УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 201/3609/21 (пр. № 1-кп/201/651/2021), відомості про яке 30 березня 2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000136, стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Столбци, Красноперекопського району, АР Крим, мешканки АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

На розгляд учасників кримінального провадження було поставлено питання щодо можливості призначення обвинувального акта до судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні прокурор та обвинувачена висловили думку про можливість призначення обвинувального акта до судового розгляду.

Вирішуючи питання щодо призначення судового розгляду на підставі наданого суду обвинувального акта, дослідивши зміст останнього на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, суд доходить до наступних висновків.

Положеннями ч. 1 ст. 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Частиною 1 ст. 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, за результатами підготовчого провадження суд має право прийняти рішення щодо повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Такі висновки суду також узгоджуються з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, ухваленій з підстав, передбачених пунктом 2 статті 445 КПК України (в редакції закону від 13.04.2012 року), з огляду на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права.

Суд звертає увагу, що дотримання зазначеної вимоги до змісту обвинувального акта є однією із гарантій права особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, на захист, оскільки пред`явлення конкретного обвинувачення і чітке викладення фактичних обставин кримінального правопорушення надає обвинуваченій особі можливість ефективно захищатися від такого обвинувачення та використовувати всі передбачені кримінально-процесуальним законом права на свій захист.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (справа «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 року зазначається що, «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак, у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Однак, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону органом досудового розслідування не було дотримано у повному обсязі, враховуючи, що у наданому суду обвинувальному акті відсутні посилання на належне формулювання пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення в частині викладених фактичних обставин, зокрема, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 , 30 березня 2021 року усно висловила пропозицію у передачі слідчому слідчого відділу Відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , неправомірної вигоди у сумі 1 000,00 доларів США, за не притягнення її до кримінальної відповідальності по кримінальному провадженню № 0000146 від 06 лютого 2021 року, далі ОСОБА_5 вже 31 березня 2021 року о 12.40 годині повторно, усно висловила пропозицію надання неправомірної вигоди у розмірі 10000,00 гривень за не притягнення її до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження № 0000146 від 06 лютого 2021 року, а в подальшому того ж дня о 12.41 годині передала слідчому слідчого відділу Відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , грошові кошти у сумі 10000,00 гривень, у зв`язку з чим, дані обставини вказують на неповноту викладення в обвинувальному акті фактичних обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, з врахуванням зазначення різних сум та валюти неправомірної вигоди.

Крім того, у наданому суду обвинувальному акті невірно викладена правова кваліфікація дій ОСОБА_5 , зокрема зазначено, що остання обвинувачується у пропозиції неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, надати їй неправомірну вигоду та наданні такої вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, проте у ситуації, коли особа спочатку запропонувала (пропозиція) неправомірну вигоду, а згодом надала її, має місце випадок конкуренції частини й цілого, коли кожна попередня стадія злочину поглинається наступною й самостійної правової оцінки не потребує. З урахуванням того, що конкретизація кримінально-правових норм більш ранню і більш пізню стадію одного і того ж злочину вирішується на користь статті, що передбачає відповідність за пізнішу стадію, ці дії слід кваліфікувати лише як надання неправомірної вигоди (закінчений злочин) та вони не потребують окремої юридичної оцінки як пропозиція чи обіцянка, таким чином органом досудового розслідування зазначено, що дії ОСОБА_5 виразились як в пропозиції так й в наданні неправомірної вигоди, службовій особі, яка займає відповідальне становище, що вказує на неконкретність пред`явленого обвинувачення, у зв`язку із чим, здійснення в подальшому судового розгляду кримінального провадження без усунення вищезазначених істотних порушень кримінального процесуального закону є порушенням обвинуваченої на захист і може призвести до скасування будь-якого законного судового рішення, а відтак суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, прокурору для його належного оформлення у розумний строк, відповідно до вимог КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 9, 17, 291, 314, 372 КПК України, ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 201/3609/21 (пр. № 1-кп/201/651/2021), відомості про яке 30 березня 2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000136, стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, повернути прокурору Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра для його належного оформлення у розумний строк, відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали суду буде складений і оголошений об 10.30 годині 18 жовтня 2021 року.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1