ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/610/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/868/22 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілих по даній справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що від частини з них надійшли заяви-телефонограми про розгляд справи без них, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченого та його захисника на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, із середньо-спеціальною освітою, без місця реєстрації на території України, фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

-Дзержинським районним судом м. Харкова 17 10 2019 року а ч.2 ст.185, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці, звільнений 28 02 2020 року за відбуттям строку покарання;

визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання:
-за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
-за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років 6 місяців позбавлення волі.
В силу ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю скоєних злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з 23 11 2020 року.

Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 23 11 2020 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

Судом встановлено, що згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно, а також у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням до сховища, які судом першої інстанції кваліфіковано за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, за обставин детально викладених у вироку.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду змінити, а саме, пом`якшити призначене покарання нижче від найнижчої межі із застосуванням положень ст. ст. 69, 75 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд призначив надто суворе покарання підзахисному у розмірі 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, не в повній мірі врахував усі пом`якшуючі обставини.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 також просить вирок суду змінити, застосувати до нього положення ст. ст. 69, 75 КК України. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, вину визнав повністю, щиро кається.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого підтримала доводи апеляційної скарги та доводи підзахисного, просила задовольнити їх у повному обсязі.

Вказала, що підзахисний позитивно характеризується, відсутні цивільні позови потерпілих матеріального та морального характеру, наявні пом`якшуючі обставини, щиро кається, підзахисний має міцні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію захисника, також просив задоволення апеляційної скарги та пом`якшення призначеного покарання.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просила залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Вказавши, що суд врахував тяжкість скоєних кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого, до якого раніше застосовувались положення ст.75 КК України.

Потерпілі про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явились. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги до суду не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень ніким не оспорюються, у зв`язку з чим колегія суддів у відповідності до ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Що стосується апеляційних доводів обвинуваченого та його захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В ході перевірки доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує та відсутність обставини, яка обтяжує покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів та дані про особу обвинуваченого, суд визначив обвинуваченому саме такий строк покарання в межах санкції статті.

Допитаний у судовому засіданні першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся у скоєних злочинах, погодився з кваліфікацією вчинених ним діянь та щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень пояснив як зазначено у вироку, що у травні 2017 року, а потім в період з травня 2020 року по листопад 2020 року вчинив ряд злочинів при інкримінованих йому обставинах. Зокрема пояснив, що викрадав з автомобілів різні речі, зазначені у обвинувальному акті. Просив при призначенні покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Також просив при призначенні покарання застосувати положення ст.69 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Крім того, матеріали кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_7 до цього вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності. Разом з цим обвинувачений визнав вину у скоєному в повному обсязі, щиро кається.

При цьому слід мати на увазі, що розкаяння передбачає окрім визнання особою факту вчинення злочинних протиправних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Надаючи оцінку твердженням обвинуваченого та його захисника щодо необхідності врахування таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття, повністю визнання своєї вини, наявністю постійного місця проживання, приймання участі у всіх слідчих діях та те, що не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Дані факти самі по собі, за відсутності інших суттєвих обставин, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та не можуть слугувати безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання, враховуючи, що призначене покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Проте, як вбачається з оскаржуваного рішення, вказані обставини вже було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання та визнано обставинами, що його пом`якшує. Наявність вищевказаних пом`якшуючих обставин, на думку колегії суддів не є обов`язковими та безумовними підставами для ще більшого пом`якшення останньому покарання.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, визначених положеннями КПК України, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17 09 2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16 10 2008 року).

З урахуванням викладеного, підстав для скасування чи зміни вироку та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.2 ст. 376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді

___________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3