Номер провадження: 11-сс/813/259/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року про повернення скарги представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на бездіяльність прокурора прокуратури Одеської області, яка полягає у ненаданні постанови про закриття кримінального провадження №0000172,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою слідчого судді було повернуто скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на підставі п.2 ч.2 ст.304 КПК України як таку, що не підлягає розгляду в Приморському районному суді м. Одеси.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що подана скарга не підлягає розгляду в межах територіальної юрисдикції Приморського районного суду м. Одеси, оскільки СУ ТУ ДБР у м. Миколаєві знаходиться в межах територіальної юрисдикції іншого суду.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі, та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 не погодилась із оскаржуваною ухвалою, з огляду на те, що ТУ ДБР, розташоване у м. Миколаєві за адресою: м. вул. Погранична, 9, м. Миколаїв.
Посилаючись на викладене, представник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою визначити територіальну підсудність за Заводським районним судом м. Миколаєва з направленням справи, в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК України, по скарзі представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на бездіяльність прокурора прокуратури Одеської області, яка полягає у ненаданні постанови про закриття кримінального провадження №0000172, на новий розгляд до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Представник ОСОБА_7 просить апеляційний розгляд проводити без її участі.
Прокурор, належним чином сповіщений про дуту, час та місце розгляду апеляційної скарги до суду не з`явився, причини неявку не повідомив.
Положеннями ст. 406 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.
Приймаючи до уваги те, що учасники судового провадження надали клопотання про здійснення апеляційного розгляду за їх відсутності, а також враховуючи положення ч. 4 ст. 107 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в порядку письмового апеляційного провадження та без фіксації судового процесу за допомогою технічних засобів.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Частина 1 ст. 404 КПК України встановлює, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Приписами ст. 303 КПК України передбачений перелік рішень, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскарженні на досудовому провадженні.
Так, положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачають, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Частиною ч. 1 ст. 306 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді.
Відповідно до ч. 2 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого.
Як видно зі змісту мотивувальної частини ухвали слідчого судді, вона відповідає вимогам зазначених норм закону та слідчий суддя належним чином мотивував своє рішення, при цьому, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу апелянта на наступне.
З матеріалів провадження вбачається, що представник ОСОБА_7 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність прокурора прокуратури Одеської області, яка полягає у ненаданні постанови про закриття кримінального провадження №0000172.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається зі змісту скарги, досудове розслідування в межах кримінального провадження №0000172 здійснює СУ ТУ ДБР за адресою: м. вул. Погранична, 9, м. Миколаїв.
Так, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у рішенні від 22.04.2020 у справі №51-1901 впс 20, встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог п. 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).
Нормами діючого КПК України, зокрема п. 2 ч. 2 ст. 304, передбачено повернення скарги, яка не підлягає розгляду в цьому суді, при цьому не передбачені, які саме випадки вказують на неможливість розгляду саме в цьому суді.
Тому, колегія суддів вважає, що у даному випадку необхідно звернутись до загальних засад кримінального провадження, а саме законності, що регламентована ст. 9 КПК України, а саме ч. 6, якою визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тому слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.
Так, Законом України «Про внесення змін до КПК України щодо уточнення окремих положень» від 22.03.2018 №2367-VIII внесено зміни до КПК України, відповідно до яких ч. 2 ст. 132 КПК України передбачає, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Аналогічні зміни внесені і до абз. 1 ч. 1 ст. 184 та ч. 2 ст. 234 КПК України.
З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги загальні засади кримінального провадження, можна зробити висновок, що клопотання в порядку ст.ст. 132, 184, 234 КПК України необхідно подавати до місцевого суду за фактичною адресою місця знаходження органу досудового розслідування, що позбавить можливості учасників кримінального провадження зловживати своїм правом на звернення до суду.
Відповідно до інформації, наявної у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичною адресою ТУ ДБР у м. Миколаєві є вул. Погранична, буд. 9, м. Миколаїв, яка не відноситься до територіальної юрисдикції Приморського районного суду м. Одеси.
Водночас, в своїй апеляційні скарзі адвокат ОСОБА_7 також вказує, що орган досудового розслідування, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000172, перебуває у територіальній юрисдикції Заводського районного суду м. Миколаєва.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку про те, що в своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 не заперечує та погоджується із висновками слідчого судді, які стали підставою для повернення її скарги.
Разом з цим, апеляційний суд дійшов висновку про неспроможність вимог апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про визначення територіальної підсудності її скарги.
Згідно із ч.2 ст.34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого.
Відповідно до ч.1 ст.34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо:
1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності;
2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду;
3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження;
4) ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.
Таким чином, кримінальним процесуальним законом регламентовано вичерпний перелік підстав та обставин для передачі кримінального провадження до іншого суду судом апеляційної інстанції.
Між тим, обставини, на які посилається адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, не є підставами в розумінні положень статей 32, 34 КПК України для передачі її скарги до іншого суду першої інстанції.
Апеляційний суд звертає увагу на положення ч.2 ст.22 КПК України, якими передбачено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
При цьому, ч.7 ст.304 КПК України встановлено, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскарженої ухвали та задоволення вимог апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , оскільки остання в межах своїх повноважень наділена процесуальним правом на звернення з відповідними скаргами до суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого перебуває орган досудового розслідування, яким проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000172.
Інших доводів апеляційному суду не надано.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст.412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року без змін.
Керуючись статтями 303, 304, 309, 372, 376, 404, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 03 грудня 2021 року про повернення скарги представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на бездіяльність прокурора прокуратури Одеської області, від 03 грудня 2021 №0000172 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4