Справа № 357/8796/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

законного представника ОСОБА_4

особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

учасника кримінального провадження:

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біла Церква клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про відмову у застосуванні примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000773 від 05.05.2021, відносно ОСОБА_5 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду на розгляді знаходиться клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.05.2021 року за № 0000773 відносно ОСОБА_5 , у скоєнні суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні 18.11.2021 прокурор ОСОБА_3 заявив усне клопотання в порядку ч.5 ст.513 КПК України про відмову у застосуванні примусових заходів медичного характеру, закриття вказаного кримінального провадження та направлення матеріалів прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку, посилаючись на висновок судово-психіатричного експерта №414, згідно якого неосудність ОСОБА_5 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена, особа є обмежено осудною, а тому підлягає кримінальній відповідальності. Додатково, в обґрунтування вказаного клопотання надав для дослідження в судовому засіданні висновок судово-психіатричного експерта №414 від 16.06.2021 року.

Потерпілий ОСОБА_7 та законний представник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали позицію прокурора.

Захисник ОСОБА_6 та особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали позицію прокурора в частині відмови у застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриття кримінального провадження, однак заперечували щодо направлення матеріалів кримінального провадження для здійснення кримінального провадження в загальному порядку, вважаючи, що прокурору було достеменно відомо про наявність висновку судово-психіатричного експерта в матеріалах досудового розслідування, з якого вбачається обмежено осудний стан ОСОБА_5 , а тому власні юридичні помилки прокурор не може виправляти за рахунок суду, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні завершено.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали судової справи, в тому числі висновок судово-психіатричного експерта №414, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з вимогами частини першої статті 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що:

1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності;

2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Судовий розгляд такого провадження проводиться за правилами ст.ст. 512, 513 КПК України і завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Частиною 2 статті 513 КПК України передбачено, що, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Однак, під час здійснення судового провадження щодо кримінального провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000773 від 05.05.2021, відносно ОСОБА_5 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, яке надійшло до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру, прокурор звернувся із клопотанням про відмову у застосуванні примусових заходів медичного характеру, закриття вказаного кримінального провадження та направлення матеріалів прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку у зв`язку із встановленими ним обставинами щодо обмеженої осудності особи.

У відповідності до ч.1,2,3 ст.27 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення тягне за собою закриття кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

У зв`язку з чим, суд не вирішуючи питання причетності ОСОБА_5 до вчинення суспільно-небезпечного діяння та не досліджуючи інші докази, вважає за необхідне невідкладно розглянути клопотання прокурора, дослідивши тільки наданий висновок судово-психіатричного експерта №414 від 16.06.2021 року.

З висновку судово-психіатричного експерта №414 від 16.06.2021 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перед та на момент скоєння інкримінованих їй дій страждала на легку розумову відсталість (в ст. легко вираженої дебільності), з емоційно-вольовою нестійкістю (F 70.1 за МКХ-10). За своїм психічним станом перед та на момент скоєння інкримінованих дій не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час страждає на легку розумову відсталість (в ст. легко вираженої дебільності), з емоційно-вольовою нестійкістю (F 70.1 за МКХ-10). Лікар - судово психіатричний експерт, дійшов висновку, що за своїм психічним станом ОСОБА_5 на даний час не здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Зауважень з приводу належності та допустимості вказаного доказу - висновку судово-психіатричного експерта № 414 від 16 червня 2021 року, до суду не надходило.

Згідно зі статтею 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Водночас, відповідно до статті 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обмежена осудність пов`язана з наявністю у суб`єкта певного психічного розладу, психічної аномалії; внаслідок зазначеного психічного стану особа усвідомлює, але не повною мірою, фактичні ознаки і суспільну небезпечність вчиненого діяння та (або) не повною мірою може керувати ними. Тобто на відміну від неосудної особи, здатність усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними у обмежено осудної особи не виключається; обмежена осудність не виключає осудності як обов`язкової ознаки суб`єкта, отже, не виключає кримінальну відповідальність і покарання за вчинене.

Значення обмеженої осудності полягає в тому, що вона може враховуватись судом при призначенні покарання і відповідно до частини 2 статті 94 КК України є підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (частина 2 статті 19 КК України) чи обмежено осудною (частиною 1 статті 20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Отже, даний висновок експертизи не дає підстав вважати, що ОСОБА_5 на момент вчинення інкримінованого їй діяння знаходилася у стані неосудності. Даний висновок експерта вказує, що ОСОБА_5 перебувала у стані обмеженої осудності і відповідальність за скоєне у такому стані настає на загальних підставах з урахуванням положень частини 2 статті 20 КК України, а кримінальне провадження повинно здійснюватися у загальному порядку з усіма гарантіями, які закон надає стороні захисту.

Окрім того, суд звертає увагу й на те, що у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», роз`яснено, що, враховуючи те, що згідно зі ст. 20 КК України особа, визнана обмежено осудною, підлягає кримінальній відповідальності, слід визнати, що справу щодо такої особи необхідно направляти до суду з обвинувальним висновком, в якому мають міститися дані про психічне захворювання цієї особи. Визнати правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення.

У відповідності до частини 2 статті 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності. Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Тому слід вважати, що ця допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання: якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади органів охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

Відповідно до частини 2 статті 504 КПК України досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим, дізнавачем згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

В силу вимог статті 512 КПК України судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Відповідно до частини 5 статті 513 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом, якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена, а так само в разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу. У такому разі після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 на час вчинення інкримінованого їй протиправного діяння не перебувала в стані неосудності, що підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи, відтак, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, оскільки неосудність особи на момент вчинення інкримінованого їй протиправного діяння не встановлена, а тому відповідно до частини 2 статті 512 та частини 5 статті 513 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закрити кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_5 з поверненням наявних матеріалів кримінального провадження прокурору для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Після прийняття судом даного процесуального рішення вимоги частини 5 статті 513 КПК України визначають дії прокурора, який повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 19, 20, 94 КК України, статтями 502, 503, 512, 513, 515 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про відмову у застосуванні примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000773 від 05.05.2021, відносно ОСОБА_5 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України задовольнити.

У застосуванні примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000773 від 05.05.2021, відносно ОСОБА_5 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України - відмовити.

Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 статті 185 КК України - закрити.

Матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000773 від 05.05.2021, відносно ОСОБА_5 - направити прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Копію ухвали негайно вручити прокурору, особі, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, захиснику та законному представнику.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 22.11.2021 о 17 год. 00 хв.

СуддяОСОБА_1