Справа № 184/1424/21
Провадження № 1-кп/0182/983/2021
У Х В А Л А
Іменем України

30.09.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді колегії суддів ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відео конференції з приміщенням УВП 4 кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.06.2021 за № 0000101 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні колегії суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000101 від 06.06.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Член колегії суддів суддя ОСОБА_6 , станом на 30.09.2021 р. перебуває у відпустці, тому, судове засідання проводиться у відповідності до пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідних положень» Кримінального процесуального кодексу України.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 діб, мотивуючи обвинуваченням його у вчиненні вбивства, тобто умисного заподіяння смерті малолітній дитині та носіння, зберігання, придбання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, продовженням існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що враховувалися судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які на даний час не відпали, та полягають у тому, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного вище злочину ОСОБА_3 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років,або довічне позбавлення волі, останній не має постійного джерела доходу, втратив міцні соціальні зв`язки за місцем свого проживання, тому він без зайвих труднощів може змінити місце проживання. Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілу та свідків, яких судом ще не допитано, здійснювати на них фізичний та психологічний тиск з метою зміни показань. Інші, більш м`які запобіжні заходи, зокрема, домашній арешт, на думку прокурора, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 , не зменшать наявність вказаних вище ризиків та не зможуть перешкодити їх реалізації, тому йому необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_3 проти задоволення клопотання прокурора не заперечував.
Захисник адвокат ОСОБА_5 підтримала думку свого підзахисного.
Вислухавши думку учасників судового засідання, суд дійшов наступних висновків.
У п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено право кожного на свободу та особисту недоторканність; заборону позбавлення свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
За змістом норми ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
ОСОБА_3 обвинувачується в скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за скоєння яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, або довічного позбавлення волі.
Європейський Суд з прав людини у рішенні від 20 травня 2010 року у справі "Москаленко проти України" зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.
Крім того, судом враховується, що по справі недопитані як потерпіла так і свідки, про що свідчить наявність обґрунтованого ризику тиску на цих осіб, з метою зміни ними своїх показань.
Враховуючи обставини провадження та те, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що потягло за собою смерть малолітньої дитини, а людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні, згідно ст.3 Конституції України, найвищою соціальною цінністю, суд вважає, що у провадженні наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого. Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинуваченого під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-316 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою щодо обвинуваченого задовольнити.

Продовжити щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не більше, ніж на 60 днів, тобто з 30.09.2021 року до 28.11.2021 року включно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга на протязі п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1