Провадження №: 1-кп/755/601/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" квітня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

за участю адвоката: ОСОБА_4 ,

за участю обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

провівши судове засідання у кримінальному провадженні №0006570 від 07 серпня 2019 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-

в с т а н о в и в:
В провадженні Дніпровського районного суду м.Києва перебуває обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0016803 по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 05 травня 2020 року в судовому засіданні було продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою на два місяці, тобто по 05 травня 2020 року (включно).

Відповідно до вимог ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Обговоривши в судовому засіданні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки судове провадження неможливо закінчити виходячи зі встановленого судом обсягу дослідження доказів по справі, вислухавши думку прокурора про доцільність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, виходячи з тяжкості злочинів у вчиненні яких він обвинувачується та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що були враховані при обранні йому запобіжного заходу, наявність яких продовжує існувати, вислухавши думку захисника та обвинуваченого, які просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, посилаючись на відсутність ризиків по справі, оскільки обвинувачений має місце проживання, не має наміру ухилятись від суду, продовжувати злочину діяльність, впливати на свідків, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до положень ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ст.177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує, хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, згідно з положеннями ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд зобов`язані оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого.

05 березня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва було продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 05 травня 2020 року. При цьому, на виконання вищезазначених положень КПК України, судом серед іншого при прийняті рішення також було враховано дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації у м.Києві, я вчиненому розкаюється, разом з тим, в рамках кримінального провадження відсутній потерпілий, потерпілий приймає участь в кримінальному провадження, як свідок та притензій до обвинуваченого ОСОБА_5 не має, крім того, що наявні ризики у даному кримінальному провадженні продовжують існувати, які не були мінімізовані настільки, щоб дійти висновку про факт їх відсутності.

Крім того, вирішуючи дане клопотання, суд враховує, що відповідно до п. «с» ст.5 Конвенції законним є арешт або затримання, здійснені з метою до провадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

В той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Такий же обов`язок покладає Кримінальний процесуальний закон на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Єлов проти України» №17283/02 від 06.11.2008 року наголосив, що після спливу певного проміжку часу судового розгляду навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання особи під вартою.

Крім того, відповідно до п.88 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2013 року у справі «Мхітарян проти Російської Федерації» на національній владі лежить обов`язок встановити існування конкретних фактів, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою. Перекладання на затриману особу тягаря доведення цих аргументів рівносильно скасуванню скасуванню правила ст.5 Конвенції, яка оголошує взяття під варту винятком з права на свободу, яке допустимо тільки в суворо визначених обставинах.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Враховуючи час перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, дані про особу обвинуваченого, який має місце реєстрації та проживання у м.Києві, враховуючи відсутність потерпілого в даному кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що необхідність у застосуванні виняткового запобіжного у виді тримання під вартою, що був застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 , на даний час відпала.

На підставі викладеного, з урахуванням рішення Конституційного Суду України за №7-р/2019 від 25 червня 2019 року, приймаючи до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії» №44955/98 від 13 жовтня 2005 року у якому судом наголошено, що домашній арешт за своєю суворістю прирівнюється до запобіжного заходу у виді тримання під вартою і цілком може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку про можливість зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків, визначених положеннями ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.2, 7-29,181, 183, 194, 201, 331, 369, 372, 376 КПК України, суд,

-у х в а л и в:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт задовольнити

Запобіжний захід застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі Київському слідчому ізоляторі Міністерства юстиції змінити на цілодобовий домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків.

Заборонити ОСОБА_5 цілодобово залишати квартиру АДРЕСА_1 , крім розумного фактичного часу, необхідного для прибуття за викликом до суду і часу перебування в приміщенні суду під час розгляду кримінального провадження, а також часу необхідно для отримання медичної допомоги.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 на підставі ч.5 ст.194 КПК України наступні обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Відповідно до ч.3 ст.534 КПК України судове рішення, що звільняє обвинуваченого з-під варти, виконуються в цій частині негайно.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.

Роз`яснити, що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого обов`язків.

Виконання даної ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого, в порядку, встановленому положеннями ст.202 КПК України.

Ухвалу на виконання до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого передати через прокурора у кримінальному провадженні.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту та строк дії обов`язків 2 місяці, тобто по 28 червня 2020 року (включно).

Ухвала оскарженню не пілягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 30 квітня 2020 року о 13 годині 30 хвилин.

Головуючий суддя: