Номер провадження: 11-сс/813/1247/21
Номер справи місцевого суду: 494/957/21 1-кс/494/570/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваної ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 30 липня 2021 року про відмову у застосуванні до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування до неї запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000355 від 29 липня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342; ч.2 ст.345 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 30 липня 2021 рокубуло відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342; ч.2 ст.345 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Строк дії ухвали визначено на два місяці, тобто до 30 вересня 2021 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що слідчим суддею порушено вимоги ч.1 ст.131 та ч.3 ст.176 КПК України, внаслідок чого обрано запобіжний захід, який не забезпечить дієвості кримінального провадження.

Так, прокурор стверджує, що застосування запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Крім того, апелянт вказує, що слідчий суддя не врахував передбачені ст.178 КПК України обставини, а саме що кримінальні правопорушення вчинено в стані алкогольного сп`яніння, характер та спрямованість цих правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній, наявність обґрунтованої підозри.

Також прокурор вважає, що у цьому кримінальному провадженні встановлені та наявні ризики, передбачені п. 1-3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Позиції учасників апеляційного провадження

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Підозрювана ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового розгляду, дослідивши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.) с законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342; ч.2 ст.345 КК України,є обґрунтованою.

Відповідно до клопотання слідчого, 29.07.2021 дільничний офіцер поліції сектору превенції ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 разом з інспектором ГРПП ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 заступили на добове чергування у складі слідчо-оперативної групи відділення поліції № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області.

Цього ж дня, приблизно о 17.30 годині, на підставі отриманого повідомлення на лінію «102» від ОСОБА_12 про вчинення невідомими особами хуліганських дій поряд з магазином «Христина», розташованого у с. Михайлопіль, Березівського району Одеської області, слідчо-оперативна група прибула за вищевказаною адресою.

По прибутті за адресою: АДРЕСА_1 , поряд з магазином «Христина» працівники поліції помітили ОСОБА_7 , яка перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння голосно виражалась нецензурною лайкою, чим порушувала громадський порядок і спокій громадян.

З метою виконання завдань поліції, які визначені ст. 2 Закону України «Про національну поліцію» щодо забезпечення публічної безпеки і порядку, співробітники поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 представились, пред`явили службові посвідчення працівників поліції та висловили ОСОБА_7 законну вимогу припинити протиправні дії. В цей час у ОСОБА_7 виник умисел на вчинення опору працівникам поліції під час виконання ними службових обов`язків по охороні громадського порядку. На виконання свого злочинного умислу ОСОБА_7 почала виражатись у відношенні працівників поліції нецензурною лайкою та вчинила напад у ході якого завдала кулаком руки удар в ліве плече одягненого у формений одяг офіцера поліції сектору превенції ВП № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 .

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_7 законних вимог по припиненню дій, які порушують громадський порядок і спокій громадян, та відбиття нападу на поліцейського, офіцер поліції сектору превенції ВП № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , у відповідності до ст. 45 Закону України «Про національну поліцію» застосував до ОСОБА_7 засіб, споряджений речовинами сльозогінної та дратівної дії «ТЕРЕН-4». В цей час у ОСОБА_7 виник умисел на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків.

На виконання свого злочинного умислу, 29.07.2021, під час перебування за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 виявляючи явну неповагу до працівника правоохоронного органу, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, наблизилась до працівника поліції ОСОБА_10 та завдала три удари руками в область обличчя працівнику правоохоронного органу, від яких останній впав на землю. Умисними, протиправними діями ОСОБА_7 спричинила працівнику правоохоронного органу ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя, потилиці та шиї.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342; ч.2 ст.345 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 30.07.2021;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 30.07.2021, який надав показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 30.07.2021, яка надала показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 30.07.2021, яка надала показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 30.07.2021, яка надала показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 30.07.2021, яка надала показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом огляду відеозапису від 30.07.2021, на якому зафіксовані обставини скоєння кримінального правопорушення;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинені кримінального правопорушення від 29.07.2021;

- іншими матеріалами кримінального провадження №0000355у їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

В апеляційній скарзі, як на підстави необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор посилається на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі доведеності її вини.

Разом з цим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Також у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено: «… Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Так, дійсно, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні двох нетяжких злочинів, в тому числі за ч.2 ст.345 КК України, за який передбачено покарання, окрім менш тяжких, також у виді позбавлення волі на строк до 5 років.

Апеляційний суд зазначає, що положеннями пункту 3 частини 2 ст.183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Під час апеляційного розгляду було встановлено, що з моменту застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, остання належним чином виконував покладені на неї процесуальні обов`язки та не намагалася переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_7 самостійно з`явилася до Одеського апеляційного суду на розгляд апеляційної скарги прокурора.

Щодо твердження прокурора про те, що у випадку застосування до підозрюваної ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, остання може вчиняти нові злочини, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 раніше не судима, а прокурором не було надано доказів про те, що на теперішній час ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності у іншому провадженні.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Так, ОСОБА_7 раніше не судима, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_7 одружена та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, свідоцтвами про народження дітей та свідчить про наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків.

Відповідно до характеристики, наданої Михайлопільським старостою Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_16 , за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується виключно з позитивної сторони.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризику незаконного впливу підозрюваною на свідків, оскільки їй відоме їх місце проживання, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Проте, апеляційний суд враховує закріплену в п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і розтлумачену в п. 86 рішення ЄСПЛ у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30.01.2018 «презумпцію на користь звільнення» з урахуванням того, що запобігти встановленим ризикам можливо, шляхом застосування до підозрюваного цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, апеляційний суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Під час апеляційного розгляду прокурор не довів та не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Окрім того, у відповідності до вимог, прокурором під час апеляційного розгляду не було доведено, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
За таких обставин, з огляду на положення п.3) ч.2 ст.183 КПК України, до ОСОБА_7 не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що застосований до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, являється необхідним та достатнім в даному випадку для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_7 під час досудового розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею на підставі повного та всебічного дослідження обставин провадження та відповідно до приписів кримінального процесуального закону зроблений висновок про відсутність підстав для застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 30 липня 2021 року про відмову у застосуванні до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування до неї запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000355 від 29 липня 2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342; ч.2 ст.345 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4