КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0003262 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:
- 06.10.2017 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 6 місяців арешту;
- 22.01.2018 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік;
- 13.02.2018 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України на 2 роки позбавлення волі, 22.05.2018 року Апеляційним судом м. Києва вказаний вирок скасовано, та постановлено новий вирок, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2018 року виконувати самостійно;
- 06.11.2018 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК
_______________________________________________
Справа №11-кп/824/2778/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1
України на 1 рік позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік. 21.01.2021 року Київським апеляційним судом вказаний вирок скасовано, та постановлено новий вирок, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 12.06.2019 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2018 року виконувати самостійно;
- 05.11.2019 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 06.11.2018 року виконувати самостійно,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Деснянського районного суду м. Києва від 05.11.2019 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Також цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2021 року внесено виправлення у мотивувальну частину вироку Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року відносно ОСОБА_7 , засудженої за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та постановлено вважати вірним «2 роки 10 місяців 16 днів» замість «3 роки 16 днів».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року внесено виправлення у резолютивну частину вироку Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року, яким ОСОБА_7 , засуджена за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, та постановлено вважати вірною дату початку строку відбування покарання 30.09.2019 року.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 , 04.05.2019 року приблизно о 20 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Простор», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 152-А, де здійснює свою діяльність ТОВ «СТИЛЬ Д» (2), керуючись раптово виниклим умислом, направленим на таємне повторне викрадення чужого майна, взяла з полиць майно, яке перебуває на балансі ТОВ «СТИЛЬ Д», а саме: Loreal Magic шампунь сухий «Екзотіка тропіків», вартістю 128 грн., SIAS шампунь для волосся «Живильний», вартістю 188 грн., Violetta col. набір сережок 20 пар - 2 шт., вартістю 189 грн., загальною вартістю 378 грн., Violetta col. годинник наручний жіночий - 1 шт., вартістю 169 грн., Violetta col. Сережки-цвяшки «Череп» 1 шт., вартістю 59 грн. 90 коп., а всього на загальну суму 922 грн. 90 коп., яке сховала до своєї сумки. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , утримуючи при собі вказаний товар, пройшла касову зону, не розрахувавшись за нього, та направилась до виходу з магазину, тим самим виконавши усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але не змогла довести свій злочинний умисел до кінця та розпорядитися майном на власний розсуд з причин, що не залежали від її волі, оскільки була зупинена працівниками охорони вказаного магазину.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 , вказуючи, що визнає свою вину у скоєному в повному обсязі та щиро розкаюється у своїх діях, просить зменшити їй строк покарання, посилаючись на те, що вона має на утриманні хворих батьків, які є інвалідами.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони обвинуваченою і в апеляційній скарзі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, що також обвинуваченою не оспорюється.

Всупереч тверджень апелянта, міра покарання призначена ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючироль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії нетяжких злочинів, а також фактичні обставини справи, характер злочинного діяння і те, що тяжких наслідків не настало, відношення обвинуваченої до скоєного, яка вину визнала у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаялася, а також дані про особу ОСОБА_7 , яка на спеціальних обліках не перебуває, офіційно не працює, та будучи судимою за вчинення умисних злочинів проти власності, на шлях виправлення не стала, та знову вчинила умисний корисливий злочин, що свідчить про її стійку антисоціальну поведінку.
Належним чином при цьому враховано судом і щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , та відсутність таких обставин, які його обтяжують.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі, яке вона має відбувати реально, так як її виправлення, перевиховання та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень неможливе без ізоляції від суспільства, призначивши таке у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі, тобто у розмірі, наближеному до мінімального розміру, передбаченого для даного виду основного покарання санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, та при цьому остаточне покарання визначив ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Деснянського районного суду м. Києва від 05.11.2019 року, у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, що за своїм видом і розміром не лише відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, але і є необхідним і достатнім для її виправлення, перевиховання та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами апелянта про суворість призначеного їй вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вимоги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо врахування наявності таких пом`якшуючих її вину обставин, як щире каяття та визнання нею вини у скоєному в повному обсязі, а також наявність у неї на утриманні хворих батьків, які є інвалідами, як підстав для пом`якшення призначеного їй судом покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, не можуть бути задоволені, оскільки наявність у обвинуваченої хворих батьків, які є інвалідами, не підтверджено об`єктивними даними кримінального провадження, а всі інші обставини не лише було враховано судом першої інстанції при призначенні їй покарання, але й не є тими обставинами, які в даному випадку істотно знижували б ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення та давали б підстави для висновку про можливість її виправлення без ізоляції від суспільства чи пом`якшення призначеного їй судом покарання, зважаючи на те, що ОСОБА_7 данекримінальне правопорушення вчинила до постановлення попереднього вироку Деснянського районного суду м. Києва від 05.11.2019 року, яким вона засуджена за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі (епізод від 13.03.2019 року), що вимагає призначення їй остаточного покарання і за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України.

А відтак, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та її особі, і є необхідним для її виправлення, перевиховання та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою в той же строк з дня отримання її копії.

Судді:

____________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3