27.10.2021 Єдиний унікальний номер 205/1983/18
Єд.унік.№205/1983/18
Провадження №1кп/205/76/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року Ленінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисника: адвоката ОСОБА_4

потерпілої: ОСОБА_5

представника потерпілої: адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0002843 від 22 листопада 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Маломиколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянки України, освіта спеціальна-технічна, вдови, раніше не засудженої, пенсіонерки, проживаючої та зареєстрованої в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2017 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення про усунення ОСОБА_5 перешкод з боку ОСОБА_7 у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_5 у вказаний житловий будинок та зобов`язання ОСОБА_7 передати ОСОБА_5 ключі від хвіртки та житлового будинку, яке набрало законної сили 14 червня 2017 року. Однак, обвинувачена ОСОБА_8 , незважаючи на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року, про які їй було відомо, а також законні вимоги державного виконавця Новокодацького ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_9 , якою винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 липня 2017 року, діючи умисно, маючи реальну можливість, не виконала рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року, у зв`язку з чим, постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 14 вересня 2017 року на обвинувачену ОСОБА_7 було накладено штраф у розмірі 1700 грн., який остання не сплатила.

Допитана в якості обвинуваченої, ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та пояснила суду, що 17 лютого 2017 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська було ухвалено рішення, відповідно до якого необхідно було вселити ОСОБА_5 у домоволодіння АДРЕСА_1 та передати їй ключі від хвіртки та домоволодіння. Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року нею було оскаржене, однак ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без змін. При цьому, обвинувачена ОСОБА_7 пояснила суду, що зазначене рішення суду нею не було виконано, оскільки потерпіла ОСОБА_5 до неї не зверталась, а про існування виконавчого провадження з приводу виконання зазначеного рішення суду їй відомо не було, оскільки ніяких викликів від державного виконавця вона не отримувала та до неї додому ніхто не приходив з цього приводу. Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 пояснила суду, що домовлялась з потерпілою ОСОБА_5 про зустріч, щоб вирішити всі проблемні питання, у тому числі щодо передачі ключів, однак потерпіла, замість цього їхала та писала на неї заяви у поліцію.

Не зважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_7 не визнала себе винуватою, її вина повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що Ленінським районним судом м.Дніпропетровська було ухвалено рішення від 17 лютого 2017 року, згідно з яким її було вселено у домоволодіння АДРЕСА_1 , а також зобов`язано обвинувачену ОСОБА_7 передати їй ключі від хвіртки та домоволодіння. Вказане рішення суду було оскаржено обвинуваченою ОСОБА_7 , однак ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без змін. Після набрання рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року законної сили, обвинувачена ОСОБА_7 , не зважаючи всі дії державного виконавця Новокодацького ВДВС, зазначене рішення суду не виконувала.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що у неї, як державного виконавця Новокодацького ВДВС м.Дніпра, на примусовому виконанні перебувало рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року, згідно з яким обвинувачена ОСОБА_7 була зобов`язана передати потерпілій ОСОБА_5 ключі від хвіртки та домоволодіння АДРЕСА_1 . Після відкриття виконавчого провадження 14 липня 2017 року, копія відповідної постанови була направлена за місцем проживання ОСОБА_7 та їй було надано час для добровільного виконання рішення суду. Після закінчення добровільного терміну, нею, разом зі ОСОБА_5 та понятими, з метою перевірки виконання рішення суду, було здійснено вихід до домоволодіння АДРЕСА_1 , однак двері ніхто не відчинив, у зв`язку з чим було залишено повідомлення, в якому було наголошено на обов`язку ОСОБА_7 виконати рішення суду, а також була здійснена фото та відео фіксація вказаних виконавчих дій. Крім того, зазначений свідок пояснила суду, що під час виконання нею рішення суду на обвинувачену ОСОБА_7 було накладено штраф у розмірі 1700 грн., однак рішення суду обвинувачена так і не виконала, у зв`язку з чим за заявою потерпілої ОСОБА_5 нею були направлені матеріали до органів поліції для вирішення питання про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності. Крім того, зазначений свідок пояснила суду, що штраф, який був накладений її постановою, обвинувачена ОСОБА_7 також не сплатила.

Свідок ОСОБА_10 підтвердила суду, що у неї, на період відпустки іншого державного виконавця, перебувало виконавче провадження щодо виконання рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська, в частині передачі обвинуваченою ОСОБА_7 ключів від хвіртки та домоволодіння потерпілій ОСОБА_5 . У серпні 2017 року, з метою виконання рішення суду, вона виїжджала за адресою: АДРЕСА_1 , однак двері ніхто не відчинив та до них не вийшов, у зв`язку з чим було залишено повідомлення про наступну дату вчинення виконавчих дій.

Показаннями свідка ОСОБА_11 суду підтверджено, що у 2017 році з Новокодацького ВДВС м.Дніпра до Новокодацького ВП, де він працював на посаді дільничного інспектора, надійшло подання про вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду. В ході розгляду зазначеного подання ним була опитана ОСОБА_5 , а також обвинувачена ОСОБА_7 , яка пояснила, що не може передати ключі ОСОБА_5 , оскільки будинок не розділений в натурі. Після цього зібрані матеріали були ним передані до СВ Новокодацького ВП, для прийняття рішення по справі.

Винуватість ОСОБА_7 також повністю підтверджується: показаннями свідка ОСОБА_12 , яка підтвердила, що в її присутності, у серпні 2017 року біля домоволодіння АДРЕСА_1 , державний виконавець Новокодацького ВДВС намагався виконати рішення суду в частині передачі обвинуваченою ОСОБА_7 ключів потерпілій ОСОБА_5 , однак двері ніхто не відчинив, у зв`язку з чим держвиконавцем був складений акт; показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які підтвердили суду, що потерпіла ОСОБА_5 приходила до домоволодіння АДРЕСА_1 з метою отримати ключі, однак обвинувачена ОСОБА_7 їй не відчинила та на територію домоволодіння не впустила; копією виконавчого листа (а.с14), виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року (а.с.103-105), про усунення ОСОБА_5 перешкод з боку ОСОБА_7 у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_5 у вказаний житловий будинок та зобов`язання ОСОБА_7 передати ОСОБА_5 ключі від хвіртки та житлового будинку; копією ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року (а.с.106-108), згідно з якою рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року залишено без змін; копією постанови про відкриття виконавчого провадження та вимогою виконавця (а.с.19-20); актами державних виконавців від 02 та 23 серпня 2017 року з фото-таблицями (а.с.21-24), згідно з якими рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року щодо передачі ключів обвинуваченою ОСОБА_7 не виконано; копією постанови від 14 вересня 2017 року про накладення штрафу в розмірі 1700 грн. на боржника обвинувачену ОСОБА_7 .

Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про свою невинність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Так, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, полягає в одному з таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим. Невиконання судового акта це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Однією з форм невиконання судового рішення є пряма й відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито й не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.

Злочин, передбачений ч.1 ст.382 КК України, є триваючим злочином, оскільки особа, будучи зобов`язаною рішенням суду, що набрало законної сили, вчинити певні дії, умисно утрималася від їх учинення, тобто об`єктивна сторона злочину полягає у формі протиправної бездіяльності, яка тривала протягом певного періоду часу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наявність або відсутність в діях суб`єкту складу злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, Закон прямо не пов`язує обізнаність цього суб`єкта злочину про існування виконавчих проваджень з примусового виконання рішення суду.

Крім того, як було встановлено під час судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_7 була не тільки обізнана про ухвалення 17 лютого 2017 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська рішення, але й оскаржила його, однак ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року у задоволенні її апеляційного скарги було відмовлено, а рішення залишено без змін.

Після цього, через півтора роки після ухвалення рішення та його невиконання обвинуваченою ОСОБА_7 , останньою була подана заява про роз`яснення рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2017 года, у задоволенні якої було відмовлено ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2018 року через надуманість викладених у ній доводів. При цьому, як видно із заяви про роз`яснення судового рішення, обвинувачена посилається на постанову державного виконавця від 14 липня 2017 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська. Враховуючи ту обставину, що заява про роз`яснення судового рішення була подана після направлення кримінального провадження відносно ОСОБА_7 до суду та призначення судового розгляду, а також те, що ключі обвинувачена ОСОБА_7 передала потерпілій ОСОБА_5 після скасування виправдувального вироку, ухваленого у цій справі, суд вважає неспроможними та надуманими доводи обвинуваченої, що рішення суду вона не виконувала через те, що нібито не знала про відкрите виконавче провадження.

Крім цього, суд також вважає неспроможними доводи та посилання обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника на нібито неналежне виконання своїх службових обов`язків державними виконавцями Новокодацького ВДВС м.Дніпро ГТУЮ в Дніпропетровській області, а також нібито на не вчинення будь-яких активних дій потерпілою ОСОБА_16 , оскільки вони спростовуються дослідженим в судовому засіданні доказами та, крім того, ніяким чином не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_7 .

Отже, проаналізувавши показання обвинуваченої ОСОБА_7 , яка не заперечувала своєї обізнаності про винесене рішення, однак не вказала суду на будь-які об`єктивні перешкоди, крім свого особистого небажання, які б позбавляли її можливості його виконати, та зіставивши їх з іншими доказами по справі, суд розцінює показання обвинуваченої як усталену модель захисту від пред`явленого обвинувачення, форму реалізації права на захист і бажання уникнути кримінальної відповідальності і покарання за вчинений злочин.

Таким чином, допитавши обвинувачену, а також потерпілу та свідків, дослідивши письмові докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченої за ч.1 ст.382 КК України, як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не засуджена, характеризується позитивно, є пенсіонеркою, неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , передбачених ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З огляду на зазначене, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, а також позиції прокурора, суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України і таке покарання буде необхідним та достатнім для її виправлення і досягнення інших цілей покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 - не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1