ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 лютого 2022 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:
Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю учасників судового провадження:
секретаря судового
засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000397 від 11.04.2017 року за апеляційними скаргами першого заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 та прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 листопада 2021 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , інваліда дитинства ІІІ групи, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, -
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст оскарженого судового рішення.
Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 листопада 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України призначено покарання:
- за ч.3 ст.286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік;
- за ч.1 ст.135 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі .
На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
На підставі ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку виконає покладені на нього судом обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Стягнуто з ОСОБА_6 витрати за проведення експертиз у сумі 889 гривень 83 копійки на користь держави.
Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.
________________________________________________________________________________________
ЄУНСС: 723/3597/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10
Провадження №11-кп/822/52/22 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.
Перший заступник керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України.
За ч.2 ст.286 КК України призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
За ч.1 ст.135 КК України призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
На підтримку своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
Крім того, вказує, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не могло бути призначене ОСОБА_11 , оскільки останній взагалі не має права керувати транспортними засобами.
Також зазначає, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.49, 74 КК України не звільнив ОСОБА_6 від покарання за ч.1 ст.135 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.
Прокурор Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок, виключити з вироку посилання на призначення ОСОБА_6 додаткового покарання за ч.2 ст.286 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.135 КК України та виключити з вироку посилання на застосування ст.70 КК України.
Свої доводи мотивує неправильним застосуванням судом першої інстанції положень кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_6 10 квітня 2017 року, приблизно о 20 год. 10 хв., в смт.Красноїльськ Чернівецького району Чернівецької області порушуючи вимоги п.2.1.(а) Правил дорожнього руху України, сів за кермо мотоцикла Vipеr SZ200, який не має реєстраційного номерного знака та не зареєстрований на території України, та рухаючись по вул.Дружби із швидкістю приблизно 45-50 км/год., не врахував дорожню обстановку, проявивши неуважність та самовпевненість у своїх діях не впевнившись, що дії по керуванню вказаним мотоциклом будуть безпечним для інших учасників руху, діючи в порушення невиконання вимог пункту 1.1. ПДР, горизонтальної дорожньої розмітки та п.12.3., ПДР, перетнув суцільну лінію, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв наїзд на малолітнього велосипедиста ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 та цим самим вчинив дорожньо-транспортну пригоду, під час якої потерпілий ОСОБА_12 , отримав тілесні ушкодження у виді саден в ділянці обличчя, голови, тулуба та кінцівок, лінійний перелом потиличної кістки зліва, епідуральну гематому проекції лівої півкулі мозочка, забій головного мозку, які згідно висновку судово-медичного експерта №701 мд від 15.06.2020 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя.
Вказану дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_6 , згідно висновку експерта № 315-А від 20.07.2020 року, скоїв в результаті порушення та невиконання ним вимог пунктів 1.1 ПДР та п.12.3 ПДР.
Таким чином, ОСОБА_6 своїми діями, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.
Крім того, після здійснення наїзду на ОСОБА_12 , водій ОСОБА_6 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимог п. 2.10 ПДР, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 , внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження, розуміючи, що поставив потерпілого в небезпечний для життя стан та усвідомлюючи те, що залишає без допомоги особу, яка внаслідок отриманих травм позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, маючи реальну можливість надати потерпілому допомогу, не виконав свого обов`язку, покладеного на нього законом і загальновизнаними нормами моралі, не переконався, чи потребує потерпілий допомоги, не викликав карету швидкої допомоги, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу та з метою уникнути відповідальності за скоєне, з місця пригоди втік, чим завідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_12 , який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, отже він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілому допомогу. Допущені водієм ОСОБА_6 , порушення вимог Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками у виді спричинення тілесних ушкоджень малолітньому потерпілому ОСОБА_12 .
Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.135 КК України завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 підтримала частково.
Обвинувачений та захисник підтримали апеляційні скарги в частині зміни вироку, в решті просили залишити їх без задоволення
Потерпілий та його законний представник у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та дату судового розгляду. Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, їхня неявка не перешкоджає розгляду апеляційних скарг прокурорів.
Мотиви Суду.
Заслухавши суддю-доповідача, що виклав зміст оскаржуваного вироку та доводи апеляційної скарги, позиції сторін з приводу поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників судового провадження у судових дебатах, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглядав кримінальне провадження у порядку ч.3 ст.349 КК України.
Оскільки фактичні обставини кримінального провадження та доведеність винуватості ОСОБА_6 апелянтами не оспорюються, висновки суду першої інстанції в цій частині колегією суддів не перевіряються.
Згідно ст.370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Переглядаючи вирок в частині призначення покарання та звільнення від його відбування, колегія суддів встановила, що районний суд вимог закону про кримінальну відповідальність не дотримався.
Щодо призначеного покарання за ч.1 ст.135 КК України.
Погоджуючись із призначеними районним судом видом та мірою покарання, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_6 10 квітня 2017 року.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.135 КК України, відповідно до положень ст.12 КК України, є нетяжким злочином.
Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Відповідно до ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.
Районним судом не застосовано положення закону України про кримінальну відповідальність, яке підлягало застосуванню у даному випадку, а тому доводи апеляційних скарг прокурорів у цій частині є слушними.
Щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням за ч.2 ст.286 КК України та призначення додаткового покарання.
Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Колегія суддів вважає, що всупереч доводам апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 , районний суд цих вимог дотримався.
Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 вчинив необережний злочин, свою винуватість визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, є особою молодого віку, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.
Крім того, стороною захисту надано до апеляційного суду заяву потерпілого ОСОБА_12 та його законного представника ОСОБА_13 , в якій вони вважають вирок районного суду законним та обґрунтованим і просять залишити його без змін.
Колегія суддів враховує позицію потерпілої сторони, в якої відсутні претензії майнового та морального характеру до ОСОБА_6 , та вони не бажають його притягнення до більш суворої міри відповідальності.
З довідки про склад сім`ї, наданої захистом у судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_6 проживає з батьком ОСОБА_11 , 1952 року народження, та братом ОСОБА_14 , який є інвалідом ІІІ групи у зв`язку із психічним захворюванням, які фактично знаходяться на його утриманні.
Крім того, сам ОСОБА_6 має ІІІ групу інвалідності у зв`язку із отриманою в дитинстві травмою, йому протипоказана важка фізична праця та рекомендований «Д» нагляд.
Наведені обставини, на переконання апеляційного суду, у своїй сукупності свідчать про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_6 можливе без реального відбування покарання, а тому доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 в частині скасування вироку є безпідставними.
Крім цього, відповідно до листа РСЦ ГСЦ МВС в Чернівецькій області від 04 серпня 2020 року №31/24/08-505, громадянину ОСОБА_6 посвідчення водія на право керування всіма видами транспортних засобів не видавалося (т.1 а.п.115).
Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд не вправі призначити покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не має права керувати транспортними засобами.
Всупереч вказаним положенням, судом першої інстанції призначено ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а тому вирок в цій частині підлягає зміні, а апеляційні доводи прокурорів є слушними.
Враховуючи викладене, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити повністю.
Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 листопада 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.135 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_6 від покарання за ч.1 ст.135 КК України на підставі ч.5 ст.74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до ст.49 КК України.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.286 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку виконає покладені на нього судом обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_15 Станковська

Згідно з оригіналом
Суддя Чернівецького
апеляційного суду _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

22.02.2022 року
(дата засвідчення копії)