Справа № 188/1685/21
Провадження № 1-кп/188/227/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Петропавлівка обвинувальний акт з угодою про примирення, укладеною 30 листопада 2021 року між потерпілим ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000157 від 06 листопада 2021 року, який надійшов від прокурора Першотравенської окружної прокуратури 02 грудня 2021 року, стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Топчине Магдалинівського району Дніпропетровської області, освіта середня, працюючого у відділі з благоустрою Миколаївської ОТТ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей немає, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимого:

1) 20.12.2004 Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік;

2) 17.09.2007 Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком три роки; постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 11.09.2000 направлений для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки;

3) 08.07.2009 Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, 289, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст.71 КК України до цього покарання приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки 5 років 1 місяців; звільнений 03.05.2012 умовно-достроково на строк 1 рік 5 місяців 18 днів;

4) 17.10.2012 Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, на підставі ст.71 КК України до цього покарання приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк один рік вісім місяців; звільнений 17.06.2014 по відбуттю покарання;

5) 06.08.2015 Петропавлівським районним судом за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком три роки; 19.11.2015 ухвалою Апеляційного суду вирок в частині покарання скасований і призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; звільнений 23.06.2017 умовно достроково на 5 місяців 11 днів;

6) 23.03.2016 Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ст.395, ч.4 ст.70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строкдва роки;

7) 05.03.2018 Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік; на підставі ст.75 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2018 направлений для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 о 18:00 31 жовтня 2021 року знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив, що на столі в зальній кімнаті вказаного будинку лежить мобільний телефон марки «Samsung А-5» з сім-карткою мобільного оператора «Водафон» № НОМЕР_1 , що належить його брату ОСОБА_3 , який використовує вказаний телефон в якості фінансового номеру для банківської картки АТ КБ «Приватбанк».

В цей час у ОСОБА_4 виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме: грошових коштів з банківської картки АТ КБ «Приватбанк», яка належить його брату ОСОБА_3 .

Реалізуючи свій умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи корисливий мотив та переслідуючи мету наживи, скориставшись тим, що поряд з ним нікого не було, самовільно взяв мобільний телефон марки «Samsung А-5», в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «Водафон» № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , шляхом вільного доступу, повторно, здійснив дзвінок на клієнтський номер АТ КБ «Приватбанк» 3700 та за допомогою голосового ІVR-меню перерахував грошові кошти в загальній сумі 3400 гривень, які належали ОСОБА_3 , на іншу банківську картку.

Після чого ОСОБА_4 викрадені грошові кошти обернув у свою власність та розпорядився ними на свій розсуд. Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 3400 грн.

Під час досудового розслідування 30 листопада 2021 року між потерпілим ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 була укладена угода про примирення, яка разом з обвинувальним актом направлена до суду та отримана судом 02 грудня 2021 року.

Згідно з угодою про примирення ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених в угоді.

Сторони визнали розмір матеріальної шкоди, спричиненої підозрюваним потерпілій у сумі 3400,00 грн, яка відшкодована у повному обсязі.

Сторони погодили покарання ОСОБА_4 за вказане кримінальне правопорушення у виді трьох років обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України.

Сторони зазначили в угоді, що вони розуміють наслідки укладення та затвердження цієї угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, а саме, обмеження права оскарження вироку згідно зі ст. ст. 394, 424 КПК України, та відмову від прав, передбачених ст. 474 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав повністю, просить суд затвердити угоду про примирення та призначити йому узгоджену міру покарання, пояснив, що наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, йому зрозумілі, укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, насильства, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Потерпілий в судовому засіданні заявив, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, насильства, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України, йому зрозумілі, умови угоди він підтримує в повному обсязі та просить затвердити.

Прокурор не заперечує проти затвердження угоди про примирення.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з такого.

Пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Згідно зі ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Суд вважає вірною кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Вирішуючи питання щодо угоди, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою № 9043/05 від 29 квітня 2014 року. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Національний суд, який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини. Він також має переконатися в тому, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують визнання обвинуваченим вини в угоді або ж визнавальні свідчення, надані обвинуваченим (п.67).

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані судом до обвинуваченого у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

За таких обставин суд, переконавшись, що сторони примирилися і укладення угоди є добровільним, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, зобов`язання, взяті за угодою обвинуваченим, виконані повністю, узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, характеру і тяжкості обвинувачення, особі обвинуваченого, який раніше судимий, обставинам, що пом`якшують покарання, якими є щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутності обставин, які обтяжують покарання, вважає можливим затвердити угоду про примирення та призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і підстав для його обрання немає.

Керуючись ст.ст. 314, 376, 468-470, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення, укладену 30 листопада 2021 року між потерпілим ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляції через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим (підозрюваним) може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;

3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про примирення потерпілий має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно вручається обвинуваченому і прокурору. Не пізніше наступного дня копія вироку направляється особам, які були відсутні в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1