Провадження № 274/1303/20
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/229/22

І м е н е м У к р а ї н и
04.02.22 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі секретарів судового засідання . . ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 274/1303/20 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленкорань Республіки Азербайджан, громадянина Республіки Азербайджан, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, маючого (зі слів) двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 (зі слів 33), проживаючого до засудження в АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 06.08.13 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі; 2) 23.11.17 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 121 КК України на 6 років позбавлення волі,

за ст. 391 КК України,

за участі прокурорів . . . . . . ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого . . . . . . . . ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

ОСОБА_4 , прибувши 14 червня 2018 року для відбуття покарання до державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)" (далі РВК-73), що розташована за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с. Райки, вул. Центральна, 1, був ознайомлений з режимом утримання в установі, але, незважаючи на це, систематично його порушував та з 14.06.18 до 25.06.19 44 рази порушив вимоги режиму тримання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

При цьому за ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 серпня 2018 року за чергове злісне порушення встановленого порядку відбування покарання до засудженого ОСОБА_4 було застосовано захід стягнення у виді переведення до приміщення камерного на строк 1 місяць.

Незважаючи на застосування заходів дисциплінарного впливу, ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив та продовжив порушувати режим утримання в даній установі.

Так, 21 червня 2019 року засуджений ОСОБА_4 , в чергове порушив вимоги режиму відбування покарання.

21 червня 2019 року у зв`язку з зазначеним дисциплінарною комісією установи прийнято рішення про накладення стягнення на засудженого ОСОБА_4 . У той же день на підставі вказаного рішення начальником установи винесена письмова постанова про накладення на ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у вигляді поміщення до ДІЗО терміном на 14 діб.

Після цього засудженому ОСОБА_4 доведено до відома рішення комісії у вигляді постанови про поміщення його до ДІЗО РВК-73 терміном на 14 діб та правила поміщення в карцер установи, а саме: п. 6 розділу XXІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України. Також при цьому засудженому ОСОБА_4 доведено до відома вимоги статей 9, 107 Кримінально-виконавчого кодексу України та розділу ІІІ вказаних Правил, які зобов`язують засуджених виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.

25 червня 2019 року ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні ДІЗО РВК-73, за графіком засуджених, які здійснюють прибирання в камері ДІЗО № 2, затвердженого 21.06.19 начальником РВК-73, будучи забезпеченим необхідним для прибирання інвентарем, у категоричній формі відмовився проводити прибирання згідно з даним графіком.

Після цього у той же день близько 09 год. 53 хв. начальник оперативної частини РВК-73 ОСОБА_8 в присутності працівників установи зачитав засудженому ОСОБА_4 письмове розпорядження виконувача обов`язків начальника даної установи від 25.06.19 про обов`язок прибирання камер, карцерів, ДІЗО, ПКТ та ОК засудженими, які в них тримаються, почергово за графіком, а також попередив про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України у разі злісної непокори адміністрації установи.

Засуджений ОСОБА_4 , будучи ознайомлений із законними вимогами адміністрації державної установи «Райківська випрана колонія (№ 73)», а також, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, в категоричній формі відмовився виконувати законне письмове розпорядження виконувача обов`язків начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)», а саме приступити до прибирання камери ДІЗО № 2, в якій він утримувався за порушення вимог режиму відбування покарання.

Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнається винуватим, передбачена ст. 391 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково та показав, що він відбував покарання у виді позбавлення волі в Райківській виправній колонії № 73. До нього склалося неприязне відношення з боку адміністрації через те, що він був бродяжний, мав інше віросповідання, постійного робив їм зауваження, тому практично весь час притягувався до дисциплінарної відповідальності, поміщався в ДІЗО, майже весь строк там пробув. На червень-липень 2019 року він в черговий раз був поміщений у ДІЗО, за те, що не зміг встати на перевірку. Перебував у камері з засудженим з 5-го відділення. Перебуваючи у камері, вони кожного дня здійснювали прибирання, оскільки жили там і їй потрібна була чистота, вони навіть самостійно для цього набирають воду у баклаги, про графік йому нічого не відомо, він нічого не підписував. Того дня до 12 години до нього тричі заходили представники адміністрації, говорили, щоб він прибрався. Він не відмовлявся прибирати, але не дасть над собою знущатися і відразу сказав, що у їхній присутності прибирати не буде, а нехай вони залишать йому знаряддя і зайдуть через півгодини. Врешті решт до нього зайшли п`ятеро чоловік з відеокамерою, повідомили йому, що знімають. Йому доводили якийсь документ, щось читали, попереджували про відповідальність у разі відмови, але ж він не відмовлявся. Вважає, що представники адміністрації діяли у особистих інтересах, не вважає, що в його діях є хоча б якесь порушення, він нічого поганого не зробив, нічого б не змінив у своїй поведінці.

Незважаючи на часткове невизнання фактичних обставин обвинуваченим, його винуватість підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, допитаний в ході судового розгляду як свідок, начальник ОВ ДУ «Райківська виправна колонія (№ 73)», ОСОБА_8 , показав, що обвинувачений ОСОБА_4 відбував покарання у РВК-73, характеризувався негативно, був злісним порушником режиму утримання. На час подій наприкінці весни на початку літа 2019 року ОСОБА_4 відбував стягнення в камері ДІЗО, а він виконував обов`язки першого заступника начальника установи. Засуджені, які знаходяться у камерах ДІЗО, відповідно до ПВР мають обов`язок кожен день прибирати камеру, у якій відбувають стягнення: якщо один кожного дня; якщо двоє і більше по графіку, який їм доводиться, у письмовому вигляді висить на дверях камери. Для прибирання засуджені забезпечуються інвентарем: відро з водою, віник, совок, швабра, ганчірка і гумові рукавички. Графік чергування до засудженого ОСОБА_4 , який відбував стягнення, доводився, вже точно не пам`ятає, але або під розписку, або відмовився підписуватися, про що було складено акт. В той день черговий помічник начальника установи (далі ЧПНУ) ОСОБА_9 доповів йому, що засуджений ОСОБА_4 , незважаючи на неодноразові попередження, не приступає до прибирання камери. Було винесено письмове розпорядження начальника колонії засудженому про проведення прибирання, спустилися до ДІЗО. Засудженому знову запропоновано приступити до прибирання, засуджений відмовився, наскільки пам`ятає у грубій формі, висловлюючи невдоволення діями адміністрації. Ним особисто було зачитано письмове розпорядження начальника установи, засудженого попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК у разі невиконання свого обов`язку. ОСОБА_4 відмовився прибирати, так до прибирання і не приступив. При цьому засуджений жодної поважної причини не називав, казав, що не буде. Відповідно до чинного кримінально-виконавчого законодавства єдиною причиною, коли засуджений може не виконувати прибирання камери згідно зі встановленим графіком за станом здоров`я, у всіх інших випадках це обов`язок засудженого, а не його право. ОСОБА_4 за станом здоров`я міг виконувати обов`язок. Скарг засудженого на неправомірні дії працівників колонії не було.

Як показав свідок ОСОБА_9 , на час подій у 2019 році він обіймав посаду ЧПНУ РВК-73. У виправній колонії відбував покарання ОСОБА_4 , який відбував стягнення за якесь порушення в камері ДІЗО і який відмовився виконувати обов`язок по прибиранню камери. Було підготовлено письмове розпорядження начальника установи засудженому про проведення прибирання. Начальник оперативного відділу ОСОБА_10 в його присутності та присутності інших співробітників запропонував під відеореєстратор ОСОБА_4 приступити до прибирання, при цьому надавався інвентар. ОСОБА_4 в черговий раз відмовився, було оголошено розпорядження, попереджено про кримінальну відповідальність. ОСОБА_4 оголошення розпорядження чув, але до прибирання так і не приступив. Що пояснював засуджений, вже не пам`ятає.

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_11 пояснив, що на час подій він був начальником відділення СПС РВК-73, в якому відбував покарання засуджений ОСОБА_4 . Засуджений, будучи ознайомлений з розпорядком дня, правилами внутрішнього розпорядку, систематично допускав порушення режиму утримання, поміщувався до ДІЗО, переводився до ПКТ, на виховні заходи не реагував. В червні 2019 року ОСОБА_4 відбував стягнення у камері ДІЗО та, будучи забезпеченим відповідним знаряддям (совок, віник тощо), відмовився прибирати у камері. Він був присутнім в камері ОСОБА_4 , коли ОСОБА_10 проголошував письмове розпорядження начальника колонії засудженому про проведення прибирання камери. Засудженому було запропоновано провести прибирання камери, надано інвентар. ОСОБА_4 відмовився, пояснив, що в камері чисто. Це не може бути причиною невиконання обов`язку прибирання. Засудженому було доведено необхідність приступити до прибирання, попереджено про кримінальну відповідальність, якщо не приступить. ОСОБА_4 до прибирання так і не приступив. Вимоги по прибиранню камер висловлюються адміністрацією всім засудженим, не лише ОСОБА_4 , погоджується графік чергування для прибирання.

Як показав свідок ОСОБА_12 , він обіймає посаду начальника ВНіБ РВК-73. Обвинувачений ОСОБА_4 відбував покарання в колонії, характеризувався негативно, систематично порушував режим утримання, поміщувався у ДІЗО, на заходи впливу не реагував, не працював. День не пам`ятає, у 2019 році засуджений відбував стягнення у камері ДІЗО. Під час перебування у камері засуджені мають обов`язок її прибирати, якщо один щоденно, більше по графіку. Він особисто доводив графік чергування до ОСОБА_4 , такий графік було вивішено на камері. В той день засуджений, будучи забезпеченим необхідним інвентарем (віник, швабра, відро з водою, ганчірка), категорично відмовився прибирати камеру ДІЗО, в якій відбував стягнення. Засуджений казав, що в камері ніби чисто і прибирати він не буде. Було видане письмове розпорядження засудженому ОСОБА_4 , щоб той все ж приступив до прибирання камери, попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України, ЧПНУ велася під час цього відеозйомка. Але засуджений все рівно відмовився. Відповідно до ПВР УВП це обов`язок засуджених здійснювати прибирання і права відмовитися вони не мають. Скарг з боку засудженого на дії представників адміністрації не було.

Крім того, винуватість ОСОБА_4 також підтверджується:

-даними висновку по факту вчинення злісної непокори законним вимогам адміністрації колонії від 25.06.19, на підставі якого і направлено матеріали до Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області по факту злісної непокори ОСОБА_4 законним вимогам адміністрації РВК № 73 25.06.19 за обставин обвинувачення (т. 1, а.п. 22-24);

-копією вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.17, відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років (т. 1, а.п. 28-32);

-даними довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_4 , згідно з якою за час відбування покарання останній не мав жодного заохочення та станом на 01.07.19 мав 59 стягнень, в т.ч. 13 вже у 2019 році (в т.ч. поміщення до ДІЗО 21д 21.06.19), стягнення не зняті і не погашені у встановленому законом порядку (т. 1, а.п. 39-41);

-даними копії ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.08.18, згідно з якою подання ДУ РВК-73 задоволено, до засудженого ОСОБА_4 застосовано захід стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу на строк 01 місяць за скоєння порушення встановленого порядку відбування покарання (т. 1, а.п. 35-36);

-даними графіку засуджених, які здійснюють прибирання в камері ДіЗО, ПКТ, з закріпленням 25.06.19 такого прибирання за засудженим ОСОБА_4 (т. 1, а.п. 15);

-даними розпорядження в.о. начальника ДУ РВК-73 від 25.06.19, яким останній розпоряджається засудженому ОСОБА_4 , який забезпечений необхідним для прибирання інвентарем, приступити до прибирання згідно графіка камери ДІЗО № 02, в якій він утримується. Засудженому ОСОБА_4 додатково роз`яснено, що відповідно до п. 6 р. ХХІ ПВР УВП, затверджених наказом МЮ України № 2823/5 від 28.08.18, прибирання камер ДІЗО, карцерів, ПКТ та ОК проводиться засудженими, які в них тримаються, почергово за графіком. Додатково попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України у разі відмови виконати законні вимоги адміністрації установи та приступити до прибирання камери згідно графіка (т. 1, а.п. 16);

-даними протоколу огляду місця події від 17.07.19, при проведенні якого у оперативному відділі РВК-73 зі службового відеореєстратору виправної колонії с.н. 101600128 вилучено флеш-карту типу "Micro SD" об`ємом пам`яті 2Гб з відеозаписами на ній (т. 1, а.п. 54);

-даними протоколу огляду предмету, в подальшому визнаного речовим доказом, від 17.07.19, а саме карти пам`яті типу "Micro SD" з відеофайлами, на яких зафіксовано, як 25.06.19 о 09:26:38 працівники адміністрації у камуфльованій формі заходять до приміщення камери ДІЗО, проносять з собою відро з водою, віник та швабру з ганчіркою, один з працівників підходить до засудженого ОСОБА_4 , повідомляє, що згідно з графіком чергування він має здійснити прибирання у камері ДІЗО № 2, ОСОБА_4 вказує, що відповідно до ст. 63 Конституції України він відповідати не буде та просить надати йому адвоката, так як вважає, що працівники установи знущаються над його гідністю. Працівником установи повідомляється, що прибирання не є процесуальною дією і якщо засуджений не приступить до прибирання, то це буде невиконання законної вимоги представників адміністрації. ОСОБА_4 продовжує вимагати адвоката та відмовляється відповідати на запитання. На пряме питання, чи відмовляється від прибирання від засудженого відповіді не отримано. О 09:33:14 представники адміністрації залишають приміщення камери. 25.06.19 о 09.:53:51 працівники адміністрації знову заходять до камери з інвентарем, начальник оперативного відділу РВК-73 ОСОБА_8 зачитує розпорядження в.о. начальника установи і п. 6 розділу ХХІ ПВР щодо прибирання камер, попереджає ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України. Після цього ОСОБА_8 знову запитує у засудженого ОСОБА_4 , чи зрозуміло вказане розпорядження та ПВР, на що останній вказує, що зрозуміло. ОСОБА_8 ще раз запитує засудженого, чи погоджується він прибирати, ОСОБА_4 категорично відмовляється та до прибирання не приступає (т. 1, а.п. 59-61).

Судом в ході судового розгляду досліджені всі процесуальні джерела доказів (ст. 84 КПК України), які були заявлені та надані сторонами на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), в обсязі, визначеному відповідно до ст. 349 КПК України та в порядку, передбаченому § 3 глави 28 КПК України. Про дослідження будь-яких інших джерел доказування сторони не зазначали, клопотань про долучення, дослідження або перевірку таких доказів до суду не надходило, сторони висловили свою думку про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами.

При цьому судом для забезпечення дотримання вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на справедливий суд до матеріалів провадження в підготовчому судовому засіданні долучено й інші документи, які надано прокурором, в тому числі й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти наведених вище доказів на підтвердження фактів та обставин, що підлягають доказуванню.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не зробив нічого поганого, не відмовлявся виконувати законні вимоги про прибирання в камері і тому його має бути звільнено, суд розцінює з врахуванням інших досліджених в ході судового розгляду доказів, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне діяння, нав`язати свої правила поведінки. Вказані доводи захисту спростовуються як показаннями всіх допитаних у справі свідків, так і, особливо, даними відео, якими повністю спростовуються твердження обвинуваченого в цій частині.

Твердження обвинуваченого про те, що він не відмовлявся від проведення прибирання, оскільки жодного разу не сказав цього на відеокамеру, лише повторював, що в камері чисто, є відповідними по формі, але аж ніяк по змісту: обвинувачений мав обов`язок приступити до прибирання, був забезпечений всім необхідним, але цього так і не зробив, тобто своєю поведінкою у конклюдентній формі і виявив відмову прибирати. Не зазначення такої відмови у словесній формі ніяким чином не впливає на саму суть відмови.

При цьому сама законність вимог адміністрації установи виконання покарання про зобов`язання прибирання в камері відповідно до норм законодавства, наведених у обвинуваченні, обвинуваченим не заперечується.

Доводи обвинуваченого про те, що він же нічого поганого не зробив, судом оцінюються, виходячи з того, що об`єктом злочину є суспільні відносини у сфері виконання покарання у виді позбавлення волі і суспільна небезпечність злочину полягає в тому, що він перешкоджає виконанню вироку, досягненню цілей покарання як щодо самого засудженого, так і щодо інших осіб, та порушує нормальну діяльність органів кримінально-виконавчої системи, які забезпечують виконання вироку суду та призначеного цим вироком покарання. Судом не оцінюється чистота камер ДІЗО і не сам по собі факт неприбирання камери інкримінується ОСОБА_4 . Суспільна небезпека дій ОСОБА_4 полягає у тому, що він, відверто ігноруючи передбачені чинним законодавством свої обов`язки та законні вказівки адміністрації установи, у такий спосіб намагається змусити адміністрацію підлаштовуватися під власні забаганки, перебувати у місцях позбавлення волі на власних умовах, а не на умовах, визначених законодавством, суттєво знижуючи своєю поведінкою авторитет представників адміністрації в очах інших засуджених, що вкрай ускладнює нормальну діяльність виправної колонії. Саме тому законодавцем і визначено, що дії, які інкримінуються ОСОБА_4 , є суспільно небезпечними і тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ст. 391 КК України, як злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

Обставин, що пом`якшували б покарання обвинуваченому, суд не встановив.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає: рецидив злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України (в ред. від 15.11.11) кримінальне правопорушення, передбачене ст. 391 КК України, є злочином середньої тяжкості, з 01.07.20 нетяжким злочином.

Обвинувачений раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі, за місцем відбування покарання характеризувався негативно, за час відбування покарання в РВК-73 допустив 44 порушення вимог режиму тримання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі 7 разів поміщався до ДІЗО, одного разу переводився до ПКТ, заохочень не мав жодного, не працевлаштований, до суспільно корисної праці ставлення негативне, байдуже ставився до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачав суспільної необхідності у виконанні, перебував на профілактичному обліку, як "злісний порушник вимог режиму тримання".

З урахуванням наведеного, зокрема того, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі, однак висновків для себе не зробив і, відбуваючи покарання, знову вчинив умисний злочин, пов`язаний з уникненням від виконання встановлених норм поведінки, приймаючи до уваги санкцію закону, суд приходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе, і тому призначає покарання у виді позбавлення волі. Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 10.08.20 був звільненим з ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)» за відбуттям покарання за вироком від 23.11.17, тобто повністю відбув покарання за цим вироком і не має невідбутого покарання, приймаючи до уваги, що цих умов весь час перебування в УВП зараховано до строку покарання за попереднім вироком, у суду відсутні підстави як для застосування положень ст. 71 КК України, так і для застосування положень ст. 72 КК України. На думку суду саме призначене покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подано, дані про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.

Підстав для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу, враховуючи перебування останнього у слідчому ізоляторі у іншому кримінальному провадженні, приймаючи до уваги відсутність клопотань з даного приводу, до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 10 (десять) місяців.

Початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Речовий доказ після набрання вироком законної сили: карту пам`яті типу "Micro SD", об`ємом 2 GB, яку приєднано до матеріалів провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.07.19 на карту пам`яті типу "Micro SD", об`ємом 2 GB, на якій містяться два відеозаписи із назвами "X700000__0015 mp4" та "X700000__0016 mp4" - скасувати.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_4 - не застосовувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1