Номер провадження: 11-кп/813/1105/21
Номер справи місцевого суду: 520/5756/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2019 року, у кримінальному провадженні № 0000080, внесеному до ЄРДР 26.12.2017 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
За вироком Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з часу фактичного затримання з 28.11.2017 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави за проведення судової експертизи №2424-Х від 05.10.2017 року грошові кошти в розмірі 1 237 грн. 70 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави за проведення судової експертизи № 2968Х від 27.12.2017 року грошові кошти в розмірі 2 226 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави за проведення судової експертизи № 2974-Х від 17.01.2018 року грошові кошти в розмірі 1 716 грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2017 року на 1/3 частку власності квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_7 , залишено без змін з метою забезпечення виконання вироку в частині призначення покарання у вигляді конфіскації майна.

Також вироком вирішено питання речових доказів.

Відповідно до оскаржуваного вироку, 27.09.2017 року, приблизно о 15 годині 50 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись у автомобілі марки «Мерседес Бенз Е 200», синього кольору, державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 » (Литовська Республіка), біля багатоповерхового будинку № 120, розташованого по вулиці Академіка Корольова у м. Одесі, діючи умисно, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, отримавши 4 000 гривень від особи під зміненими анкетними даними ОСОБА_10 , відповідно до постанови про забезпечення заходів безпеки від 11.09.2017 № 265цт, незаконно збув останньому порошкоподібну речовину біло-сірого кольору, загальною масою 6, 219 грама, яка знаходиться в шістьох паперових згортках, яку обвинувачений ОСОБА_7 заздалегідь придбав з метою збуту у невстановленій особи у невстановлений досудовим розслідуванням час, дату та місці, яку незаконно зберігав з метою збуту у вищезазначеному транспортному засобі.

Згідно висновку експерта від 05.10.2017 року № 2424-Х, надана на дослідження порошкоподібна речовина біло-сірого кольору, загальною масою 6, 219 грама, яка знаходиться в шістьох паперових згортках, згідно постанови про призначення експертизи добровільно видана ОСОБА_10 , містить особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено героїн (діацетилморфін) та 6-моноацетилморфін і наркотичний засіб, обіг якого обмежено ацетилкодеїн. Кількісний вміст героїну (діацетилморфін) в порошкоподібній речовині становить 1,10 грама, кількісний вміст 6-моноацетилморфіну в порошкоподібній речовині становить 0,478 грама, кількісний вміст ацетилкодеїну в речовині становить 0, 430 грама.

Повторно, 28.11.2017 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись на п`ятому поверху парадної будинку № 75 розташованому по вулиці Академіка Вільямса у м. Одесі, діючи умисно, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, отримавши 8 000 гривень від особи під зміненими анкетними даними ОСОБА_10 , відповідно до постанови про забезпечення заходів безпеки від 11.09.2017 № 265цт, незаконно збув йому порошкоподібну речовину сіро коричневого кольору, загальною масою 10 грам, яка знаходиться в десяти паперових згортках та яку обвинувачений ОСОБА_7 заздалегідь придбав з метою збуту у невстановленій особи у невстановлений досудовим розслідуванням час, дату та місці, яку незаконно зберігав при собі з метою збуту.

Згідно висновку експерта від 17.01.2018 року № 2974-Х, надана на дослідження порошкоподібна речовина сіро коричневого кольору, загальною масою 10, 061 грама, в десяти паперових згортках, яка згідно постанови про призначення експертизи була добровільно видана ОСОБА_10 , містить особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено героїн (діацетилморфін), моноацетилморфін та наркотичний засіб, обіг якого обмежено ацетилкодеїн. Кількісний вміст героїну (діацетилморфіну) в порошкоподібній речовині становить 0, 905 грама, моноацетилморфіну 0, 201 грама та ацетилкодеїну 0,1 грама.

Крім того,правоохоронними органами 28.11.2017 року в період часу з 15 години 45 хвилин до 19 години 20 хвилин, на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2017 року, проведено санкціонований обшук за місцем мешкання обвинуваченого ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого останній добровільно видав працівникам поліції порошкоподібну речовину сірого кольору у вигляді грудок та речовину невідомого походження, яка знаходиться в згортку з металізованого паперу, які обвинувачений ОСОБА_7 заздалегідь придбав з метою збуту у невстановленій особи у невстановлений час, дату та місці та незаконно зберігав з метою збуту за місцем свого мешкання за вищевказаною адресою.

Згідно висновку експерта від 27.12.2017 № 2968-Х, надана на експертизу речовина у вигляді грудок сірого кольору масою 1, 128 грама та 2, 298 грама, згідно постанови про призначення експертизи, яку добровільно видав обвинувачений ОСОБА_7 , містить особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено героїн (діацетилморфін) та 6-моноацетилморфін і наркотичний засіб, обіг якого обмежено ацетилкодеїн.

Надана на експертизу порошкоподібна речовина рожевого кольору, масою 0, 011 грама, яка знаходиться в згортку з металізованого паперу, згідно постанови про призначення експертизи, яку добровільно видав обвинувачений ОСОБА_7 , містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін.

Кількісний вміст героїну (діацетилморфіну) в речовинах у вигляді грудок становить 0,609 грама, 1,021 грама, кількісний вміст 6-моноацетилморфіну в речовинах у вигляді грудок становить 0, 135 грама, 0, 340 грама, кількісний вміст ацетилкодеїну в речовинах у вигляді грудок становить 0, 068 грама, 0, 128 грама. Кількісний вміст амфетаміну в порошкоподібній речовині становить 0, 0032 грама.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
Не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин злочину, доведеності та правильності кваліфікації своїх дій, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину.

Вказує, що його виправлення можливе без позбавлення волі, та просить змінити вирок в частині призначеного покарання, призначити більш м`яке покарання ніж передбачено законом за наявності обставин, що пом`якшують покарання та не пов`язане з конфіскацією майна.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі зазначає, що судом не було враховано ряд пом`якшуючих обставин, таких як визнання вини та щире каяття, наявність на утриманні неповнолітнього сина та непрацюючої дружини, матері похилого віку.

Посилаючись на такі доводи, просить вирок змінити, та звільнити ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання із випробуванням.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі зазначає, що призначене судом покарання не відповідає особі обвинуваченого, за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість.

Судом першої інстанції не було враховано особу ОСОБА_7 , який вперше притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, позитивні характеристики, він активно сприяв розслідуванню, також потрібно враховувати провокаційну поведінку свідків.

Також, дане рішення невірне в частині арешту та конфіскації майна, оскільки здійснення конфіскації майна неможливе, та як в квартирі мешкають та зареєстровані інші особи в тому числі і неповнолітні, і цими діями буде порушено право власності інших власників, які жодного відношення до даної справи не мають.

На підставі наведеного просить оскаржений вирок суду змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_7 та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Крім того, зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2017 року на 1/3 частки власності квартири АДРЕСА_2 .

17.02.2021 року обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 подали уточнену апеляційну скаргу, де зазначили, що не оспорюють висновки суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин злочину, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, однак вирок суду підлягає зміні, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину, на підставі наступного:

- судом не в повній мірі враховано що ОСОБА_7 вперше притягувався до кримінальної відповідальності, має стійкі соціальні зв`язки - на його утриманні перебуває неповнолітній сина;

- судом залишено поза увагою ряд пом`якшуючих обставин, таких як визнання вини та щире каяття;

- конфіскація майна неможливе, та як в квартирі мешкають та зареєстровані інші особи в тому числі і неповнолітні, і цими діями буде порушено право власності інших власників, які жодного відношення до даної справи не мають;

- підлягає застосуванню ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року, оскільки відносно ОСОБА_7 проводилось досудове розслідування в рамках кримінального №0000024, внесеного до ЄРДР 16.05.2017 року, та № 0000080, внесеного до ЄРДР 20.01.2017 року.

У зв`язку з викладеним, просили змінити вирок в частині призначення покарання відносно ОСОБА_7 та призначити менш суворе покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року ЗУ «Про внесення зміни до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», строк попереднього ув`язнення обчислювати з розрахунку один день попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.

Зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2017 року на 1/3 частки власності квартири АДРЕСА_2 .

Позиції учасників судового розгляду.
Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_11 , підтримали вимоги апеляційних скарг та просили її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК України, апеляційний суд перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно призначеного ОСОБА_7 покарання апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військово-службовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше ніж 5 років, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробування.

Відповідно до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної норми кримінального закону, зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції встановлено не було.

Суд апеляційної інстанції вважає, що, врахувавши сукупність зазначених обставин, суспільну небезпеку вчиненого злочину, кількість епізодів злочинної діяльності, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, будучи особою працездатного віку, ніде не працює, не навчається та суспільно-корисною працею не займається, постійного законного джерела прибутку не має, відсутність обставин що пом`якшують та обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна.

Доводи сторони захисту про те, що суд безпідставно не врахував, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання, - визнання вини та щире каяття, є безпідставними.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

В свою чергу, суд першої інстанції зазначив у вироку, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, визнав частково та пояснив, що у нього не було корисної мети щодо збуту наркотичних засобів, він просто намагався допомогти ОСОБА_10 , якому передавав за гроші наркотичний засіб героїн. Він також не один раз казав, де можливо придбати героїн та не один раз їздив з ОСОБА_10 по закладкам. Він декілька разів зустрічався з ОСОБА_10 , якому передавав героїн та отримував за це грошові кошти. ОСОБА_12 пояснив, що він працював волонтером з приводу передачі наркотичних речовин, що вказує на відсутність будь-якого щирого розкаяння у обвинуваченого та бажання виправити наслідки вчиненого діяння.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що посилання обвинувачення, що він усвідомив протиправність своєї поведінки лише під час апеляційного розгляду, мало місце з метою уникнення реального відбуття покарання та не має ознак розкаяння у вчиненому злочині як таке.

Проаналізувавши матеріали кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування ст. 69 КК України.

Крім того, за встановлених обставин обмеження порядку реалізації кримінальної відповідальності наглядовими та соціально-виховними заходами буде очевидно недостатнім для реальної корекції соціальної поведінки обвинуваченого та запобігання новим злочинам.

Без відбування обвинуваченим покарання такі заходи не здатні забезпечити реалізацію визначеної у ст. 50 КК України мети, захистити права і свободи інших осіб від протиправних посягань, а відтак, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання відповідає тяжкості злочину і не становить «особистого надмірного тягаря для обвинуваченого» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

В свою чергу, злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів це злочини, що посягають на здоров`я населення. При цьому протягом останніх років спостерігається поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Цi злочини набувають усе більших масштабів i стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо зарахування ОСОБА_7 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення, виходячи з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі, апеляційний суд вважає такі доводи частково необґрунтованими.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Так, приписами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України №2046-VІІІ від 18 травня 2017 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав законної сили 21.06.2017 року, ч. 5 ст. 72 КК України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеному в п. 106 постанови від 29 серпня 2018 року (провадження № 13-31кс18), якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом №2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII.

З матеріалів провадження вбачається, що 29 листопада 2017 року до ОСОБА_7 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000024, внесеного до ЄРДР 16.05.2017 року.

Постановою заступника начальника відділу прокуратури АРК від 26.12.2017 року виділено матеріали досудового розслідування з кримінального провадження № 0000024 в кримінальне провадження 0000080.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржений вирок постановлено у кримінальному провадженні № 0000080, внесеному до ЄРДР 26.12.2017 року.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що інкриміновані злочинні епізоди ОСОБА_7 вчинив 27 вересня 2017 року та 28 листопада 2017 року, що в свою чергу свідчить про те, що під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №2046-VIII, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо суворості призначеного покарання такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, у зв`язку з чим не вбачає підстав для зміни оскарженого вироку.

Щодо скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2017 року на 1/3 частки власності квартири АДРЕСА_2 , апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Згідно положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

При вирішення питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, суд першої інстанції врахував вищенаведені обставини та залишив арешт з метою забезпечення виконання вироку в частині призначення покарання у вигляді конфіскації майна.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_13 - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2019 року у кримінальному провадженні № 0000080, внесеному до ЄРДР 26.12.2017 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засуджений в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3