ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/7/19 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1887/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції: - захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
- обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харків, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 03 липня 1996 року Ізюмським міським судом Харківської області за частиною 3 статті 140 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням статті 46-1 КК України - відстрочка виконання вироку на 2 роки;
2) 18 грудня 1998 року Балаклійським районним судом Харківської області за частиною 2 статті 229-6, статтею 44 КК України до 6 місяців позбавлення волі;
3) 08 лютого 2002 року Харківським районним судом Харківської області за частиною 3 статті 117, частиною 2 статті 118, частиною 2 статті 140, статтею 70 КК України до 6 років позбавлення волі;
4) 29 січня 2004 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за частиною 2 статті 185, частиною 4 статті 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
5) 24 грудня 2008 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за частиною 2 статті 309 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки;
6) 06 липня 2011 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за частиною 2 статті 186, частиною 1 статті 296 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 05 жовтня 2015 року за відбуттям строку покарання;
7) 10 серпня 2016 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за частиною 2 статті 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений 14 вересня 2018 року за відбуттям строку покарання,
визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обрано.

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 30 жовтня 2018 року, приблизно о 14 год. 50 хв., знаходячись біля стоматологічної лікарні «Дента Люкс Ізюм», розташованої за адресою: Харківська область, м.Ізюм, вул.Покровська, буд.36, з метою відкритого викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, маючи на меті незаконне збагачення та реалізуючи свій злочинний намір, не зважаючи на спроби потерпілої завадити викраденню майна та вимоги останньої припинити злочинні дії, відкрито викрав жіночій велосипед «Люкс дорожник», що належить потерпілій ОСОБА_9 , вартість якого згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №3467/18 від 14 грудня 2018 року складає 3000 гривень, чим заподіяв останній матеріальної шкоди на вищевказану суму, залишив місце злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні відмовився від своєї апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання відповідно до санкції ч.2 ст.185 КК України.

Строк тримання під вартою рахувати з 14.08.2019 року, тобто з моменту його затримання та перебування у СІЗО Запоріжжя.

В обґрунтування посилається на те, що в нього не було умислу на грабіж; Вина за ч.2 ст.186 КК України не доведена у повному обсязі та відсутні докази; Покази свідків неадекватні; У вироку не вірно зазначено про те, що він розпорядився викраденим майном на власний розсуд, оскільки він відав велосипед чоловіку, який під`їхав до нього на автомобілі та пояснив, що це велосипед його знайомої і його требо повернути, на що він мовчки віддав велосипед чоловіку та пішов.

Також зазначає, що суд призначаючи покарання не в повній мірі врахував положення ст.65 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 , з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

У вироку суд, належним чином проаналізувавши надані докази, обґрунтовано визнав показання обвинуваченого ОСОБА_8 , що він не скоював грабіж, а скоїв крадіжку та його дії необхідно перекваліфікувати з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України, оскільки він не тікав та його дій ніхто не бачив, як такі, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності і справедливого покарання.

Апеляційні доводи обвинуваченого щодо недоведеності його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а також щодо факту, що велосипед він викрав таємно викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду у суді першої інстанції та перевірені у судовому засіданні апеляційного суду, який визнає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам. Зазначені доводи обвинуваченого гуртуються на припущеннях та не узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема показаннями потерпілої, свідків.

Так, відповідно до показів наданих в суді першої інстанції:

- свідка ОСОБА_10 , яка бачила як обвинувачений ОСОБА_8 взяв велосипед;

- показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які підтвердили, що обвинувачений чув як потерпіла ОСОБА_9 кричала йому, щоб він зупинився та повернув велосипед, однак останній продовжив заволодіння велосипедом, в зв`язку з чим свідок ОСОБА_11 був вимушений наздоганяти обвинуваченого на власному автомобілі;

- переглянутим в судовому засіданні першої інстанції відеозаписом з відеореєстратора свідка ОСОБА_11 , з якого чітко вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 був без капюшона та без навушників, що підтверджує, що він чув крики потерпілої.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого в заподіянні відкритого викрадання чужого майна (Грабіж), вчинений повторно, що встановлені судом і детально викладені у вироку, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні показаннях обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Не зважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України, його позиція спростовується також зібраними по справі доказами - переглянутим в судовому засіданні відеозаписом, письмовими доказами по справі, а саме:

-протоколом огляду місця події від 30 жовтня 2018 року та фото-таблицею до нього, проведеного слідчим СВ Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 , згідно якого місцем події є ділянка місцевості поблизу стоматологічної поліклініки «Дента Люкс» по вулиці Покровській, 36, в місті Ізюмі, Харківської області, де між частинами металевої решітки знаходився велосипед потерпілої ОСОБА_9 «Люкс дорожник» (т.1 а.с. 183-186);

-протоколом огляду речей від 06 листопада 2018 року, проведеного слідчим СВ Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 , згідно якого було оглянуто DVD-диск, виданий ОСОБА_11 із зображенням відеозапису з відеореєстратора його автомобіля, на якому зафіксовано як свідок ОСОБА_11 наздогнав чоловіка, який знаходився на велосипеді потерпілої ОСОБА_9 , забрав велосипед у чоловіка, а саме у ОСОБА_15 (т.1 а.с. 188-190);

-переглянутим відеозаписом з DVD-диску, згідно якого на відео зафіксовано момент переслідування свідком ОСОБА_11 обвинуваченого ОСОБА_8 на велосипеді, той факт, що ОСОБА_8 в момент, коли ОСОБА_11 його наздогнав, був без капюшона та без навушників (т.1 а.с. 191);

-протокол пред`явлення особи для впізнання від 06 листопада 2018 року та фото-таблиця до нього, згідно якого свідок ОСОБА_11 впізнав в особі, яка тримає табличку з номером №2 чоловіка, який викрав велосипед, за зростом та рисами обличчя (т.1 а.с.192-194);

-висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 3467/18 від 14 грудня 2018 року, відповідно до якого ринкова вартість жіночого велосипеду «Люкс дорожник» станом на 30 жовтня 2018 року становила 3000 гривень 00 копійок;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 24 грудня 2018 року із фото-таблицею до нього, згідно якого підозрюваний ОСОБА_8 , в присутності понятих, добровільно розказав та показав, за яких обставин він біля стоматології «Дента Люкс» взяв велосипед, синього кольору, та розповів, куди поїхав на велосипеді, зауважень та доповнень до протоколу не надходило (т.1 а.с. 202-204),

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 грудня 2018 року, згідно якого свідок ОСОБА_12 впізнала в особі, яка тримає табличку з номером №3 чоловіка, який викрав велосипед, за рисами обличчя (т.1 а.с. 205-207);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 грудня 2018 року, згідно якого свідок ОСОБА_16 впізнала в особі, яка тримає табличку з номером №2 чоловіка, який викрав велосипед, за рисами обличчя (т.1 а.с.208-210).

У колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів показання потерпілої та свідків, які були отримані судом безпосередньо під час судового розгляду за участю сторони захисту. Крім того, апеляційна скарга обвинуваченого не містить будь-яких об`єктивних даних, які б ставили ці показання потерпілої та свідків під сумнів.

Апеляційні доводи обвинуваченого, що у вироку не вірно зазначено про те, що він розпорядився викраденим майном на власний розсуд, є безпідставними та суб`єктивними виходячи з наступного.

Відповідно коментаря до ст.186 КК України - Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном. Таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпорядитися вилученим майном (винести, передати іншим особам тощо).

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений залишив місце скоєння злочину - поїхавши на велосипеді, то він тим самим розпорядився викраденим майном (велосипедом) на власний розсуд.

Отже, версія та доводи обвинуваченого про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції, а також щодо суперечливості та відсутності достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданої апеляційної скарги.

Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, їх належність та допустимість визнана судом.

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, то воно цілком відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд у повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність пом`якшуючих обставин покарання та наявність обставин, які обтяжують покарання, та дані про особу обвинуваченого та призначив йому покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Також посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого про зарахування йому строку тримання під вартою з 14.08.2019 року, тобто з моменту його затримання та перебування у СІЗО Запоріжжя по іншому кримінальному провадженню є необґрунтованим та таке твердження не узгоджується з вимогами ч.5 ст.72 КК України, які не передбачають підстави для зарахування такого строку, оскільки підлягає зарахуванню тільки строк попереднього ув`язнення, в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

По даному кримінальному провадженню міра запобіжного заходу обвинуваченому не обиралась та кримінальні провадження не були об`єднані в одне провадження, то зарахування йому строку перебування під вартою по іншому кримінальному провадженню не узгоджується з вимогами закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2021 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: