Справа № 191/2011/21
Провадження № 1-кп/191/132/21
У Х В А Л А
іменем України

06 вересня 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове кримінальне провадження № 0000247 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою суду від 12.07.2021 року обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 09.09.2021 року.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років, він не працює, тим самим не має постійного джерела доходів, неодружений, неповнолітніх дітей не має, тобто у нього відсутні міцні соціальні зв`язки за місцем його проживання, характеризується негативно, обвинувачується у вчиненні злочинів в стані алкогольного сп`яніння, суспільний резонанс злочинів, а також їх підвищену небезпеку.

Прокурор в судовому засіданні заявлене клопотання підтримав, а також доповнив, що обвинувачений має негативну характеристику, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Сторона захисту заперечували проти заявленого клопотання, оскільки відсутні підстави вважати, що існують передбачені ст. 177 КПК України ризики, раніше не судимий, до відповідальності не притягувався, обвинувачений не має підстав ухилятися від суду, проживає за місцем реєстрації. Просили суд обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд, заслухавши сторону обвинувачення та захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою не повинен перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, також суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначено, що наявність вагомих підстав обвинуваченого затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні ЄСПЛ по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

При вирішенні заявленого клопотання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує встановлені судом підстави обрання останньому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів у стані алкогольного сп`яніння, які становлять суспільний резонанс та їх підвищену небезпеку, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за зареєстрованим місцем проживання характеризується негативно, офіційно не працевлаштований та не має легального джерела доходу, не одружений, неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність його стійких соціальних зв`язків. Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення або переховуватися від суду. Крім того, судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було встановлено, що в матеріалах досудового розслідування наявні покази свідків, які проживають в одному селищі разом з обвинуваченим, а тому існує ризик щодо можливого впливу обвинуваченого на вказаних свідків з метою зміни ними своїх показів.

З урахуванням того, що у даному кримінальному провадженні наявні наведені ризики та обставини, що є підставою для взяття ОСОБА_5 під варту, суд вважає необхідним продовжити запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою з урахуванням вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України терміном на 60 днів і тільки такий вид і міра запобіжного заходу зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та досягнення дієвості цього провадження. За таких обставин підстав для обрання обвинуваченому менш суворого запобіжного заходу судом не встановлено. Доводи сторони захисту не є підставою, що спростовують вищевказані обставини та не зменшують зазначених ризиків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, а саме, до 4 листопада 2021 року включно.

Повний текст ухвали буде складено 10.09.2021 року.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом п`яти днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Головуючий суддя: ОСОБА_1