Номер провадження 1-кп/243/380/2022
Номер справи 243/8329/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 24 » січня 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- потерпілої ОСОБА_4

- обвинуваченого ОСОБА_5

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0001080, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08 липня 2021 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Донецького апеляційного суду 11 січня 2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, інвалідом не являється, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-21 серпня 2007 року ( засуджений як ОСОБА_8 ) Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 129 частина 1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк два роки;

-24 лютого 2009 року ( засуджений як ОСОБА_8 ) Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 309 частина 1, ст. 71 частина 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. Звільнений 12 липня 2010 року умовно достроково, у відповідності до вимог статті 81 КК України на невідбутий строк один рік два місяці 19 днів;

-11 липня 2011 року ( засуджений як ОСОБА_8 ) Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст.317 частина 2; ст. 311 частина 1; ст.70 частини 1,2, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волоі на строк п`ять років три місяці з конфіскацією майна. Звільнений 24 червня 2015 року;

-17 листопада 2016 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 263 частина 1, ст. 309 частина 1, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. Перегляд Вироку Апеляційним судом Донецької області - призначено покарання за ст. 263 частина 1, ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць;

-14 вересня 2017 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 309 ч.2, ст. 311 частина 2, ст. 317 частина 1, ст. 70 частина 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців. На підставі Ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 травня 2019 року у відповідності до частини 5 статті 72 КК України в строк покарання зарахований період з 29 серпня 2017 року по 18 жовтня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Звільнений 20 січня 2021 року на підставі статті 81 КК України умовно достроково на невідбутий строк одинадцять місяців 29 днів.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Органами досудового слідства ОСОБА_5 було пред"явлено обвинувачення у вчиненні умисних дій, які виразились у тому, що достовірно встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають у родинних відносинах, є матір`ю та сином, ведуть сумісний побут та проживають за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 , маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення, в період умовно дострокового звільнення, знову вчинив кримінальне правопорушення кримінальний проступок за наступних обставин.

06 липня 2021 року приблизно о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , де на грунті раптово виниклих неприязних відносин у них виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_5 виник протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Реалізовуючи свій протиправний умисел, 06 липня 2021 року приблизно о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 підійшов до останньої, яка сиділа у зальній кімнаті на дивані та розташовуючись обличчям до обличчя, наніс ОСОБА_4 один удар кулаком в обличчя з правого боку ближче до підборіддя.

В результаті умисних противоправних дій ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_4 заподіяно синець овальної форми синюшного кольору з жовто зеленим відтінком по периферії розміром 4х3 см в області підборіддя справа, який відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України.

17 січня 2022 року потерпіла ОСОБА_4 звернулася з Заявою, в якій просить суд закрити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ст. 125 частина 1 КК України, оскільки вона та ОСОБА_5 примирилися і вона не бажає притягувати його до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 підтримала свою Заяву та просила її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив суд задовольнити Заяву потерпілої ОСОБА_4 .

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 просив суд задовольнити Заяву ОСОБА_4 та закрити провадження по справі.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення Заяви потерпілої ОСОБА_4 .

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить до обґрунтованого переконання, що Заява потерпілої ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із обвинувального акту, органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст.125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Питання щодо можливості закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством при відмові потерпілого від обвинувачення було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.

Частиною 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновки в постанові від 12 лютого 2020 року (справа № 453/225/19, провадження № 51-4000кмо19) згідно з якими злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлена у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.

Відповідно до п. З ч, 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-УІІІ визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Одночасно згідно з п. 17 ч.І ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-УІІІ фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 6 грудня 2017 року № 2227-VIII доповнено ч. 1 ст. 67 КК п. 6-1 відповідно до якого, обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, а саме в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень своїй матері ОСОБА_4 та, зокрема, було визнано обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Тобто ОСОБА_5 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, пов`язаного із домашнім насильством, ця обставина була визнана обтяжуючою та він має можливість захищатися від цього обвинувачення.

Крім того, в обґрунтування своїх висновків, суд, зазначає таке.

Коли йдеться про домашнє насильство, необхідно брати до уваги, що мова йде не стільки про дім у фізичному сенсі цього слова, місце постійного перебування особи, скільки про певний символічний простір, де «домашність» виводиться через окреслення кола осіб, на яких поширюється дія законодавства про домашнє насильство. Ч. 2, 3 ст. З Закону України від 07.12.2017 р. «Про запобігання та протидію домашньому насильству» окреслюють коло осіб, на яких поширюється законодавство про запобігання та протидію домашньому насильству. Це означає, що зв`язка «спеціальний суб`єкт - спеціальний потерпілий» для злочинів, пов`язаних з домашнім насильством, стає конститутивним акцентом та визначається за допомогою ст. З згаданого закону.

Відтак, український законодавець створив варіативну (плюральну) модель реагування на домашнє насильство:

сконструював у Кримінальному кодексі України ст. 126-1 «Домашнє насильство»;

в деяких складах злочинів передбачив кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах»;

передбачив у ст. 67 КК України обтяжуючу обставину «вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах» (п. 6-1 ч. 1 ст. 67 ЮС) та розширив зміст п. 6 ч. 1 ст. 67 КК за рахунок «вчинення злочину... у присутності дитини»;

створив інститут обмежувальних заходів для осіб, які вчинили домашнє насильство (ст. 91-1 КК України);

передбачив у ст. 76 КК України «Обов`язки, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням» можливість застосування до таких осіб, що засуджені за злочини, пов`язані з домашнім насильством, обмежень та заборон, передбачених у ст. 91-1 КК України;

сконструював ст. 390-1 КК України «Невиконання обмежувальних заходів, або обмежувальних приписів, або непроходження програми для кривдників».

З цього випливає, що зміст поняття «злочин, пов`язаний з домашнім насильством» значно ширший, ніж суто «Домашнє» насильство» як склад злочину, передбачений ст. 126-1 КК.

Злочин, пов`язаний з домашнім насильством - це:

- злочин, передбачений ст, 126-1 КК;

- злочин, що містить кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах»;

- злочин, поєднаний з обтяжуючою обставиною, передбаченою у п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК «вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах» та п. 6 ч. 1 ст. 67 КК в частині «вчинення злочину... у присутності дитини».

Саме цю гнучкість і закладав законодавець, щоб забезпечити комплексне реагування на домашнє насильство, адже інноваційність Стамбульської конвенції полягає у тому, що її рамкова дія заснована на чотирьох стовпах (the Four Pillars) - 4-Р:

- Prevention (попереджати усі форми насильства проти жінок);

- Protection (захищати від усіх форм насильства проти жінок);

- Prosecution (переслідувати усіх, хто звинувачується у вчиненні актів насильства проти жінок)

- Policy integration (інтегрувати політики, тобто протидіяти насильству щодо жінок завдяки комплексним інтегрованим механізмам).

Крім того, суд, звертає увагу, що «при встановленні змісту поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством» слід виходити із конкретних фактичних обставин вчиненого насильства щодо особи, а не юридичної оцінки (кваліфікації) дій винуватця», дане питання стосується етапів кримінально-правової кваліфікації, їх взаємозв`язку та юридичного закріплення результатів кваліфікації.

Перший етап кваліфікації - це встановлення всіх фактичних (об`єктивних і суб`єктивних) обставин вчиненого діяння, які мають кримінально-правове значення.

Другий етап - встановлення кримінально-правової норми, яка найбільш повно й точно передбачає вчинене особою діяння.

Третій етап кримінально-правової кваліфікації - це констатація тотожності ознак вчиненого діяння (фактичних обставин справи) ознакам елементів складу злочину, або ознакам діяння, яке не є злочинним, або ознакам посткримінальної поведінки особи, передбаченим кримінально-правовою нормою, та закріплення такого висновку у відповідному процесуальному документі.

Суд при вирішенні справ повинен дотримуватися вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 не можна закрити у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 350, 369-372, КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні Клопотання ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження

№0001080, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08 липня 2021 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Донецького апеляційного суду 11 січня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення відмовити у зв`язку з відсутністю підстав.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвалу постановлено, складено та підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повний текст ухвали проголошено 24 січня 2022 року о 12 годині 00 хвилин.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .