Ухвала
іменем України
22 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 760/20807/21
провадження № 51- 5479 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його скаргою на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2021 року,
встановив:
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

У вказаний строк ОСОБА_5 звернувся до касаційного суду зі скаргою на виконання ухвали Верховного Суду, в якій порушує питання про перегляд ухвали апеляційного суду в касаційному порядку через порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судове рішення та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Скаргу просить розглянути з його участю в режимі відеоконференції.

Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2021 року задоволено частково скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України (далі НАБУ), яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) та зобов`язано службову особу НАБУ, до компетенції якої входить внесення цих відомостей до ЄРДР, не пізніше 24 годин після отримання копії ухвали, внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення, зазначені у заяві ОСОБА_4 від 15 липня 2021 року № 40, в задоволенні заяви в частині зобов`язання НАБУ щодо надання останньому пам`ятки про права потерпілого та витягу з ЄРДР відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року, на підставі ч.4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на зазначену ухвалу слідчого судді.
ОСОБА_5 , не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, звернувся із вказаною скаргою, яку просить задовольнити. При цьому посилається на незаконність, необґрунтованість і невмотивованість судового рішення з огляду на недотриманнявимог статей 55, 214, 303, 307 КПК. Зазначає у скарзі про те, що:

- через порушення слідством вимог зазначених норм КПК виникло порушення його права на отримання пам`ятки про права потерпілого при реєстрації його заяви;
- позбавлення права на отримання пам`ятки з правами потерпілого КПК дозволено лише на підставі постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим, а від моменту реєстрації заяви, згідно з КПК, такого права не має жодна посадова особа правоохоронних органів;
- на його думку, КПК не передбачено розгляд питання про порушення його права на отримання пам`ятки про права потерпілого, враховуючи положення частин 1 і 2 ст.55 КПК, шляхом судового дослідження відомостей щодо обґрунтованості заяви про статус потерпілого; крім того, КПК не містить положення щодо права звернення до слідчого, у наведеній ним ситуації, про надання йому пам`ятки про права потерпілого, оскільки таке право у нього було лише на момент реєстрації заяви;
- у разі відмови слідчим задовольнити клопотання про надання пам`ятки про права потерпілого, без прийняття постанови про відмову у визнанні його потерпілим, він позбавлений права судового захисту щодо зобов`язання слідчого надати йому таку пам`ятку, що свідчить про помилковість судових рішень в частині відмови в задоволенні вимог скарги щодо зобов`язання уповноважених осіб надати йому пам`ятку разом з витягом з ЄРДР, та порушення судами вимог ч.1 ст.303 КПК, згідно із положеннями яких визначено право оскарження на досудовому провадженні рішень, дій, бездіяльності слідчого, а також нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у строк, передбачений КПК.
- надання пам`ятки та витягу з ЄРДР, на його думку, належить до дій, які підлягають судовому контролю, з урахуванням висновку Конституційного Суду України, зазначеного у рішенні від 14 грудня 2011 року (у справі № 19-рп/2011): «Здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, в тому числі слідчий діє до порушення кримінальної справи, однак вдається до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними, недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади».
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ч.3 ст.307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17 червня 2020 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.3 ст.307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.

Крім того, частинами 2 і 3 ст.309 КПК передбачено оскарження під час досудового розслідування в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

При цьому, згідно із положеннями ч.3 ст.392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається із наявних у Суді матеріалів за касаційною скаргою, ухвала слідчого судді стосується безпосередньо часткового задоволення скарги ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених службових осіб НАБУ, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР та зобов`язання службової особи НАБУ не пізніше 24 годин після отримання копії ухвали, внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення, зазначені у заяві ОСОБА_4 від 15 липня 2021 року. При цьому, відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_4 в частині вимог щодо зобов`язання НАБУ про надання пам`ятки і витягу з ЄРДР, слідчий суддя зазначив в ухвалі, що положеннями ст. 307 КПК не передбачено прийняття такого рішення за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, та положеннями ст. 214 КПК передбачено прямий обов`язок слідчого, після внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, розпочати розслідування і надати заявнику витяг з ЄРДР.

Питання про оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування чітко врегульовані вищезазначеними спеціальними нормами чинного КПК.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали за апеляційною скаргою,обґрунтовано звернув увагу на те, що зазначеними нормами чинного КПК не передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчого судді в частині відмови в задоволенні скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що полягає у невиконанні вимог ч.2 ст.55 КПК, окрім ухвал про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, про відмову у відкритті провадження за скаргою чи про повернення скарги.

Крім того, суд апеляційної інстанції, посилаючись на положення статей 7, 24 КПК, обґрунтовано зазначив в ухвалі про їх узгодження з приписами ст. 55 Конституції України, та врахував рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року (№19-рп/2011) щодо офіційного тлумачення ч.2 ст. 55 Конституції України, в якому зазначено реалізація конституційного права на оскарження у суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

При цьому апеляційний суд вказав в ухвалі про те, що за змістом положень ст. 24, ч.3 ст. 392 КПК, забезпечення гарантованого права на оскарження процесуальних рішень слідчого судді здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом та регламентовано §2 Глави 26 КПК. Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків розгляду скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Врахувавши вищенаведені положенняКПК, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку і зазначив про те, що ухвала слідчого судді Солом?янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2021 року, якою скарга ОСОБА_4 задоволена в частині зобов?язання службової особи НАБУ внести до ЄРДР відомості про кримінальніправопорушення, зазначені у його заяві від 15 липня 2021 року № 40, та відмовлено в задоволенні вимог скарги щодо зобов`язання уповноважених осіб НАБУ надати витяг з ЄРДР та вручити пам`ятку про права і обов`язки потерпілого, є рішенням, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а посилання апелянта на можливість оскарження вищезазначеної ухвали суперечить вимогам статей 309, 392 КПК.

Отже, враховуючи наведені в оскаржуваній ухвалі мотиви апеляційного суду, Київський апеляційний суд, керуючись положеннями ч.4 ст.399 КПК, якими передбачено прийняття рішення про відмову у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, та встановивши, що ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає і, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , на думку Суду, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
У зв`язку з цим, посилання у касаційній скарзі на рішення Конституційного Суду України, недотримання слідчим і судами вимог статей 55, 214, 303, 307 КПК, та доводи ОСОБА_4 про позбавлення його права судового захисту щодо зобов`язання уповноважених осіб надати йому пам`ятку про права потерпілого разом з витягом з ЄРДР, що, на його думку, свідчить про помилковість судових рішень в цій частині, не спростовують правильність висновків, наведених в ухвалі суду апеляційної інстанції.

У частині доводів касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що чинним КПК не передбачено розгляд питання щодо порушення його права на отримання пам`ятки про права потерпілого або право звернення до слідчого про надання йому пам`ятки, Суд звертає увагу скаржника на те, що він не позбавлений процесуального права на час здійснення кримінального провадження органами досудового розслідування подавати відповідні заяви і клопотання згідно із положеннями п.4 ч.1 ст.56 КПК та у порядку, визначеному положеннями ст.220 КПК.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (Рішення у справі "Скорик проти України" від 08 січня 2008 року).

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя і порушенням конституційних прав, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Прохання ОСОБА_4 у касаційній скарзі про розгляд скарги з його участю в режимі відеоконференції не може бути вирішено на цій стадії провадження за скаргою, оскільки таке питання вирішується судом касаційної інстанції у разі відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою та під час підготовки кримінального провадження до касаційного розгляду.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його скаргою на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2021 року, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3