом пішли вище будинку десь на сто метрів, в сторону саду. Скільки вони там ходили, він не пам`ятає. Пізніше він повернувся до підвалу, щоб показати ОСОБА_3 , як той його вдарив, в нього з брови текла кров, але ОСОБА_10 там вже не було. Коли приїхали працівники поліції, він не чув, тому можливо і не відкрив двері. Він звернувся за медичною допомогою в Бучацьку лікарню на другий день десь близько 14 години, йому зробили укол, але не госпіталізували. Ввечері приїхали працівники поліції і опитували його. Після того він звернувся в Тернопільську лікарню, так як має право вибору медичного закладу а також у нього там є знайомий лікар, в якого він колись лікувався. В Тернополі проживали його батьки і він також. До цього конфлікту неприязних відносин до ОСОБА_3 він не мав, але були суперечки щодо приватизованої ОСОБА_3 земельної ділянки та сходової клітки. При призначенні міри покарання обвинуваченому, покладається на думку суду. Просить повністю задовольнити заявлений ним цивільний позов.

Свідок ОСОБА_8 , який є працівником поліції, суду пояснив, що 04 лютого 2017 року він перебував на чергуванні у складі оперативної групи. На лінію 102 поступила заява ОСОБА_3 про спричинення йому тілесних ушкоджень. По вказаній заяві оперативна група виїхала службовим автомобілем на місце події. Приїхавши на місце, автомобіль поставили біля будинку. На місці був ОСОБА_3 та його дружина. ОСОБА_6 був відсутній, тому опитати його в той час вони не змогли. Також не було на той час і інших осіб. Зайшовши з двору, вони спустились в підвал та оглянули місце події. Зі слів ОСОБА_3 стало відомо, що у нього відбувся конфлікт з сусідом. Деталей та обставин він не пам`ятає, йому здається, що жінка обвинуваченого щось показувала. Також не пам`ятає, хто відбирав заяву, чи - він, чи ОСОБА_7 , який був у складі оперативної групи. Не може сказати, чи були ушкодження на ОСОБА_3 .. Вони намагались знайти ОСОБА_6 , щоб опитати. Також ними було оглянуто прилеглу до будинку територію. В сад він особисто не ходив. Тоді було темно. Не пам`ятає, чи ОСОБА_3 після виклику залишився дома.

Свідок ОСОБА_11 , яка є дружиною обвинуваченого, суду пояснила, що відносини з сусідом ОСОБА_6 були нормальними. Конфлікт почався після вирішення питання розпаювання землі для встановлення гаражів. Земельну ділянку обробляв ОСОБА_6 .. Узгодивши питання з ОСОБА_6 , вони звернулися з заявою про передачу вказаної земельної ділянки їм. Під час приватизації ними цієї земельної ділянки, ніяких суперечок між ними не було. В день конфлікту, перед тим, вона не бачила ОСОБА_6 04 лютого 2017 року біля 19 год. 30 хв. вона з чоловіком виходили з підвалу. ОСОБА_6 вимкнув світло. Чоловік попросив його включити світло. ОСОБА_6 світло включив, однак, почав наближатися до них з сваркою та пляшкою в руці. При цьому, його хода була невпевненою, відчувався різкий запах алкоголю. ОСОБА_6 наніс удари чоловіку в груди та око. Після цього він схопив його за голову та почав пхати пальці в очі. Вона наблизилась до чоловіка, ОСОБА_6 вдарив її рукою в голову і вона відхилилась до стіни. Тоді вона відкрила двері в підвал і крикнула чоловіку забігти туди. Вони забігли в підвал. Підвал має загальний довгий коридор. Тоді світло горіло з правого боку, а їхній підвал розташований з лівого боку коридору. При вході в підвал є двері, які самі закриваються. Вони викликали поліцію, на виклик приїхало двоє працівників поліції, які на місці події були десь годину часу. Вони стукали в квартиру ОСОБА_6 , однак, ніхто їм не відкривав двері, після - спустились в підвал. Після від`їзду поліції, вони з чоловіком поїхали в лікарню. В чоловіка було сильно пошкоджено око, в неї була травма верхньої губи від удару ліктем ОСОБА_6 .. Вона зверталась в поліцію, ОСОБА_6 було визнано винним у спричиненні тілесних ушкоджень. Сам конфлікт відбувся біля їхнього підвалу. Чоловік не наносив тілесні ушкодження ОСОБА_6 .. Того вечора вони так ОСОБА_6 і не знайшли.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що в 2017 році був слідчим Бучацького райвідділу поліції. Під вечір черговий повідомив, що є повідомлення від ОСОБА_3 про отримання тілесних ушкоджень. Він, в складі групи, виїхав на виклик. На місці події він був з оперативним працівником. Приїхали вони за місцем проживання ОСОБА_3 , там була і його дружина. Вони повідомили, що мав місце конфлікт, який переріс в спричинення тілесних ушкоджень. Він бачив, що в ОСОБА_3 було пошкоджено око, і ніби проводився огляд речей. Вони з заявником ходили в підвал, де відбувся конфлікт. Огляд місця події він не проводив, однак, пригадує, що одяг в ОСОБА_3 був пошкодженим. Про кількість ударів, механізм спричинення ушкоджень не пам`ятає. ОСОБА_6 того вечора вони не опитали. Ходили до його квартири, але двері ніхто їм не відчинив. На другий день йому зателефонував колега і сказав, що ОСОБА_6 також звернувся в лікарню за наданням медичної допомоги. Виїжджали вони на виклик на службовому автомобілі, який припаркували біля будинку. Відбирали пояснення у заявників десь близько години. Він не пам`ятає, чи говорив ОСОБА_3 під час дачі пояснень про конфлікт на сходовій клітці. Було відкрито два кримінальні провадження.

Також, на підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, стороною обвинувачення надано та судом досліджено наступні письмові докази.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22 січня 2019 року, проведеного за клопотанням сторони захисту, за участю обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , його представника ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_11 , на місці події у коридорі підвального приміщення будинку за адресом: АДРЕСА_2 було відтворено обстановку та обставини події від 04 лютого 2017 року за версією сторони захисту та сторони потерпілого. За повідомленням обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_6 спричинив йому тілесні ушкодження. За твердженням потерпілого ОСОБА_6 обвинувачений ОСОБА_3 наніс йому удар рукою в область обличчя, від якого він впав на спину у коридорі навпроти входу. Також вказаним слідчим експериментом було досліджено, що при включенні в підвалі двох лампочок з вулиці нічого не видно, якщо ж включено три лампочки - то видно силуети людей.

Відповідно до картки первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону у Бучацьке відділення поліції, запис № 287 від 05.02.2017 о 14 год. 15 хв., від чергового лікаря Бучацької ЦКРЛ надійшло повідомлення про те, що для надання медичної допомоги із діагнозом: множинні садна верхньої та нижньої повіки лівого ока, синець лівої верхньої повіки звернувся ОСОБА_6 .. ОСОБА_6 повідомив, що вказані травми йому спричинив в ході конфлікту 04.02.2017 близько 19 год. 30 хв. в підвальному приміщенні житлового будинку, в якому він проживає, сусід ОСОБА_3 .. ОСОБА_6 не був госпіталізований.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 06.02.2017 о 17 год. 00 хв., ОСОБА_6 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , які 04 лютого 2017 року біля 19 год. 30 хв., перебуваючи в підвальному приміщенні будинку за адресом: АДРЕСА_2 , спричинили йому тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 110 від 23 березня 2017 року, за даними медичної карти № 739/237 стаціонарного хворого КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня», який був госпіталізований у вказану лікарню 06.02.2017 о 10 год. 30 хв., у ОСОБА_6 встановлене тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя з осадненням шкіри. Дане ушкодження, враховуючи його вид, утворилося від дії тупого предмету незадовго до вступу ОСОБА_6 в лікарню. За ступенем тяжкості вищевказане тілесне ушкодження відноситься до легких. Виставлений лікуючим лікарем діагноз «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку» не підтверджений об`єктивними клінічними даними, через що цей діагноз не може бути підданий експертній оцінці з приводу встановлення виду та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_13 , суду пояснив, що ним проводилась судово-медична експертиза наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 .. Вказану експертизу він проводив на підставі постанови слідчого та оригіналу медичної документації, яка була надана слідчим. Самого ОСОБА_6 він не оглядав. Також, він не знайомився з матеріалами кримінального провадження. Відповідно до наданої йому медичної документації, було вказано, що ОСОБА_6 живе в Тернополі, тому він це вказав і у висновку експертизи. Щодо об`єктивності зазначення часу госпіталізації ОСОБА_6 до Тернопільської лікарні о 10 год. 30 хв. 06 лютого 2017 року, коли він згідно протоколу допиту, допитувався в с. Трибухівці, нічого пояснити не може, але він мав бути в лікарні. Тілесні ушкодження у ОСОБА_6 могли утворитись внаслідок удару тупим предметом, в тому числі - удару кулаком руки. Такі тілесні ушкодження на обличчі не могли утворитись від падіння на спину. За даними медичної карти не можливо було встановити часовий проміжок спричинення вказаних тілесних ушкоджень, оскільки, ці тілесні ушкодження під час первинного медичного огляду лікарем не були детально описані, а саме: не вказано їх розмір, колір та інші дані. Не виключається, що ОСОБА_6 міг отримати вказані тілесні ушкодження в межах тижня до госпіталізації.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22 березня 2017 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_6 , потерпілий за допомогою статиста відтворив механізм спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 ..

На підтвердження позиції захисту щодо відсутності будь-яких доказів про вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення, захисником було надано та судом досліджено наступні письмові докази.

Згідно картки первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону в Бучацьке відділення поліції, запис № 282 від 04.02.2017 о 19 год. 56 хв., ОСОБА_3 повідомив про те, що 04.02.2017 близько 19 год. 50 хв. його сусід ОСОБА_6 в ході суперечки спричинив тілесні ушкодження йому та його дружині ОСОБА_11 та розірвав майку.

Згідно картки первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону в Бучацьке відділення поліції, запис № 285 від 04.02.2017 о 23 год. 45 хв., від чергового лікаря Бучацької ЦКРЛ надійшло повідомлення про те, що для надання медичної допомоги із діагнозом: забій правого ока, садно потиличної ділянки звернувся ОСОБА_3 , якому вказані травми в ході конфлікту 04.02.2017 близько 19 год. 30 хв. в підвальному приміщенні житлового будинку у якому він проживає, спричинив сусід ОСОБА_6 ..

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.02.2017 о 21 год. ОСОБА_3 звернувся до Бучацького відділу поліції з заявою, згідно якої просив притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , який 04.02.2017 в підвальному приміщенні будинку по АДРЕСА_2 спричинив йому тілесні ушкодження, будучи в стані алкогольного сп`яніння. Зазначив, що буде звертатися за медичною допомогою а також їхати на проходження судово-медичної експертизи.

Згідно протоколу огляду речей від 08.02.2017, було оглянуто куртку чорно-сірого кольору та футболку цеглового кольору. Під час огляду було виявлено на куртці з лівої сторони розрив повзунка в області другого верхнього ґудзика, на футболці рване пошкодження цілісності в області грудного відділу.

Відповідно до постанови про визнання і долучення до кримінального провадження речових доказів від 08 лютого 2017 року, куртку чорно-сірого кольору та футболку цеглового кольору, які було добровільно надано потерпілим ОСОБА_3 , визнано речовими доказами.

Згідно висновку судово - медичної експертизи № 39 від 06 березня 2017 року, при вивченні медичних документів та при судово-медичній експертизі ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці нижньої повіки правого ока, рану кон`юнктиви склери правого ока. Синець в ділянці нижньої повіки правого ока за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень належить до легких. Контузія правого ока та рана кон`юнктиви склери правого ока за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки, при звичайному перебігу травматичного процесу, для свого повного загоєння потребують термін тривалістю понад 6 днів, але не більше як 3 тижні ( 21 день). Всі виявлені тілесні ушкодження, враховуючи їх вид, утворилися від дії тупого предмету (предметів), можливо в час та при обставинах, викладених у постанові.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 38 від 06 лютого 2017 року, при експертизі ОСОБА_11 виявлено тілесне ушкодження у вигляді рани на слизовій оболонці верхньої губи, яке за ступенем тяжкості належить до легких. Дане тілесне ушкодження, враховуючи його вид та властивості, утворилося від дії тупого предмету, можливо в час та при обставинах, викладених у постанові.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 23 лютого 2017 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_11 , свідок відтворила обстановку та механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 їй та її чоловіку ОСОБА_3 04 лютого 2017 року.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 23 лютого 2017 року, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_3 відтворив обстановку та механізм спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .. Під час цього відтворення, ОСОБА_3 повідомив, що він оборонявся від нападів ОСОБА_6 , який спричиняв йому тілесні ушкодження.

Згідно рапорту ДОП Бучацького ВП ГУНП в Тернопільській області від 08 лютого 2017 року, дільничний офіцер поліції вказав, що ним проводились бесіди з жителями с. Трибухівці Бучацького району з метою встановлення свідків чи очевидців спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . ОСОБА_11 , який мав місце 04.02.2017 о 19 год. 30 хв. в с. Трибухівці. Однак, проведеними заходами встановити свідків чи очевидців не представилось можливим.

Згідно вироку Бучацького районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2017 року, який набрав законної сили, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 125 КК України та призначено покарання за вказаними статтями із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_3 2 470 гривень матеріальної шкоди та 7000 гривень моральної шкоди, в користь ОСОБА_11 5 000 гривень моральної шкоди.

Розглянувши кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення, проаналізувавши всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають так і ті що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. На переконання суду, органи досудового розслідування належним чином не дотримались цих вимог закону, з наступних підстав.
Згідно ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого та прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
ОСОБА_3 обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто в спричиненні легкого тілесного ушкодження.
Диспозиція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження. З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення характеризується, зокрема, заподіянням легкого тілесного ушкодження. Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується прямим або непрямим умислом.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». І такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину.
Згідно пред`явленого обвинувачення, у ОСОБА_3 на ґрунті неприязних відносин до ОСОБА_6 , виник злочинний намір на спричинення йому тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 , відчуваючи неприязнь до ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, що полягають у незаконному посяганні на здоров`я, передбачаючи їхні суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та бажаючи їх настання, діючи імпульсивно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_6 та умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_6 , після чого відштовхнув його обома руками від себе таким чином, що ОСОБА_6 упав спиною на землю. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_3 сів на живіт ОСОБА_6 та наніс декілька ударів кулаками обох рук йому в обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя з осадженням шкіри.

Разом з тим, вказані твердження сторони обвинувачення не знайшли свого підтвердження під час розгляду кримінального провадження, з огляду на наступне.
Так, суд критично оцінює покази потерпілого ОСОБА_6 щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки, вони не в повній мірі відповідають обставинам, які були досліджені під час розгляду кримінального провадження.

Зокрема, твердження потерпілого про те, що він не спричиняв тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та його дружині, спростовуються вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2017 року, згідно з яким його визнано винним у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , призначено покарання та стягнуто шкоду на користь потерпілих.

Також є сумнівними покази потерпілого ОСОБА_6 щодо того, що їхній конфлікт міг бачити свідок ОСОБА_9 , оскільки, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22 січня 2019 року за участю обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника, свідка було встановлено, що при включенні в підвалі двох лампочок з вулиці нічого не видно, якщо ж включено три лампочки - то видно силуети людей. Разом з тим, учасники конфлікту ствердили суду, що на той час світла в коридорі не було. Стороною обвинувачення не забезпечено явку до суду свідка обвинувачення ОСОБА_9 для дачі пояснень, хоча суд сприяв цьому, винісши ухвалу від 10 листопада 2021 року про привід свідка в судове засідання, яка органами поліції не була виконана.

Крім того, суду не надано чітких пояснень щодо часу госпіталізації потерпілого ОСОБА_6 на стаціонарне лікування до Тернопільської університетської лікарні о 10 год. 30 хв. 06 лютого 2017 року, в той час, коли він допитувався по справі о 9 год. 25 хв. в с. Трибухівці Бучацького району. А також подання ним заяви про вчинене кримінальне правопорушення щодо нього о 17 год. 00 хв 06 лютого 2017 року, в той час, коли він мав перебувати на стаціонарному лікуванні в м. Тернополі.

Показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 також не доведено, що саме ОСОБА_3 вчинено інкриміноване йому кримінальне правопорушення. Разом з тим, вони підтвердили покази обвинуваченого та його дружини ОСОБА_11 про те, що саме за їхнім викликом прибули на місце події.

Також, як слідує з висновку експерта № 110 від 23 березня 2017 року щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_6 та пояснень судового експерта ОСОБА_13 в судовому засіданні, тілесні ушкодження у ОСОБА_6 утворились незадовго до вступу в лікарню. За даними медичної карти не можливо було встановити часовий проміжок спричинення вказаних тілесних ушкоджень, оскільки, ці тілесні ушкодження під час первинного медичного огляду лікарем не були детально описані. Не виключається, що ОСОБА_6 міг отримати вказані тілесні ушкодження в межах тижня до госпіталізації. Вказане, також викликає сумнів у спричиненні ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 04 лютого 2017 року.

Разом з тим, згідно з дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами сторони захисту,щодо спростування обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_3 , підтверджується достовірність його показів та показів свідка ОСОБА_11 ..
Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року № 9, визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК
України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.
Сумнівний характер вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який також знайшов свій вияв і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпції факту.
На підставі наведеного, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження, відповідно до положень ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме: діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, суд приходить до висновку про те, що доводи обвинувачення не знайшли свого об`єктивного підтвердження, наведені стороною обвинувачення доводи ґрунтуються на припущеннях, а з урахуванням позиції ОСОБА_3 про те, що він не вчиняв кримінального правопорушення, приймаючи до уваги вимоги ст. 62 Конституції України, суд вважає, що належних, достатніх та допустимих доказів на спростування його тверджень стороною обвинувачення не було надано, а усі сумніви стосовно доказування вини трактуються на користь обвинуваченого.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Барбера, Мессегу і Хабардо проти Іспанії» від 6.12.1998 (п.146), Європейський суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого». Європейський суд з прав людини також підкреслив, що за змістом пункту 2 статті 6 Конвенції, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

З урахуванням наданих обвинуваченням і досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не було надано переконливих, належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, наведені ж органом досудового розслідування докази ґрунтуються лише на припущеннях, а тому ОСОБА_3 слід виправдати з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою ст. 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Враховуючи вказані вимоги закону, цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення 8 997, 68 коп. матеріальної шкоди та 150 000 грн. моральної шкоди, залишити без розгляду.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Речових доказів у кримінальному провадженні не має.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 373, 374, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати не винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України та виправдати у зв`язку не доведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування 8 997, 68 коп. матеріальної шкоди та 150 000 грн. моральної шкоди, залишити без розгляду.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Чортківський районний суд.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Копія вірна

Суддя:/підпис/

Вирок набрав законної сили __________________ року

Оригінал вироку знаходиться в Чортківському районному суді Тернопільської області в матеріалах справи № 595/1445/17.

Суддя: ОСОБА_1

Копію вироку видано « » року

Секретар: