УХВАЛА
21 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 755/3335/18

провадження № 51- 1270 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 4 листопада 2021 року щодо нього,

встановив:
У касаційній скарзі засуджений порушив питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.

Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції; обґрунтування цих вимог із зазначенням того,

у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Проте засуджений ОСОБА_4 подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є:

1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону

(ст. 412 КПК);

2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК);

3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК,

що є підставою для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Так, засуджений порушує питання проскасування вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2020 року та ухвали Київського апеляційного суду від

4 листопада 2021 року у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Однак, вважаючи оскаржувані судові рішення незаконними, засуджений

в обґрунтування своєї позиції, фактично просить переглянути вирок місцевого суду

в касаційному порядку на предмет повноти судового розгляду ( ст. 410 КПК)

та правильності встановлення фактичних обставин кримінального провадження

(ст. 411 КПК), що насамперед належить до повноважень апеляційного суду, та не може бути предметом перевірки суду касаційної інстанції відповідно до приписів ч. 1

ст. 433 КПК.

При цьому, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, засуджений

не обґрунтовує в чому, з огляду на положення ст. 419 КПК, полягають порушення при розгляді кримінального провадження щодо нього апеляційним судом.

Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту та відповідно до

ч. 1 ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин

і не має права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях, та переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. Тому відсутність у скарзі обґрунтування з підстав передбачених у

ст. 438 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Також, усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга не містить чітких вимог

до суду касаційної інстанції, викладених у відповідності з положеннями ст. 436 КПК. Частиною 1 ст. 436 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни,

а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Засуджений порушує питання про скасування лише вироку місцевого суду, проте не порушує питання про відповідне скасування ухвали апеляційного суду, якою цей вирок було залишено без змін.

Крім того, прохання ОСОБА_4 про ухвалення нового вироку після скасування касаційним судом вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня

2020 року не узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції щодо наслідків розгляду касаційної скарги.
За таких обставин, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу, надавши засудженому строк для усунення недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху

і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3