Справа № 456/3119/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/926/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року у м. Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 серпня 2021 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 серпня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.408 КК України, й призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді 5 років позбавлення волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.

На підставі п.1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

За вироком суду, 20.07.2017 ОСОБА_7 з Міністерством оборони України в особі начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба генерал - майора ОСОБА_9 укладено контракт про проходження військової служби. Наказом начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 05.06.2018 № 140 ОСОБА_7 відраховано від подальшого навчання у вказаному навчальному закладі. Відповідно до наказу ТВО начальника Харківського Національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба генерал-майора ОСОБА_10 від 12.06.2018 №149 ОСОБА_7 направлено для подальшого проходження строкової військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2018 № 134 ОСОБА_7 призначено на посаду оператора зенітної ракетної обслуги зенітної ракетної батареї та зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини. Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині, солдат ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби ОСОБА_7 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби і виконував покладені на нього завдання.
Однак, 19.06.2018 о 19 год. 35 хв. солдат ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи строкову військову службу, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби назавжди, без поважних причин, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив дезертирство, тобто самовільно залишив військову частину з метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України.
Не погоджуючись із вказаними вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається на те, що оскаржуваний вирок прийнятий з порушенням норм матеріального і процесуального права. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Вказує, що суд першої інстанції зазначив про те, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 підтвердили той факт, що ОСОБА_7 був ознайомлений з чинним законодавством щодо умов виходу у відпустку. Однак жоден із вказаних свідків не підтвердив, що ознайомлював ОСОБА_7 з порядком виходу у відпустку. Також жоден зі свідків не ствердив, що ОСОБА_7 переховувався та підтвердили виключно факт відсутності ОСОБА_7 19.06.2018 року на вечірньому шикуванні.

Зазначає, що свідок ОСОБА_16 повідомив про те, що він не роз`яснював ОСОБА_7 положення Порядку надання відпусток, а інформація про таке ознайомлення повинна бути наявна в особовій справі. Згідно матеріалів особової справи солдата ОСОБА_7 (т.2 а.с. 100-118) інформація про ознайомлення останнього з відповідними положеннями відсутня. В обліково-послужній картці солдата ОСОБА_7 (т.1 а.с.103-105) також відсутня відмітка про його ознайомлення з Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Апелянт звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які би підтверджували той факт, що ОСОБА_7 знав порядок відбуття у відпустку. Звертає увагу, що доказів, які би підтверджували те, що ОСОБА_7 покидав частину не через КПП в судовому засіданні не здобуто, а показання свідка ОСОБА_11 стосовно того, що ОСОБА_7 не покидав військову частину через КПП, а швидше за все переліз через паркан є припущеннями.

Апелянт наголошує, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Так, не надано жодної оцінки наступним письмовим доказам, дослідженим у судовому засіданні, а саме: листу № 5184 від 28.07.2020 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; листу № 3739 від 26.05.2020 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; листу № 116/9/3/4255/616 від 30.12 2020 Командування Сухопутних військ ЗСУ.

Сторона захисту вказує, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Так, судом першої інстанції визнано доказами вини ОСОБА_7 у вчиненні дезертирства на підставі показань свідків, які лише ствердили факт відсутності ОСОБА_7 у військовій частині та на письмових доказах, які лише підтверджують факт перебування ОСОБА_7 на військовій службі, що не заперечується ним. Водночас, суд першої інстанції не взяв до уваги свідчення самого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_17 та письмові докази, надані стороною захисту, які доводять те, що ОСОБА_7 не мав умислу ухилятися від військової служби, а лише вважав, що він має право на відстрочку від військової служби, що підтверджено рішеннями судів, листами обласного військового комісара, наявними в матеріалах справи, і в яких чітко доведено що він має право на звільнення та надання відстрочки.

Звертає увагу, на пояснення ОСОБА_7 про те, що він залишав військову частину з метою відбути у відпустку і мав намір повернутися з такої відпустки. Відпустку він попросив у зв`язку з сімейними обставинами, і з метою отримання цієї відпустки він написав рапорт про надання відпустки, який був підписаний ТВО командира 2 зенітно-ракетної військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 , після чого був переданий ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_18 , розцінив як лінію захисту, яка не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні. Водночас, суд прийшов до висновку, що рапорт солдата ОСОБА_7 від 18.06.2018 про надання відпустки свідчить про те, що ОСОБА_7 дійсно мав намір відбути відпустку.

Вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 неправомірно покинув військову частину після того як рапорт на відпустку підписав його безпосередній начальник ОСОБА_19 , суперечать обставинам справи та вимогам Статуту внутрішньої служби збройних сил України. Апелянт стверджує, що ОСОБА_7 діяв у межах Статуту, отримавши погодження його безпосереднього командира ОСОБА_20 на відбуття у відпустку (підпис погодження на рапорті про надання відпустки) та отримавши усну згоду відбути у відпустку раніше визначеного у рапорті терміну. А недотримання ОСОБА_7 порядку відбуття у відпустку пояснюється тим, що відповідальними посадовими особами ЗСУ його не було ознайомлено з Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, якою регламентується порядок відбуття у відпустки. ОСОБА_7 пояснив, що не знав про необхідність вчинення додаткових дій (крім погодження безпосереднього командира) для відбуття у відпустку і вважав, що відбуває у відпустку на законних підставах, саме тому він вийшов з розташування військової частини у військовій формі і через КПП. Покликається на показання свідка ОСОБА_21 , який підтвердив, що ОСОБА_7 не знав порядку відбуття у відпустку, та вважали, що ОСОБА_7 правомірно відбув і відпустку, що встановлено під час судового розгляду і відображено у вироку. За таких обставин сторона захисту вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України.

Апелянт наголошує, що в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 не придбав фіктивних документів, не проживав під чужим іменем, не приховував своєї належності до ЗСУ, не проживав на нелегальному становищі. Відтак у судовому засіданні не встановлено доказів існування у ОСОБА_7 прямого умислу назавжди ухилитися від військової служби. Також не встановленого і не доведено жодної мети, яку би міг переслідувати ОСОБА_7 . Тим більше під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 мав намір продовжувати службу в ЗСУ. Вважає, що суд першої інстанції не врахував норми Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Сторона захисту стверджує, що свідки обвинувачення не підтвердили вину ОСОБА_7 у тому, що він мав на меті ухилитися від військової служби, будь-яких письмових доказів або речових доказів, які б викривали ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 КК України сторона обвинувачення теж не надала. Оскаржуваний вирок базується виключно на припущеннях сторони обвинувачення. Жодних доказів, які б прямо або непрямо підтверджували існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, під час судового розгляду не здобуто.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які просили задоволити апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_22 , який просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні в повному обсязі.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, та пояснив суду першої інстанції, що 13.06.2018 він прибув у військову частину НОМЕР_1 для проходження строкової військової служби. 14.06.2018 він написав рапорт про надання відстрочки та звільнення за сімейними обставинами. На момент перебування на навчанні у Харківському університеті його начальник курсу повідомив, що розберуться з даним рапортом у військовій частині, оскільки в університеті він мав намір подати таку заяву. Командир взводу ОСОБА_18 допоміг йому в написанні даної заяви. 14.06.2018 на співбесіді у командира військової частини ОСОБА_15 , він передав останньому рапорт на звільнення і надання відстрочки та документи підкріплені до нього, а саме копію пенсійного посвідчення та копію посвідчення ліквідатора ЧАЕС його батька. ОСОБА_15 повідомив, що він має написати рапорт власноручно та звертатися у військомат за місцем проживання, тому повернув рапорт та відправив його до військового юриста ОСОБА_23 . Після цього ОСОБА_23 повідомив його батька, що цих документів недостатньо, а рапорт має бути складений батьком. 18.06.2018 йому зателефонував батько та повідомив, що його мати захворіла, відповідно він написав рапорт про надання відпустки за сімейними обставинами. Рапорт він писав разом з командиром роти, за його комп`ютером, у двох екземплярах. Після цього рапорт він відніс на підпис до ОСОБА_13 , а потім відніс командиру ОСОБА_18 , один екземпляр рапорта він забрав, підписав і залишив у себе, інший не підписав. ОСОБА_18 сказав, що командир військової частини відпустить його, оскільки є два підписи та що він може брати квитки. Білети на потяг були на 19.06.2018 на 19:00 год. 19.06.2018 близько 17:30 год. він зібрав речі, пройшов КПП і поїхав додому. На наступний день він приїхав до метері та був із нею. Він взяв відпустку на 10 днів, однак коли вже потрібно було повертатися, батько сказав йому бути вдома, оскільки йому мають надати відстрочку. Він не переховувався, а проживав з матір`ю, за місцем реєстрації. На час затримання 27.06.2019 він виходив із дому, за межами військової частини він був близько року. Про те, що його розшукують, йому нічого не було відомо. Зазначив, що про відпускний квиток йому нічого не було відомо, а ОСОБА_18 його запевнив, що він може їхати додому, у військовій частині він залишив свій номер телефону, однак у нього було дві сім карти та одну з них він загубив. Просить суд виправдати його за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, зазначив, що не мав жодного наміру не виконувати свій конституційний обов`язок. Усвідомлює, що вчинив неправильно, однак жодного умислу не мав.
Зокрема, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 надав аналогічні пояснення щодо обставин вчиненого правопорушення та стверджував, що не знав про необхідність вчинення додаткових дій (крім погодження безпосереднього командира) для відбуття у відпустку і вважав, що відбуває у відпустку на законних підставах, саме тому він вийшов з розташування військової частини у військовій формі і через КПП.

Однак, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що у його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України, повністю спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені судом першої інстанції та наведені у вироку суду.

Зокрема, незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України, така підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, а саме: показаннями допитаного в судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_11 , який зазначив, що він займає посаду заступника командира військової частини НОМЕР_2 . Повідомив, що 19.06.2018 він виконував обов`язки заступника командира полку з морально-психологічного забезпечення та в його обов`язки входить слідкувати за дотриманням дисципліни у військовій частині. Близько 21 год. його викликали з дому на службу, оскільки ОСОБА_7 самовільно залишив військову частину. Через КПП він не покидав військову частину, а швидше за все переліз через паркан. Після переводу ОСОБА_7 був у військовій частині п`ять днів. ОСОБА_7 йому безпосередньо не підпорядковується. Через три дні він підготував відповідні документи для правоохоронних органів, зокрема і копію службового розслідування, для внесення відомостей до ЄРДР. Зазначив, що він проводив службове розслідування та телефонував батькам ОСОБА_7 , однак вони повідомили, що їм нічого не відомо про місцезнаходження сина. ОСОБА_7 в соціальній мережі виставив фото з дівчиною, а сам на зв`язок не виходив. Після внесення відомостей в ЄРДР вони припинили його розшук. Зазначив, що ОСОБА_7 роз`яснювали вимоги законодавства щодо заборони залишати військову частину, в особовій справі є розписка про ознайомлення останнього з даними вимогами. До травня 2019 року не було жодного повідомлення, що ОСОБА_7 повернувся у військову частину, тобто 1 рік та 6 місяців він не повертався до військової частини. ОСОБА_7 є військовослужбовцем строкової служби, а тому рапорту на відстрочку не може подавати, тільки на перевід. Зазначив, що ОСОБА_7 до нього не підходив та жодного рапорту не подавав і не показував. Після залишення військової частини ОСОБА_7 , ним було вжито перших заходів щодо його розшуку на території військової частини, вокзалу та автостанції. Командиром ОСОБА_7 на той час був ОСОБА_18 , який повідомив, що ОСОБА_7 з жодним повідомленням не звертався. Звернув увагу, що про подання рапорту ОСОБА_7 про звільнення за сімейними обставинами чи станом здоров`я ,йому нічого не відомо, оскільки на рапорті ставиться віза безпосередньо командира полку, відповідно виноситься наказ та військовослужбовець отримує відповідний квиток, стає на облік у військоматі на час відпустки, чого ОСОБА_7 зроблено не було;
Даними в судовому засіданні суду першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що він служить у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначив, що він ОСОБА_7 не знає, однак 19.06.2018 він чергував та на шикуванні помітив, що відсутній військовослужбовець ОСОБА_7 , про що доповів черговому по частині, зокрема він повідомив майора ОСОБА_24 , який в свою чергу повідомив ОСОБА_25 , ОСОБА_26 і АДРЕСА_2 , які організували пошук ОСОБА_7 . Зазначив, що в обід цього ж дня ОСОБА_7 був у військовій частині, однак після цих подій останній у військову частину вже не з`явився;
Також, наданими в судовому засіданні місцевого суду показаннями свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що він служить у військовій частині НОМЕР_1 . 19.06.2018 він був командиром батареї, де ОСОБА_7 проходив військову службу, однак на шикуванні виявили, що той відсутній. Звернув увагу, що ОСОБА_7 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 кілька днів. Після 19.06.2018 ОСОБА_7 у військову частину не повертався та про себе не повідомляв. Зазначив, що ОСОБА_7 звертався з рапортом про надання відпустки, однак його візи недостньо для надання відпустки, зокрема має бути три візи: командира підрозділу, командира дивізіону та резолюція командира військової частини, після цього виноситься відповідний наказ та провідним інспектором виписується відпускний квиток, а солдат розписується про його отримання і лише тоді покидає військову частину;
Даними в судовому засіданні суду першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що у 2018 році він служив у військовій частині НОМЕР_1 та був головним старшиною девізіону, звільнився у вересні 2019 року, у зв`язку із незадовільним станом здоров`я. ОСОБА_7 служив в даній частині близько 1-2 тижнів. 19.06.2018 черговий по частині повідомив, що під час шикування на вечерю виявлено відсутність солдата ОСОБА_7 . Після чого провели заходи з його розшуку в частині, а згодом і на вокзалі, однак знайти ОСОБА_7 не вдалось, спроби зв`язатись із ним по телефону також не дали жодного результату. ОСОБА_7 до нього з рапортом про відпустку не звертався. По факту залишення ОСОБА_7 військової частини було проведено службове розслідування. Після цього ОСОБА_7 у військову частину не повертався. Зазначив, що з метою надання відпустки солдат повинен написати рапорт командиру відділу, який погоджує командир обслуги, командир батареї, командир девізіону, після чого надається в чергову частину для оформлення та видається наказ командира полку. ОСОБА_7 повинен був отримати відпускний листок, підписатись про його отримання та після цього покинути військову частину. Повідомив, що згідно статуту Збройних Сил України відпустка надається згідно графіку. Кожного разу солдати інструктуються та в журналі розписуються, коли отримали відпускний лист. Солдат пише рапорт на відпустку по зразку, у військовій частині НОМЕР_1 є інформаційний стенд, заступник командира по виховній роботі проводить роз`яснювальну роботу із солдатами. Під час відпустки солдат зобов`язаний за місцем проживання стати на облік у військоматі;
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_21 , повідомив, що ОСОБА_7 є його сином. Після першого півріччя навчання сина йому зателефонував викладач щодо переведення ОСОБА_7 на інший факультет, однак він відмовився. Також його синові пропонували звільнитись за власним бажанням, однак він звертався зі скаргами, після чого його сина відрахували за недисциплінованість. 13.06.2018 його син прибув до військової частини НОМЕР_1 , а 14.06.2018 він подав рапорт на звільнення за власним бажанням. Звернув увагу, що відповідно до рішення окружного суду його син мав право на звільнення та надання відстрочки за сімейними обставинами. Працівники поліції та прокуратури не реагували на його заяви про звільнення та надання відстрочки синові, у зв`язку з сімейними обставинами. З заявами про надання відстрочки його сину, він звертався тричі, двічі на заяви від 10.05.2018, 14.06.2018 він отримував відповіді. Звернув увагу, що його син звертався до полковника ОСОБА_15 із заявою про надання відстрочки. Згодом його син звертався з рапортом про надання відпустки. На цей час мати ОСОБА_7 була хворою, оскільки в неї був інсульт. Коли ОСОБА_7 був на навчанні, йому також потрібен був догляд. Після телефонного дзінка з військової частини він зрозумів, що його сина ніхто офіційно не відпускав. Він переконував свого сина, що той має право на відстрочку, однак порядок надання відпустки, передбачений законом йому не відомий. Зазначив, що його син проживає окремо він нього, разом із своєю матірю;
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні районного суду повідомив, що він займає посаду начальника управління підготовки повітряного командування військової частини № НОМЕР_3 . В червні 2018 року він був командиром військової частини НОМЕР_1 . Командири, заступники, працівники кадрових органів уповноважені ознайомлювати військовослужбовця із Статутом Збройних сил України. В особовій справі зберігаються розписки військовослужбовців про ознайомлення з вимогами законодавства. У військовослужбовця завжди має бути військовий квиток. Зазначив, що він не пригадує, щоб ОСОБА_7 звертався до нього із рапортом про відстрочку, звільнення чи відпустку. Зареєстрованого такого рапорту ОСОБА_7 не значиться, як і візи на такому. На такому рапорті мав бути підпис командира дивізіону, його резолюція, як командира військової частини, відповідно ОСОБА_7 самовільно залишив територію військової частини. Щодо надання відпустки військовослужбовцю, то в такому випадку виноситься наказ, щодо відмови накладається відповідна резолюція. Звернув увагу, що відпустка надається за графіком, коли подається рапорт на відпустку за сімейними обставинами, такий розглядається позапланово. Підставою вважати, що військовослужбовцю надана відпустка - є винесення відповідного наказу, отримання відпускного квитка. За територію військової частини солдата без відпускного квитка не пропускають за жодних обставин. Заперечив пред`явлений йому стороною захисту рапорт, та вказав, що такий не має жодної юридичної сили, оскільки не завізований у встановленому законом порядку, у ньому відсутні підписи уповноважених осіб. Зазначив, що ОСОБА_7 самовільно залишив військову частину;
Крім вищенаведених доказів вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 408 КК України стверджується рядом письмових доказів по справі: доповіддю командира військової частини НОМЕР_1 полоковника ОСОБА_15 від 23.06.2018 про самовільне залишення військової частини, адресованої начальнику Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_27 за вих. № 380/489/371/пс, відповідно до якої 19.06.2018 військовослужбовець строкової служби оператор СВУ зенітної ракетної обслуги зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_4 солдат ОСОБА_7 самовільно залишив військову частину (Т.1 а.с.37, Т.2 а.с.73-74);
витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 134 від 14.06.2018, відповідно до якого військовослужбовця строкової військової служби, який відповідно до телеграми начальника управління персоналу - заступника начальника штабу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09 червня 2018 року №350/104/2/1540, прибув із Харківського національного університету Повітряних Сил Збройних Сил імені Івана Кожедуба для подальшого проходження строкової військової служби, з 13 червня 2018 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення і призначено на посаду: солдата ОСОБА_7 - оператором зенітної ракетної обслуги зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_4 , ВОС-070543А (Т.1 а.с.123, Т.2 а.с.75);
витягом з наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба № 140 від 05.06.2018, відповідно до якого солдата ОСОБА_7 , курсанта 112/22 навчальної групи 1-го курсу (набору 2017 року) льотного факультету університету, відповідно до підпункту 3.2 Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24 грудня 1997 року № 490, відраховано від подальшого навчання за недисциплінованість та відповідно до пункту 36 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» припинено чинність дії контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу достроково, через службову невідповідність, з 06 червня 2018 року. Вирішено направити для подальшого проходження строкової військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.94);
витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 143 від 23.06.2018, відповідно до якого солдата строкової служби ОСОБА_7 , оператора зенітної ракетної обслуги зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_4 , який 19 червня 2018 року самовільно залишив частину, відповідно до пункту 2.9 наказу Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року № 333 знято зі всіх видів забезпечення (Т.1 а.с.38, Т.2 а.с.76);
військовим квитком серії НОМЕР_6 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_4 09.09.2017 ОСОБА_7 , відповідно до якого призовною комісією Шевченківського району Дніпропертовської області ОСОБА_7 визнано придатним до військової служби та призвано на строкову військову службу і направлено у військову частину 20 липня 2017 року. ОСОБА_7 військову присягу прийняв 09.09.2017 у ІНФОРМАЦІЯ_5 (Т.1 а.с.39);
службовою характеристикою, виданою курмовим офіцером навчального курсу льотного факультету Харківського національного універститету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба ОСОБА_28 на ім`я ОСОБА_7 , згідно якої останній займаній посаді не відповідає, його доцільно відрахувати від подальшого продовження навчання (Т.1 а.с.40);
витягом з наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба № 149 від 12.06.2018, відповідно до якого солдата ОСОБА_7 відраховано від подальшого навчання наказом начальника Харківського національного університету Повітряних сил (по строковій частині) від 05.06.2018 № 140 та вирішено направити для подальшого проходження строкової військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 . Скасовано абзац 5 пункту 13 наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил (по строковій частині) від 05.06.2018 № 140 стосовно направлення солдата ОСОБА_7 до військової частини НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.41, Т.2 а.с.83);
контрактом про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу від 20.07.2017, укладеного з однієї сторони начальником Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба генерала-майором ОСОБА_29 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до даного контракту, ОСОБА_7 добровільно взяв на себе зобов`язання пройти військову службу (навчання) у ІНФОРМАЦІЯ_5 (Т.1 а.с. 42);
листом Комунального підприємства «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» від 19.07.2018 за вих. № 4794, адресованого слідчому Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_30 , відповідно до якого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога не перебуває (Т.1 а.с.43);
службовою карткою 112/2 роти військової частини ХНУПС, відповідно до якої ОСОБА_7 з 2017 року перебуває на військовій службі та має військове звання «солдат» (Т.1 а.с.92);
листом ознайомлення зі службовою карткою солдата ОСОБА_7 (Т.1 а.с. 93);
листом начальника управління персоналу заступника начальника штабу ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_31 №350/104/2/1540 від 09.06.2018, відповідно до якого курсанта Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба солдата ОСОБА_7 , який підлягає відрахуванню від подальшого навчання, у зв`язку із змінами у відрахуванні, в термін до 15 червня 2018 року, вирішено направити для подальшого проходження строкової військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) (Т.1 а.с.96);
рапортом оператора 2 зенітної-ракетної батареї військової частини НОМЕР_4 солдата ОСОБА_7 від 18.06.2018, адресованого ТВО командира 2 зенітної-ракетної військової частини НОМЕР_4 майору ОСОБА_13 , відповідно до якого ОСОБА_7 просив клопотати про надання йому відпустки з 20.06.2018, рапорт окрім підпису ОСОБА_7 , підпису ОСОБА_13 інших підписів не містить (Т.1 а.с.97);
заявою ОСОБА_21 від 07.05.2018, адресованої військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_7 полковнику ОСОБА_32 , відповідно до якої ОСОБА_21 просив надати відстрочку під час проходження військової служби його сину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок зміни сімейних обставин (Т.1 а.с.98);
листом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_33 від 12.06.2018 за вих. № 1913, відповідно до якого ОСОБА_7 , 1999 р.н. є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу і навчання в ІНФОРМАЦІЯ_5 , знятий з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_8 (Т.1 а.с.99);
заявою ОСОБА_21 від 13.06.2018, адресованої військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_7 полковнику ОСОБА_32 , відповідно до якої ОСОБА_21 просив клопотати достроково звільнити з військової служби його сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з сімейними обставинами. Також просив призначити комісію для перевірки його сімейного стану, для складення акту обстеження та надіслати його на розгляд обласному військовому комісару (Т.1 а.с.100);
листом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_33 від 22.06.2018 за вих. № 2030, відповідно до якого ОСОБА_21 повідомлено, що згідно з п. 213 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» йому необхідно звернутись до командира військової частини, де проходить службу його син. Також повідомлено, що згідно з пп. г п.1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підставою для дострокового звільнення зі строкової військової служби ОСОБА_7 має бути відповідний медичний висновок медико-соціальної експертної комісії (Т.1 а.с.101);
заявою ОСОБА_21 від 15.07.2019, адресованої військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_7 полковнику ОСОБА_32 , відповідно до якої ОСОБА_21 просив клопотати про звільнення з військової служби та надання відстрочки його сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі зміною сімейних обставин (Т.1 а.с.102);
обліково-послужною карткою на сержантів і солдатів до військового квитка серії НОМЕР_6 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якої останньому присвоєно військове звання «солдат», відповідно до наказу № 154 від 20.07.2017 (Т.1 а.с.126);
журналом реєстрації рапортів військовослужбовців з 01.06.2018 по 29.12.2018, відповідно до якого рапорт оператора 2 зенітної-ракетної батареї військової частини НОМЕР_4 солдата ОСОБА_7 від 18.06.2018 про надання йому відпустки з 20.06.2018 не значиться (Т.1 а.с. 174-177);
аркушом ознайомлення військовослужбовця ОСОБА_7 з розділом ХІХ КК України, главою 13-1 КУпАП, додатком 12 до наказу Міністра оборони України від 28.07.2016 та окремих положень Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (Т.2 а.с.77);
актом службового розслідування т.в.о заступника командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_11 від 02.07.2018, згідно якого за порушення статей 11, 14, 16, 49 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, солдата ОСОБА_7 притягнути до дисциплінарної відповідальності (Т.2 а.с.78-81);
рапортом т.в.о командира військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_18 , адресованої командиру військової частини НОМЕР_1 полоковнику ОСОБА_15 від 19.06.2018 про самовільне залишення військової частини солдатом строкової служби ОСОБА_7 (Т.2 а.с.82);
книгою обліку тимчасово відсутнього і тимчасово вибулого до військової частини особового складу В/Ч НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_7 вибув 19.06.2018 (Т.2 а.с.84);
рапортом о/у СКП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_34 від 11.09.2018, адресованого начальникові Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області полковнику поліції ОСОБА_27 , відповідно до якого проведеною перевіркою фактів притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності, не виявлено (Т.1 а.с. 45, Т.2 а.с.86);
рапортом о/у СКП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_34 від 14.09.2018, адресованого начальникові Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області полковнику поліції ОСОБА_27 , відповідно до якого проведеною перевіркою фактів притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності, не виявлено (Т.2 а.с.87);
рапортом о/у СКП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_34 від 14.09.2018, адресованого начальникові Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області полковнику поліції ОСОБА_27 , відповідно до якого проведеною перевіркою фактів притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності, не виявлено (Т.2 а.с.88);
постановою слідчого СВ Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_35 про оголошення розшуку підозрюваного від 08.11.2018, відповідно до якої оголошено розшук ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Здійснення розшуку підозрюваного ОСОБА_7 доручено оперативним співробітникам Шевченківського відділення поліції Дніпротепровського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області (Т.1 а.с. 46, Т.2 а.с.89-90);
листом слідчого Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_35 від 08.11.2018 за вих. № 14945, адресованого підозрюваному ОСОБА_7 , відповідно до якого останнього повідомлено, що 08.11.2018 досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000978 від 23.06.2018 зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України (Т.1 а.с.47);
дорученням про здійснення розшуку підозрюваного слідчого Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_36 від 08.11.2018 за вих.№14944 (Т.2 а.с.91-92);
дорученням в.о. начальника Третього слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_37 про проведення досудового розслідування від 28.01.2019, адресованого слідчому Третього слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_38 , відповідно до якого останньому доручено провести досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000978 від 23.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та вжити заходів щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та прийняти законні процесуальні рішення в передбачені кримінальним процесуальним законодавством строки (Т.1 а.с. 48);
повідомленням слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_39 про початок досудового розслідування від 01.02.2019 за вих. № 1435, адресованого заступнику військового прокурора Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_40 , відповідно до якого Третім слідчим відділом слідчого управління ТУ ДБР, розташованому у м. Львові 28.01.2019 прийнято до проведення розслідування кримінальне провадження № 0000978 від 23.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України. Встановлено, що 19.06.2018 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 , який проходить строкову військову службу, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 з метою ухилення від військової служби назавжди. Розслідування у даному кримінальному провадженні 28.01.2019 доручено слідчим Третього слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_41 , ОСОБА_38 , ОСОБА_42 . Старшим слідчої групи визначено ОСОБА_43 (Т.1 а.с. 49);
ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_44 від 11.02.2019, відповідно до якої надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (Т.1 а.с.50);
рапортом про затримання ОСОБА_7 о 15.00 год. 26.06.2019 (Т.2 а.с.93);
протоколом затримання особи слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_39 від 27.06.2019, відповідно до якого в службовому приміщенні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, відповідно до ст. ст. 40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України затримано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України. Затриманому повідомлено підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснено права (Т.1 а.с. 51-52, Т.2 а.с. 94-96);
особою справою солдата ОСОБА_7 (Т.2 а.с.100-118);
рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року по справі № 160/7143/19, відповідно до якого визнано протиправними дії щодо відмови військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 підполковника ОСОБА_45 по призначенню комісії, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця. Зобов`язано військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_9 підполковника ОСОБА_45 призначити комісію для перевірки сімейного стану за заявою ОСОБА_21 від 14.06.2018 (Т.1 а.с.103-105);
рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року по справі № 160/1227/20, відповідно до якого визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_10 щодо звільнення військовослужбовця ОСОБА_7 , оформлену листом №2/46/9671 від 19.12.2019. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_11 повторно розглянути заяву позивача від 11.12.2019 про дострокове звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_7 на підставі п. «в» ч.2 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - за сімейними обставинами, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому судовому рішенні (Т.2 а.с.51-60).
Колегія суддів приходить до висновку, що покликаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України.
Показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 надані в суді першої інстанції є послідовними, логічними, змістовними та підтверджуються сукупністю безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, та які колегія суддів вважає належними, допустимими та обґрунтованими

Обставин, які б могли свідчити про те, що свідки, оговорюють обвинуваченого, судом апеляційної інстанції не встановлено та не було наведено таких обставин та доказів на їх підтвердження обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_6 в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Будь-яких підстав не довіряти зазначеним вище і наведеним у вироку доказам, колегія суддів не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На підставі вищенаведених доказів, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заяви ОСОБА_21 носять інформаційний характер, та не доводять невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінально правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України. Судові рішення, долучені стороною захисту лише підтверджують той факт, що батько дійсно клопотав про відстрочку під час проходження військової служби його сину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та просив його звільнити, і уповноважені органи вказане питання вирішили не відповідно до вимог чинного законодавства. Однак вказані докази жодним чином не підтверджують право ОСОБА_7 самовільно залишати територію військової частини, без належних на те правових підстав. Встановлені судом першої інстанції обставини у вказаних судових рішеннях в адміністративній юрисдикції не доводять невинуватість ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи були предметом дослідження судом першої інстанції, яким в оскаржуваному рішенні надано належну оцінку, з якою погоджується й апеляційний суд.
Так, відповідно до п 8.1. Розділу VІІІ «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 щорічні основні та додаткові відпустки військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) надаються командирами (начальниками) за підпорядкованістю.
Згідно із п 8.11. Розділу VІІІ «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» про вибуття військовослужбовців у відпустку, відкликання із щорічних основних відпусток у випадках, визначених пунктом 192-1 Положення, та їх повернення з відпустки оголошується в наказі командира військової частини по стройовій частині.
Крім цього, пунктом 8.12 Розділу VІІІ «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» передбачено, що військовослужбовець не пізніше ніж за п`ятнадцять календарних днів до початку відпустки, визначеного графіком відпусток, подає командиру підрозділу рапорт про надання відпустки, в якому зазначається: вид відпустки; тривалість відпустки в календарних днях; потреба виплати грошової допомоги на оздоровлення; адреса, за якою буде проводитися відпустка, та контактний номер телефону для оповіщення; вид транспорту, обраний для слідування у відпустку, тривалість часу для проїзду до місця проведення відпустки в межах України та у зворотному напрямку, який потрібен з огляду на віддаленість місця проведення відпустки; пропозиція щодо тимчасового покладання на час відпустки виконання обов`язків військовослужбовця на іншу посадову особу (за потреби). Рапорт військовослужбовця, підписаний командиром підрозділу, за підпорядкованістю подається для прийняття рішення командиру військової частини через штаб військової частини.
Разом із цим ОСОБА_7 всупереч п. 8.12 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», 18.06.2018 подав ТВО командира 2 зенітної-ракетної військової частини НОМЕР_4 майору ОСОБА_13 рапорт та просив клопотати про надання йому відпустки з 20.06.2018, однак 19.06.2018 о 19 год. 35 хв. самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).
Судом першої інстанції вірно зазначено, з чим погоджується колегія суддів, що ОСОБА_7 покинув територію військової частини, не отримавши відповідних документів, які б надавали на це право, зокрема рапорт не був підписаний керівником військової частини, не було видано відповідного наказу, обвинувачений не отримав відповідний квиток, яким би було надано йому право покинути військову частину.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що покликаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України.
Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.50, 65 КК України та є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів і в цій частині рішення суду першої інстанції учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_6 про необхідність скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, відтак апеляційні вимоги прокурора не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 серпня 2021 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий:

Судді: