Справа № 1/445/11-к
Номер провадження:1/521/49/21
У Х В А Л А
09 листопада 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

потерпілих - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_17 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.190; ч.3 ст.209; ч.2 ст.27, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_9 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_10 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, а також

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Одесі, має вищу освіту, працює, зареєстрований як фізична особа-підприємець, одружений, має на утриманні дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , не судимий, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч. 4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.3 ст.289; ч. 4 ст. 186; ч.2 ст.27, ч.2 ст.209; ч.2 ст.358; ч.ч.2,3 ст.27, ч.3 ст.358; ч.2 ст.194 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів у складі злочинної організації.

Так, стороною обвинувачення в обвинувальному висновку вказано, що на початку 2001 року ОСОБА_7 увійшов до складу злочинної організації, яку створив і очолив Особа1 та до складу якої у різний період час увійшли Особа3, Особа4, Особа5, Особа6, Особа7, Особа8, Особа9, Особа10, Особа11, Особа12, Особа13, Особа14, Особа15, Особа16, Особа18, Особа19, Особа20, Особа21, Особа22, Особа23 та інші невстановлені слідством особи.

На початку 2001 року організатор і керівник злочинної організації Особа1, вступив у попередню змову з ОСОБА_7 , Особою20, Особою5 і невстановленими слідством особами, яким відвів роль безпосередніх виконавців злочину, спрямованого на незаконне заволодіння шляхом обману і зловживання довірою частиною житлового будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_18 , та на подальшу легалізацію доходів, отриманих злочинним шляхом. В подальшому всі учасники групи діяли відповідно до розробленого плану і розподілених ролей.

12.03.2001 ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_3 зустрівся зі знайомим ОСОБА_19 і його матір`ю ОСОБА_18 та переконав їх отримати саме у нього ссуду під заставу частини житлового будинку АДРЕСА_2 . Погодившись, ОСОБА_18 передала для оформлення документів ОСОБА_19 , а той 13.03.2001 передав ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину № 1-3074 від 25.06.1997, відповідно до якого потерпілі отримали спадщину у рівних долях на нерухоме майно за вказаною адресою. При цьому ОСОБА_7 пояснив ОСОБА_19 , що гроші йому видасть Особа 20.

14.03.2001 ОСОБА_7 і Особа20, перебуваючи в офісі приватного нотаріуса за адресою м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 71-а, використовуючи довіру ОСОБА_18 , переконали її підписати договір займу (серія АБР №463336) та договір застави (серія АБР № 463338). Відповідно до зазначених договорів ОСОБА_18 взяла у Особи20 гроші в сумі 58000 грн., що складало 10000 доларів США по курсу НБУ, строком на 1 місяць під заставу вказаного вище нерухомого майна.

15.03.2001 ОСОБА_7 , продовжуючи шахрайські дії, видав ОСОБА_19 нібито від Особи20 гроші в сумі 6925 доларів США та склав з ним графік погашення ссуди з умовою сплати займу до 14.09.2001.

У серпні 2001 року без пред`явлення потерпілим вимоги сплати суми займу Особа20 звернулася до Іллічівського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_18 про визнання права власності на вказане нерухоме майно. При цьому ОСОБА_7 і Особа20 не повідомляли ОСОБА_20 про свої дії та надали суду неправдиві відомості про нібито відмову потерпілої від отримання судової повістки. Користуючись відсутністю потерпілої у судовому засіданні, вони умисно приховали від суду, що гроші, отримані ОСОБА_19 під заставу будинку, були повністю повернуті ОСОБА_18 до 14.09.2001. В результаті 28.09.2001 судом біло задоволено позов Особи20 і визнано за нею право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

14.11.2001 Особа20 з метою конспірації злочинної діяльності формально подарувала вказане нерухоме майно разом з земельною ділянкою Особі5, уклавши договір дарування за № 5090.

07.12.2001 Особа5 отримав від ОСОБА_7 ключ від вказаного будинку і вселився у нього, а 26.12.2001 з метою легалізації доходів, отриманих злочинним шляхом, уклав договір купівлі-продажу № 8-3935, відповідно до якого продав іншій особі за 21694 грн. частину житлового будинку АДРЕСА_2 разом з земельною ділянкою. В результаті зазначених дій Особи 1, ОСОБА_7 , Особи 20 і Особи5 потерпілій ОСОБА_18 було спричинено шкоду в розмірі 58000 грн., що більше ніж у 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Крім того ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 07.12.2001 приблизно о 14 годині, діючи відповідно до розробленого Особою1 плану, за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, прибув до будинку АДРЕСА_2 з метою заволодіння майном ОСОБА_18 та поміщення цього майна в гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_4 , що належав Особі20.

Прибувши до вказаного будинку, ОСОБА_7 та невстановлені слідством особи незаконно проникли до будинку, зламавши замки, та в присутності ОСОБА_18 відкрито заволоділи її майном та вивезли його на невстановлених автомобілях до зазначеного вище гаражу, а саме: гарнітур вартістю 4600 грн., комод вартістю 300 грн., крісло-ліжко вартістю 450 грн., меблевий гарнітур вартістю 5000 грн., спальний гарнітур вартістю 10000 грн., ліжко вартістю 400 грн., столовий сервіз вартістю 600 грн., срібний столовий набор вартістю 2700 грн., мельхіоровий столовий набор вартістю 500 грн., а також електроприлади, постільна білизна, ювелірні прикраси, одяг та інше майно загальною вартістю 1092600 грн., спричинивши потерпілій значну матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_7 , будучі членом злочинної організації, яку створив і очолив Особа1, під час вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186 КК України, за попередньою змовою з членами злочинної організації невстановленими слідством особами, незаконно проник до житла ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_2 и незаконно виселив її з цього будинку 07.12.2001 приблизно о 18 годині, заборонивши їй проживати в будинку, мотивуючи тим, що будинок належить Особі20.

Також, стороною обвинувачення вказано, що ОСОБА_7 , діючи у складі злочинної організації, повторно, вчинив замах на незаконне заволодіння квартирою АДРЕСА_5 , що належала ОСОБА_21 .

Для вчинення цього злочину Особа1 створив окрему злочинну групу із членів злочинної організації у складі Особи8, Особи13, Особи14, а також невстановленої слідством особи та ОСОБА_7 .

У відповідності до розробленого плану і розподілених ролей, на виконання вказівки Особи1 25.10.2001 року Особа14 під приводом працевлаштування запросив ОСОБА_21 до офісу Повного Товариства «МИАР» (ломбард), розташованого за адресою м. Одеса, вул. Преображенська, 88, та познайомив з Особою1, а той запропонував потерпілому роботу муляра у невстановленої слідством особи, хоча фактично наміру працевлаштувати ОСОБА_21 учасники групи не мали.

Приблизно 01.11.2001 року невстановлена слідством особа повідомив ОСОБА_21 , що для оформлення на роботу потрібний його паспорт, для чого потерпілий передав свій паспорт громадянина України і оригінал свідоцтва про смерть батька.

Приблизно 03.11.2001 року Особа1 з метою отримання зразків почерку ОСОБА_21 , зловживаючи його довірою, запропонував написати заяву про оформлення на роботу. ОСОБА_21 , будучі впевненим у правдивості намірів Особи1 щодо працевлаштування, за вказівкою Особи1 та нібито для надання в податкову інспекцію, в нижній частині аркушу паперу здійснив напис такого змісту (російською мовою): « ОСОБА_22 , прочитал с написанным согласен Паспорт НОМЕР_2 выдан Приморским ОВД 26 мая 1980 г. ОСОБА_22 », та поставив свій підпис.

Також, з метою отримання від ОСОБА_21 довіреності на розпорядження майном і подальшого незаконного заволодіння цим майном, Особа 1, користуючись довірливими відносинами з потерпілим, умовив його за грошову винагороду оформити на своє ім`я нерухомість потерпілого.

05.11.2001 року, діючи відповідно до розподілених ролей, Особа14 і ОСОБА_7 , зловживаючи довірою ОСОБА_21 , прибули разом з ним (привезли його) до нотаріальної контори за адресою АДРЕСА_6 , де їх чекав Особа1. Там, подовжуючи шахрайські дії, ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_21 договір дарування №357-96 від 05.11.2001 року на квартиру АДРЕСА_7 . Після цього була складені нотаріально завірена довіреність серії АЕЕ № 357097 від 05.11.2001 року, якою ОСОБА_21 і ОСОБА_7 уповноважили Особу 13 управляти і розпоряджатись належним їм майном. По завершенню вказаних дій Особа 1 сплатив ОСОБА_21 20 доларів США.

06.11.2001 року Особа 13 у невстановлений час та в невстановленому місці, маючи довіреність (серії АЕЕ № 357097 від 05.11.2001 року) ОСОБА_21 на розпорядження його нерухомістю квартирою АДРЕСА_5 , склав і передав Особі8 розписку про продаж йому за 71600 грн. цієї квартири, якою члени злочинної організації мали намір незаконно заволодіти, зловживаючи довірою ОСОБА_21 .

07.11.2001 року ОСОБА_7 і Особа13 в нотаріальній контрі за вказаною вище адресою, використовуючи видану ОСОБА_21 довіреність (серії АЕЕ № 357097 від 05.11.2001 року), але без його відома, розірвали договір дарування (№357-96 від 05.11.2001 року), яким нібито ОСОБА_7 подарував квартиру потерпілому.

14.11.2001 року з метою конспірації злочинної діяльності із заволодіння квартирою потерпілого за вказівкою Особи1 Особа8 звернувся до Іллічівського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_21 і Особи 13 про стягнення грошових коштів 71600 грн., у зв`язку з тим, що відповідач Особа13, діючи від імені відповідача ОСОБА_21 , продав йому квартиру АДРЕСА_5 , отримав 71600 грн. та відмовляються від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу.

30.11.2001 приватний нотаріус посвідчила підпис ОСОБА_21 в заяві про скасування довіреності, виданої ним на ім`я Особи13 щодо розпорядження його майном.

28.01.2002 року, продовжуючи злочинні дії та діючи відповідно до розподілених ролей, Особа8 змінив свої позовні вимоги та просив суд визнати за ним право власності на зазначену квартиру, виселити ОСОБА_21 із цієї квартири, зобов`язати уповноваженого працівника міліції виписати ОСОБА_21 . Однак учасники злочинної організації,Ж до складу яких входив ОСОБА_7 , не довели злочин до кінця з причини, що не залежали від їх волі.

Крім того, стороною обвинувачення вказано, що у січні 2003 року ОСОБА_7 надав добровільну згоду на участь у незаконному заволодінні житловим будинком АДРЕСА_8 , що належить ОСОБА_23 , шляхом обману і зловживання довірою.

Для вчинення цього злочину Особа1 у січні 2003 року для залучення великої кількості громадян надав вказівку учасникам злочинної організації ОСОБА_7 , Особі11, а також невстановленій слідством особі подати оголошення в газетах м. Одеси про надання ссуди під заставу.

Після того, як 29.01.2003 року Особа1 узнав, що за оголошенням зателефонувала потерпіла ОСОБА_23 , щоб отримати кредит в розмірі 50000 доларів США на реконструкцію будинку АДРЕСА_8 , він створив окрему злочинну групу із членів злочинної організації у складі ОСОБА_7 , Особи11, а також Особи18.

У відповідності до розробленого плану і розподілених ролей Особа1 і ОСОБА_7 29.01.2003 року приблизно о 10 годині зустрілись з ОСОБА_23 у офісі Повного Товариства «МИАР» (ломбард), розташованого за адресою м. Одеса, вул. Преображенська, 88, та Особа1 представився потерпілій засновником ломбарда та погодився видати їй кредит в сумі 50000 доларів США строком на 1 рік з виплатою 2,5 % щомісяця під заставу будинку та земельної ділянки.

ОСОБА_23 під диктовку Особи1 заповнила бланк розписки, відповідно до якої вона продала належний їй будинок з надвірними спорудами та в якості повної оплати отримала від Особи11 гроші в сумі 357500 грн із зобов`язанням нотаріально оформити з Особою1 або з іншою вказаною ним особою договір купівлі-продажу не пізніше 25.01.2003 року, а також надала інші зобов`язання, при цьому на вимогу Особи1 вказала дату складення документів не 29.01.2003 року, а 16.01.2003 року.

Після цього ОСОБА_23 добросовісно виконувала запропоновані Особою1 умови по сплаті процентів за користування кредитом, а на початку жовтня 2003 року звернулася до Особи1 з пропозицією повернути всю суму кредиту та забрати підписані нею документи щодо пепредачи права власності на будинок та земельну ділянку. Однак, Особа1 від зустрічей з нею ухилявся та відмовлявся прийняти суму кредиту.

28.01.2004 року ОСОБА_23 прибула до офісу ПТ «МІАР» за вказаною адресою, де зустрілася з Особою2 та Особою18, при цьому ОСОБА_7 відповідно до розробленого плану, зловживаючи її довірою, умовив підписати договор про оренду нею у Особи1 того ж житлового будинку з оплатою 1500 доларів США щомісяця. Під приводом поверення документів на нерухомість потерпілій ОСОБА_7 як додаткову умову запропонував видати на ім`я Особи18 довіреність на представництво його інтересів в суді. Після того, як ОСОБА_23 погодилась, Особа1 дав вказівку Особі18 супроводити ОСОБА_23 до нотаріуса.

29.01.2004 року Особа18 супроводив ОСОБА_23 до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу за адресою м. Одеса, вул. Преображенська, 77, де була складена і завірена нотаріусом довіреність № 524, якою ОСОБА_23 уповноважила Особу 18 бути її представником у всіх підприємствах, установах, організаціях

03.02.2004 року потерпіла ОСОБА_23 звернулася до іншого приватного нотаріуса і скасувала зазначену довіреність. Таким чином учасники злочинної організації, до складу яких входив ОСОБА_7 , не довели злочин до кінця з причини, що не залежали від їх волі.

Крім того ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що у січні 2004 року організатор і керівник злочинної організації Особа1 з метою незаконного заволодіння належною ОСОБА_15 квартирою за адресою: АДРЕСА_9 створив для вчинення цього злочину окрему злочинну групу, до складу якої увійшли ОСОБА_7 , Особа6, Особа10, Особа12, Особа16, Особа19, Особа21.

Після того, як Особа10 та Особа21 увійшли в довіру до потерпілої ОСОБА_15 та дізналися від неї про потребу у грошових коштах на лікування сина, 13.01.2004 року вони познайомили її з ОСОБА_7 , який погодився надати їй гроші у кредит під заставу квартири за вказаною адресою. Для цього ОСОБА_7 , Особа10, Особа21 супроводжували ОСОБА_15 при отриманні приватизаційного сертифікату, після чого ОСОБА_7 залишив сертифікат у себе.

В подальшому Особа10 та Особа21 умовили ОСОБА_15 збільшити суму кредиту до 12000 доларів США та передати їм, при цьому пообіцяли, що свою частину кредиту та супутні витрати будуть сплачувати самостійно. 01.02.2004 року, використовуючи тяжкий психологічний стан потерпілої після смерті сина, вони привели її до офісу за адресою АДРЕСА_10 , де знаходилися ОСОБА_7 і Особа6. Там ОСОБА_7 шляхом обману переконав ОСОБА_15 підписати документи нібито для надання кредиту під заставу квартири.

За вказівкою і під диктовку Особи6 потерпіла заповнила графи наданих їх документів і поставила свій підпис, не маючи можливості ознайомитися з документами в цілому, а саме: договір купівлі-продажу від 31.01.2004, відповідно до якого вона продала Особі19 квартиру за вказаною адресою за 108000 грн. із зобов`язанням нотаріального оформлення до 01.02.2004; розписку від 31.01.2004 про отримання нею від Особи12 108000 грн. як оплату за продану нею квартиру; заяву від 02.02.2004, відповідно до якої вона доручила Особі12 представляти її інтереси в суді за позовом Особи19 про визнання угоди дійсною і визнання права власності; заяву до суду про отримання нею копії позовної заяви Особи19 та дозвіл на розгляд справи в присутності її представника Особи12; договір найму, відповідно до якого прийняла від Особи12 у користування квартиру за вказаною адресою з виплатою орендної плати 720 доларів США щомісяця; комерційну угоду від 01.02.2004 щодо пропозиції купити квартиру ОСОБА_15 . Особі19; акт прийому-передачі квартири, відповідно до якого ОСОБА_15 передала квартиру Особі19 і виселилася з неї, звільнивши від майна.

02.02.2004 Особа10 та Особа21 прибули разом зі ОСОБА_15 до нотаріальної контори за адресою АДРЕСА_11 , де була посвідчена довіреність потерпілої Особі12 на її представництво. Після цього Особа12 передав ОСОБА_15 11900 доларів США і 100 грн., а також підписаний нею раніше договорі оренди квартири.

Наприкінці серпня 2004 Особа16, діючи відповідно до розробленого плану і за вказівкою ОСОБА_7 , прийшов до ОСОБА_15 за адресою АДРЕСА_9 , та повідомив, що у неї наявний борг перед Особою 2. Після цього ОСОБА_15 приїхала до офісу ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_10 , де той став вимагати від потерпілої виплати 3900 доларів США як погашення боргу по сплаті відсотків, та погрожував позбавити її квартири.

14.09.2004 ОСОБА_7 забрав у ОСОБА_15 ключі від квартири, вказав умови виплати боргу в сумі 24841 доларів США у строк до 24.09.2004 року. 16.10.2004 Особа16, діючи відповідно своєї ролі, підселив у квартиру до ОСОБА_15 двох осіб чоловічої статі у якості охоронців квартири.

25.10.2004 Особа12 метою реалізації розробленого раніше з Особою1 злочинного плану, без відома і згоди ОСОБА_15 , з метою конспірації злочинної діяльності, направленої на приховування вчиненого злочину, на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу, продав вказану квартиру члену організованої злочинної групи Особі 16, який також продав її 24.11.2004 року.

Також, відповідно до обвинувального висновку, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, повторно, у складі злочинної організації вчинив відкрите викрадення чужого майна, що належало ОСОБА_15 і ОСОБА_24 . Так, 14.09.2004 ОСОБА_7 з метою заволодіння чужим майном, що знаходилося у квартирі АДРЕСА_12 , 26.10.2004 у денний час прибув разом з невстановленими слідством учасниками злочинної організації до вказаної квартири, відкрив двері ключом, що був у них, незаконно проникли до неї і в присутності мешканців будинку відкрито заволоділи чужим майном, що належало ОСОБА_15 , а саме: собакою породи німецької овчарки вартістю 2400 грн., собакою 3 років породи доберман-пинчер вартістю 4000 грн., меблевою стінкою «прихожа» вартістю 1845 грн., металевою полкою для взуття вартістю 132 грн., газовою плитою вартістю 500 грн., холодильником «Мінськ» вартістю 2000 грн., кухонним гарнітуром вартістю 2650 грн., диваном вартістю 1800 грн., а також меблями, постільною білизною, книгами, одягом та іншим майном загальною вартістю 6691 грн., спричинивши потерпілій значну матеріальну шкоду на вказану суму.

Також, стороною обвинувачення вказано, що Особа1 у грудні 2005 року з метою незаконного заволодіння нерухомим майном, що належить подружжю ОСОБА_25 створив для вчинення цього злочину окрему злочинну групу, до складу якої увійшли ОСОБА_7 , Особа6, Особа18, Особа24.

26.12.2005 приблизно о 17 годині ОСОБА_26 і ОСОБА_27 за рекомендацією знайомої звернулися до ОСОБА_7 для отримання кредиту в сумі 4000 доларів США під заставу будинку АДРЕСА_13 , що належав ОСОБА_26 на праві власності, та надали правовстановлюючі документи на цей будинок.

Діючи відповідно до розподілених ролей та у відповідності з розробленим Особою 1 планом, в порушення вимог ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001, не маючи ліцензії на проведення діяльності з надання фінансових кредитів, ОСОБА_7 дав згоду надати ОСОБА_26 кредит у вказаному розмірі під заставу будинку за вказаною адресою на 1 рік з виплатою 6% щомісяця та призначив дату підписання документів о 09 годині 27.12.2005 за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 42.

У вказаний час подружжя ОСОБА_26 і ОСОБА_27 прийшли за вказаною адресою, де їх очікувала Особа6, яка увійшла до них в довіру та запропонувала заповнити і підписати документи. Отримавши згоду ОСОБА_26 , Особа6 надала завчасно підготовані бланки документів, які ОСОБА_26 заповнив під її диктовку договір найму жилого будинку АДРЕСА_13 , відповідно до якого він нібито приймає цей будинок у платне користування від незнайомого для нього приватного підприємці Особи12, а також договір купівлі-продажу, вже підписаний незнайомим йому Особою24. Особа6 не повідомила ОСОБА_26 про намір в подальшому надати ці документи до суду з метою позбавлення його права власності на нерухомість, натомість повідомила, що цей договір є формальним і не має юридичної сили без нотаріального оформлення, та є гарантією повернення ним грошей. При цьому вона продиктувала ОСОБА_26 у швидкому темпі текст «204000 грн.» і заставила таким чином вписати цю суму у договір, що еквівалентні 40 тисяч доларів США, замість отриманої ОСОБА_26 суми 20400 грн., що еквівалентні 4 тисячі доларів США. Також Особа6 шляхом обману переконала ОСОБА_26 надати розписку про те, що не поверне грошові кошти і не буде мати ніяких прав на свій будинок.

Зазначені документи підписані ОСОБА_26 27.12.2005, однак на прохання ОСОБА_28 він у договорі купівлі-продажу та в розписці зазначив дату 26.12.2005.

Після цього ОСОБА_7 , отримавши від ОСОБА_26 нотаріально посвідчену довіреність від 27.12.2005, якою той уповноважив Особу9 розпоряджатися його житловим будинком та надвірними спорудами за вказаною адресою, видав ОСОБА_26 4000 доларів США та відмовив у видачі документів по оформленню кредиту.

Зазначений факт занепокоїв ОСОБА_26 та 28.12.2005 року він скасував довіреність, видану на Особу9. Таким чином, слени злочинної організації, до складу яких входив ОСОБА_7 , не довели до кінця свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння житловим будинком ОСОБА_26 , з причин, що не залежали від їх волі.

Також, відповідно до обвинувального висновку, ОСОБА_7 і Особа12 в офісі за адресою АДРЕСА_10 погодились надати у борг ОСОБА_29 3600 доларів США на необмежений строк під 9% щомісячно за умови оформлення довіреності, якою ним надається право керувати і розпоряджатися автомобілем БМВ-750, що належить ОСОБА_30 . Погодившись на такі умови ОСОБА_29 і ОСОБА_31 28.05.2003 склали нотаріальну довіреність строком дії 3 роки.

Приблизно з липня 2003 року у зв`язку з невиконанням ОСОБА_29 грошових зобов`язань і приведенням у непридатність автомобіля БМВ-750 ОСОБА_7 і Особа12 стали вимагати виконання зобов`язань замість ОСОБА_29 від його знайомого ОСОБА_32 , а 31.10.2003 за попередньою змовою ще і з Особою17, з метою заволодіння транспортним засобом потерпілого зустрілися з ОСОБА_33 в офісі за вказаною адресою. Там, погрожуючи застосуванням фізичного насильства та загрожуючи фізичною розправою над ОСОБА_33 та сім`єю, примусили його віддати ключі і документи від належного потерпілому автомобіля «Нісан-Аустер» реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також примісили скласти розписку про нібито отримання від Особи12 грошей в сумі 26500 грн. за проданий автомобіль із зобов`язанням оформити договір купівлі-продажу не пізніше 15.11.2003. Після цього Особа17 за вказівкою ОСОБА_7 і Особи12 поїхав на автомобілі потерпілого. Таким чином ОСОБА_7 , Особа12, Особа17 заволоділи автомобілем ОСОБА_32 та розпорядились ним на свій розсуд.

Крім того ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину за наступних обставин: 18.11.2003 у денний час ОСОБА_34 прибув до офісу АДРЕСА_10 , щоб переконати ОСОБА_7 і Особу12 повернути його автомобіль. Однак ті, діючи за попередньою змовою, повторно, відкрито заволоділи майном ОСОБА_32 на загальну суму 5365,6 грн. барсеткою вартістю 370 грн., в якій знаходилось 800 доларів США, що складало за курсом НБУ 4265,6 грн., та мобільним телефоном марки «Самсунг» вартістю 730 грн., чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду у великому розмірі.

Також в обвинувальному висновку стороною обвинувачення вказано, що у березні 2004 року, перебуваючи на розі вул. Академіка Філатова і вул. Космонавтів у м. Одесі, ОСОБА_7 вступив у попередню змову з Особою4 з метою заволодіння чужим майном, а саме квартирою АДРЕСА_14 , власниця якої ОСОБА_35 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а спадкоємець ОСОБА_36 відбував покарання у місцях позбавлення волі.

ОСОБА_7 і Особа4 розподілили між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_7 виготовив підроблений договір купівлі-продажу № 98/5924 від 23.09.1998 року, нібито зареєстрований Одеською універсальною біржею «GIP», про продаж Особі4 громадянкою ОСОБА_35 зазначеної квартири, а також підроблений договір від 25.12.2003 року про нібито передачу завдатку в сумі 5300 грн. від іншої особи Особ 4.

Особа4 повинен був подати позовну заяву з вказаними підробленими документами до Малиновського районного суду м. Одеси для визнання за ним права власності на квартиру, після чого продати її, а отримані від продажу гроші передати ОСОБА_7 та отримати від нього грошову винагороду 300 доларів США.

Реалізуючи намір на заволодіння квартирою, Особа4 за вказівкою ОСОБА_7 поставив свій підпис в підробленому договорі купівлі-продажу № 98/5924 від 23.09.1998 року, який вже був підписаний іншою особою від імені ОСОБА_35

15.03.2004 року Особа4, перебуваючи біля приміщення Малиновського районного суду м. Одеси, отримав від ОСОБА_7 зазначені підроблені документи: договір купівлі-продажу квартири та договір передачі завдатку, підписи в якому від імені Особи4 та іншої особи виконані не цими особами.

23.03.2004 року ОСОБА_7 і Особа4, діючи спільно, надали до Малиновського районного суду м. Одеси зазначені підроблені документи: договір купівлі-продажу квартири та договір передачі завдатку, тим самим ввели в оману суд, і на підставі цих підроблених документів того ж дня отримали рішення Малиновського районного суду м. Одеси про визнання Особу4 власником зазначеної квартири.

Зазначене судове рішення від 23.03.2004 року ОСОБА_7 і Особа4 надали до Одеського міського бюро технічної інвентаризації і реєстрації об`єктів нерухомості, де зареєстрували його під № 163 від 24.03.2004 року, і таким чином шляхом шахрайства заволоділи чужим майном ОСОБА_37 квартирою АДРЕСА_14 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду в особливо великому розмірі в сумі 135787 грн.

Крім того, 24.03.2004 року ОСОБА_7 і Особа4, повторно, продовжуючи злочинну діяльність, діючи спільно, надали інформацію до агентств нерухомості «Омега», «Капітал», « ОСОБА_38 » про терміновий продаж Особою4 вказаної квартири за заниженою вартістю, еквівалентною 22-23 тисячі доларів США.

26.03.2004 року Особа4 за вказівкою ОСОБА_7 у нотаріальній конторі АДРЕСА_15 уклав з потерпілим ОСОБА_39 договір купівлі-продажу зазначеної квартири, що був зареєстрований нотаріусом в реєстрі за № № 3427. Отримавши від ОСОБА_40 за продаж квартири гроші в сумі 22000 доларів США, що еквівалентно 117260 грн., Особа4 передав їх ОСОБА_7 , за що отримав від нього 300 доларів США.

Таким чином ОСОБА_7 і Особа4 шляхом обману заволоділи грошима в сумі 22000 доларів США, що належали ОСОБА_41 , та шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири по підробленим документам ОСОБА_41 легалізували майно, отримане внаслідок шахрайства.

Крім того, відповідно до обвинувального висновку, ОСОБА_7 06.05.2006 приблизно о 12 годині на власному автомобілі «Тойота Ланд Крузер Прадо» державний номерний знак НОМЕР_4 разом зі співмешканкою Особою 9 та з державним виконавцем Першої Державної виконавчої служби в Малиновському районі прибули до будинку АДРЕСА_16 з метою відібрання малолітнього сина 2003 року народження у ОСОБА_42 і повернення його матері Особі9. Побачивши автомобіль марки «Лексус GT 470» державний номерний знак НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_42 , що від`їжджав від будинку, ОСОБА_7 умисно, на ґрунті неприязних стосунків, з метою пошкодження майна ОСОБА_42 , перегородив йому шлях для виїзду з двору та вчинив зіткнення з вказаним автомобілем, а потім став умисно штовхати цей автомобіль.

ОСОБА_43 намагався уникнути зіткнення та об`їхати автомобіль ОСОБА_7 , однак той умисно, з метою пошкодження майна ОСОБА_42 , включив задню швидкість для збільшення відстані, здав трохи назад, після чого, розігнавшись, передньою частиною свого автомобіля здійснив наїзд на автомобіль марки «Лексус GT 470» та вдарив його ліву бокову частину дверей. Вищевказані дії ОСОБА_7 повторив неодноразово, більше двох разів.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_44 матеріальну шкоду в сумі 106939,44 грн., о становить особливо великий розмір.

Крім того, відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_7 у другій половині вересня 2006 року, дізнавшись, що ОСОБА_45 потребує грошей на лікування доньки, вступив у попередню змову з Особою24 з метою заволодіння шляхом обману та зловживання довірою майном ОСОБА_46 квартирою АДРЕСА_17 .

З метою реалізації злочинного наміру, відповідно до розподілених ролей, Особа24 привела ОСОБА_46 до ОСОБА_7 в офіс за адресою: АДРЕСА_10 , де ОСОБА_7 представився директором кредитної спілки, увійшов у довіру до потерпілого, запевнив у швидкій видачі грошей та просив надати правовстановлюючі документи на квартиру.

Наступного дня Особа24 під час зустрічі переконала ОСОБА_46 взяти у ОСОБА_7 кредит не в сумі 5000 доларів США, в розмірі 13000 доларів США, з яких він їй передасть 8000 доларів США, а вона нібито сплатить за нього відсотки і поверне цю суму самостійно. Отримавши згоду ОСОБА_46 , вона разом з потерпілим прийшли до офісу ОСОБА_7 і ОСОБА_47 передав йому правовстановлюючі документи на квартиру. Ознайомившись з документами, ОСОБА_7 видав ОСОБА_48 5000 доларів США і, зловживаючи довірою потерпілого, пообіцяв видати іншу частину після укладення нотаріальної угоди, яка нібито буде носити формальний характер.

Підготувавши необхідні документи, Особа24 призначила ОСОБА_48 зустріч 20.09.2006 в нотаріальній конторі по АДРЕСА_18 . 20.09.2006 ОСОБА_7 за попередньою змовою з Особою24 переконали ОСОБА_49 в тому, що оформлення договору купівлі-продажу є формальною угодою та виступає гарантією повернення їм грошей. ОСОБА_45 , не маючи підстав не довіряти, погодився на їх умови. Після цього приватний нотаріус Одеського нотаріального округу нотаріально засвідчила підпис ОСОБА_46 і Особи9 у договорі купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_45 продав, а Особа9 купила квартиру АДРЕСА_17 за 6755 грн., зареєстрував цю дію в реєстрі під № 4038, після чого Особа 9 видала ОСОБА_50 8000 доларів США.

Крім того, ОСОБА_7 того ж дня, перебуваючи у офісі по АДРЕСА_10 , уклав з ОСОБА_51 договір найму житлового приміщення про те, що ОСОБА_45 приймає у платне користування свою квартиру на 2 місяці з орендною платою 910 доларів США на місяць, та із суми 8000 доларів США, яку видала Особа9, утримав проценти за 2 місяці в сумі 1820 доларів США, які ОСОБА_45 передав йому 20.09.2006.

Після цього Особа24, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 деякий час телефонувала ОСОБА_48 , щоб послабити його уважність, а потім зникла, поставивши потерпілого в умови, за яких він не зможе сплатити гроші ОСОБА_7 .

Таким чином 20.09.2006 ОСОБА_7 заволодів правом на майно та майном ОСОБА_46 за вказаною адресою, вартістю 510000 грн., що є особливо великим розміром.

Інкриміновані ОСОБА_7 злочини були кваліфіковані органом досудового розслідування наступним чином:

- за ч. 1 ст. 255 КК України як участь у скоєнні особливо тяжких злочинів, вчинених злочинною організацією;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 186 КК України як відкрите заволодіння чужим майном шляхом грабежу, поєднане з проникненням у інше приміщення чи сховище, що спричинило значну матеріальну шкоду потерпілим, вчинене організованою групою у складі злочинної організації, вчинене повторно;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, у великих розмірах, організованою групою у складі злочинної організації;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України як замах на заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, у великих розмірах, організованою групою у складі злочинної організації;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла, а також незаконне виселення потерпілої, що виразилося в порушенні недоторканості житла громадян у складі злочинної організації;

- за ч. 3 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, із загрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, що спричинило значну матеріальну шкоду;

- за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинене з попередньою змовою групою осіб, повторно, у великих розмірах;

- за ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном і придбання права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах;

- за ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 209 КК України як вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування незаконного походження майна, а також придбання, володіння майном, отриманим внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, легалізації майна, здобутого завідомо злочинним шляхом, що спричинило майнову шкоду у великому розмірі, вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно;

- за ч. 2 ст. 358 КК України як підроблення іншого документу, що відається та посвідчується підприємством або іншою особою, що має право видавати або посвідчувати такі документи, і який надає права з метою його використання як підроблювачем, так і іншою особою, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб;

- за ч.ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документу, за попередньою змовою групою осіб;

- за ч. 2 ст. 194 КК України умисне пошкодження чужого майна, що заподіяло майнову шкоду в особливо великому розмірі.

Підсудним ОСОБА_7 заявлене клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та про закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Підсудний зазначив, що, виходячи зі змісту обвинувального висновку, йому інкримінуються діяння, які були вчинені з 2001 року по 06.05.2006 року, тобто минув 15-річний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_7 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, але підтримав клопотання.

Судом роз`яснено підсудному ОСОБА_7 суть обвинувачення щодо нього, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, що не є реабілітуючою, а також право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують.

Підсудний повідомив, що цілком розуміє суть обвинувачення, підстави і наслідки звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України, однак наполягав на задоволені свого клопотання.

Захисник ОСОБА_11 , а також інші підсудні і захисники підтримали клопотання підсудного.

Прокурор і потерпіла ОСОБА_14 заперечували проти задоволенні клопотання, вважали, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності був перерваний у зв`язку із вчиненням ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень. Оскільки відсутня інформація про рішення, прийняті по іншим кримінальним провадженням відносно ОСОБА_52 , вважали неможливим прийняття рішення щодо закінчення строків давності.

При цьому стороною обвинувачення не було надано доказів (вироків суду, що

набрали законної сили) про ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень крім тих, щодо яких розглядається дана кримінальна справа.

Заслухавши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.

Порядок вирішення судом питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений кримінальним процесуальним законодавством.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 25.04.2019 (справа № 315/361/16-к), 09.04.2019 (справа № 760/18016/15-к), та виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.
Таким чином, законом на суд покладено обов`язок звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за наявності таких умов: закінчення строку, передбаченого ст. 49 КК України, та за згоди на це обвинуваченого.
Положеннями ст. 11-1 КПК України (1960) визначено порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, відповідно до ч. 2 цієї норми Закону суд в судовому засіданні за наявності підстав, вказаних у ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 282 КПК України (1960) якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені п. 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою закриває справу.
Правові підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачені у ст. 49 КПК України. Так, згідно з пунктом 5 частини 1 цієї статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких і строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ці злочини встановлений у 10 і 15 років відповідно.

Як зазначено у ч.ч. 1, 2 ст. 30 КК України організатор організованої групи чи злочинної організації підлягає кримінальній відповідальності за всі злочини, вчинені організованою групою чи злочинною організацією, якщо вони охоплювалися його умислом. Інші учасники організованої групи чи злочинної організації підлягають кримінальній відповідальності за злочини, у підготовці або вчиненні яких вони брали участь, незалежно від тієї ролі, яку виконував кожен із них.

Виходячи з вказаних положень закону, підсудний ОСОБА_7 підлягає кримінальній відповідальності не за всі злочині, вчинені злочинною організацією, а лише за інкриміновані йому злочини відповідно до обвинувального висновку. Однак, з моменту вчинення останнього за часом з цих злочинів минуло більше 15 років, оскільки, як зазначено в обвинувальному висновку, інкриміновані ОСОБА_7 діяння були вчинені не пізніше 20.09.2006 року, тобто не пізніше дати оформлення на Особу9 права власності на квартиру ОСОБА_46 за договором купівлі-продажу (останній за хронологією злочин відповідно до обвинувального висновку).

Після цього підсудний ОСОБА_7 інших злочинів не скоював, від досудового слідства або суду не ухилявся. Докази, які б могли свідчити про протилежні обставини, суду не надавались.

Таким чином, наявні всі передбачені законом підстави для задоволення клопотання підсудного та звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення.

Що стосується доводів прокурора і потерпілої про неможливість застосування до ОСОБА_7 давності через те, що на їх думку перебіг строку давності був перерваний внаслідок вчинення підсудним інших злочинів, то суд виходить з наступного.

Однією із засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, відповідно до частин 1, 2, 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється за принципом змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Тобто, доказування обставин, на які посилається сторона обвинувачення, покладається на цю сторону. Вказана позиція неодноразово знаходила відображення у висновках і правових позиціях Верховного Суду (зокрема, у постановах від 10.11.2020 справа №537/2068/16, від 01.08.19 справа №759/10162/17).

Суд зазначає, що відповідно до ст. 2 КК України жодна особа не може бути визнана винуватою, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Частина 3 статті 49 КК України передбачає переривання перебігу давності лише у разі вчинення особою злочину певної тяжкості.
Разом із тим, стороною обвинувачення, потерпілою не було надано суду відомостей щодо засудження ОСОБА_7 . Таких відомостей не містять і матеріали провадження.
Натомість, як з наданої підсудним ОСОБА_7 довідки МВД України, так і з наданої прокурором вимоги ДІАП НП України, не вбачається, що відносно ОСОБА_7 був постановлений обвинувальний вирок.
За відсутності обвинувального вироку не можна вважати, що ОСОБА_7 вчинив злочин. З цих підстав суд відхиляє зазначений довід сторони обвинувачення і потерпілої.

Запобіжний захід у вигляді застави в сумі 75000 грн., застосований до підсудного на підставі ухвали суду від 17.12.2018 року, слід залишити незмінними до набрання ухвалою законної сили, після чого він підлягає скасуванню, а грошові кошти, внесені як застава, підлягають поверненню застовадавцеві.

Заявляючи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи, підсудний ОСОБА_7 також просив скасувати арешти, що були накладені на його майно у цьому кримінальному провадженні постановами слідчих 29.03.2007 року та 29.10.2007 року.

Вирішуючи клопотання про скасування арешту майна, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи та зазначено в обвинувальному висновку, на майно ОСОБА_7 накладався арешт:

- постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_53 від 29.03.2007 року у кримінальні справі №0 з метою забезпечення цивільного позову потерпілого ОСОБА_42 було накладено арешт на майно ОСОБА_7 , де б воно не знаходилося (т. 15 спр. №7, ар. 195);

- постановою слідчого з особливо важливих справ СОГ СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_54 від 26.10.2007 року у кримінальні справі №3 з метою виконання вироку в частині можливої конфіскації майна було накладено арешт на майно ОСОБА_7 , де б воно не знаходилося і у чому б не виражалося: вклади у фінансових установах, цінності, об`єкти нерухомого майна, автомототранспорт (т. 7 спр. № 6 ар. 241).

В подальшому зазначені кримінальні справи, у яких слідчими накладалися арешти на майно, були об`єднані в одну кримінальну справу.

Гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована ст. 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно підсудного, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Зі змісту ч. 1 ст. 248 КПК України (1960) при наявності обставин, передбачених зокрема ст. 11-1 цього ж Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна.

Як визначено у п.п. 36, 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року (справа № 372/2904/17-ц), із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

За змістом ч.4 ст.174 КПК України (2012) у разі закриття кримінального провадження на стадії судового розгляду, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній в ухвалі вище ч.1 ст.248 КПК 1960 року.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 328, ч. 1 ст. 291 КПК України (1960) суд може вирішувати цивільний позов по суті лише при постановленні вироку (обвинувального чи виправдувального) та за умови явки позивача в судове засідання. При залишенні цивільного позову без розгляду за потерпілим зберігається право заявити позов у порядку цивільного судочинства.
Виходячи з наведених положень закону, оскільки судом приймається рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 11-1 КПК України (1960) і закриття кримінального провадження в частині його обвинувачення, то суд вважає, що заявлений до підсудного цивільний позов слід залишити без розгляду, а клопотання підсудного про скасування усіх застосованих до нього заходів забезпечення провадження, до яких відноситься арешт майна, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 7-1, 11-1, 282 КПК України (1960 року), п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (2012 року), суд

У Х В А Л И В :

Клопотання підсудного ОСОБА_7 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч. 4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.3 ст.289; ч. 4 ст. 186; ч.2 ст.27, ч.2 ст.209; ч.2 ст.358; ч.ч.2,3 ст.27, ч.3 ст.358; ч.2 ст.194 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_55 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209; ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 186 КК України, у зв`язку із звільненням підсудного від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

До набрання ухвалою законної сили залишити незмінним застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави.

Після набрання ухвалою законної сили запобіжний захід у вигляді застави в сумі 75000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень, застосований до ОСОБА_7 на підставі ухвали суду від 17.12.2018 року, скасувати, а грошові кошти, внесені як заставу, повернути застовадавцеві.

Заявлені по справі до ОСОБА_7 цивільні позови залишити без розгляду. При цьому за потерпілими зберігається право заявити позови у порядку цивільного судочинства.
Скасувати арешт, накладений постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_53 від 29.03.2007 року у кримінальні справі №0, на майно ОСОБА_7 , де б воно не знаходилося.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого з особливо важливих справ СОГ СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_54 від 26.10.2007 року у кримінальні справі №3, на майно ОСОБА_7 , де б воно не знаходилося і у чому б не виражалося: вклади у фінансових установах, цінності, об`єкти нерухомого майна, автомототранспорт.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3