КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
законного представника неповнолітньої особи,
відносно якої розглядається клопотання ОСОБА_7 ,
неповнолітньої особи, відносно якої
розглядається клопотання ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0008729 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Антрацит Луганської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування до неповнолітньої ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 008729, та постановлено _______________________________________
Справа №11-кп/824/3075/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ст. 105 КК України Доповідач ОСОБА_1
звільнити неповнолітню ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за скоєння дій, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 106 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 008729 відносно ОСОБА_8 закрити.

Відповідно до клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру, неповнолітня ОСОБА_8 , у віці 14 років, вчинила суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за таких обставин:

04.10.2018 року приблизно 12 год. неповнолітня ОСОБА_8 під час перерви знаходилась в коридорі Київської інженерної гімназії, що за адресою: м. Київ, вул. Княжий Затон, 12-А, де помітила ученицю вказаної гімназії ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в подальшому між ними виник словесний конфлікт внаслідок особистих неприязних відносин.
Під час конфлікту ОСОБА_8 , керуючись раптово виниклим кримінально протиправним умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , діючи умисно, протиправно, з метою нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, нанесла один удар долонею правої руки в обличчя ОСОБА_11 , чим спричинила останній легкі тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій щічно-вилицевій ділянці.

Оскарженою ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування до неповнолітньої ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 008729, та звільнено неповнолітню ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за скоєння дій, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 106 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 008729 відносно ОСОБА_8 закрито.
Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що, відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 106 КК України, особи, які вчинили кримінальне правопорушення невеликої тяжкості у віці до вісімнадцяти років, звільняються від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення ними злочину і до набрання вироком законної сили минуло 2 роки, а, як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, - 04.10.2018 року, тобто з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло більше 2 років.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , вважаючи ухвалу суду незаконною у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, просить її змінити, виключити з мотивувальної та резолютивної частини ухвали суду рішення про звільнення неповнолітньої ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за скоєння дій, які підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до ст. 22 КК України, ОСОБА_8 не є суб`єктом злочину, передбаченого ст. 125 КК України, оскільки на момент вчинення вказаного суспільно-небезпечного діяння вона не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за інкриміновані їй дії, а тому не може бути звільнена від кримінальної відповідальності, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності застосовується лише до суб`єктів злочину.
Крім того, оскільки неповнолітній ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, не повідомлялось, то вона не може бути звільнена від неї, а тому звільняючи неповнолітню ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції застосував закон, який не підлягає застосуванню.
Водночас, відповідно до положень ст. 498 КПК України, ОСОБА_8 набула процесуальний статус особи, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 125 КК України.
Також, згідно положень ч. 2 ст. 501 КПК України, якщо під час судового розгляду не буде доведено хоча б однієї із зазначених у ст. 501 КПК України обставин, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження. Якщо ж означені обставини буде доведено, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру. Посилання на звільнення від кримінальної відповідальності в цьому випадку є неправильним, оскільки особа не є суб`єктом злочину, а отже, не може бути притягнутою до кримінальної відповідальності та, відповідно, звільненою від неї.
Водночас, примусові заходи виховного характеру передбачені ст. 105 КК України, тобто кримінальним законом. Застосування кримінального закону, у тому числі примусових заходів виховного характеру, можливо тільки в межах строку давності, передбаченого ст. 106 КК України.
Таким чином, застосувавши закон, який не підлягає застосуванню, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а тому оскаржувана ухвала суду підлягає зміні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також захисника ОСОБА_6 , законного представника неповнолітньої особи, відносно якої розглядається клопотання - ОСОБА_7 та неповнолітньої особи, відносно якої розглядається клопотання - ОСОБА_8 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження з розгляду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0008729 стосовно ОСОБА_8 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх обґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Примусові заходи виховного характеру передбачені ст. 105 КК України, тобто кримінальним законом.

Застосування кримінального закону, у тому числі примусових заходів виховного характеру можливо тільки в межах строку давності, передбаченого ст. 106 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, до Дарницького районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження до неповнолітньої ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0008729, за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру, оскільки зчасу вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - 04.10.2018 року, минули строки давності передбачені ст. 106 КК України, тобто з моменту вчинення цього діяння минуло більше 2 років.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з часу вчинення ОСОБА_8 зазначеного в клопотанні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, минули строки давності, передбачені ст. 106 КК України, а тому відсутні підстави для застосування до неповнолітньої ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру, у зв`язку з чим судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні поданого прокурором клопотання та прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_8 не може бути звільнена від кримінальної відповідальності, оскільки таке застосовується лише до суб`єктів кримінального правопорушення, колегія суддів вважає слушними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України, від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, звільняється особа, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення, відповідно до ч. 1 ст. 18 КК України, є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Відповідно до ст. 22 КК України, ОСОБА_8 не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки на момент вчинення вказаного суспільно-небезпечного діяння вона не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за інкриміновані їй дії, а тому вона не може бути звільненою від кримінальної відповідальності, оскільки таке звільнення застосовується лише до суб`єктів кримінального правопорушення.

Наведене свідчить про те, що звільняючи неповнолітню ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції, застосувавши закон, який не підлягає застосуванню, неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, ухвала підлягає зміні, шляхом виключення з даної ухвали рішення про звільнення неповнолітньої ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційна скарга заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 підлягає задоволенню, а ухвала суду зміні з виключенням з її мотивувальної та резолютивної частини рішення про звільнення неповнолітньої ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за скоєння дій, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року стосовно ОСОБА_8 - змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини ухвали рішення про звільнення неповнолітньої ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за скоєння дій, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В решті ухвалу залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:

_________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3