Справа № 357/8113/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Біла Церква кримінальне провадження №0001188 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 червня 2021 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любча Ставищенського району Київської області, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України, раніше не судимого,

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст.185 КК України,

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

28 травня 2021 року приблизно з 11 години ОСОБА_5 перебував за місцем проживання ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_2 , де разом із останньою та ОСОБА_7 вживав спиртні напої. В той час, коли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вийшли з квартири та пішли до магазину, ОСОБА_5 , перебуваючи в кімнаті вказаної квартири, на шафі, помітив чорну сумку, в якій знаходився телевізор «LCD 24 TELEFUNKEN» вартістю 3 190 грн. 91 коп., належний ОСОБА_8 , в той час в нього виник умисел таємно викласти вказаний телевізор. Реалізуючи свій злочинний задум, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, таємно від оточуючих, перебуваючи один в кімнаті квартири, з корисливих мотивів викрав телевізор «LCD 24 TELEFUNKEN» та вийшов із вищевказаної квартири. З викраденим майном ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив майнової шкоди потерпілій ОСОБА_8 на суму 3 190 грн. 91 коп.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна.
24 червня 2021 року у нічний час приблизно о 02 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 перебував за місцем свого проживання, разом із ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_3 . В цей час ОСОБА_5 , перебуваючи у вітальній кімнаті вказаної квартири, де на спеціальному кріпленні до стіни був прикріплений телевізор SAMSUNG «UHD TV 6 SERIES MU6100» вартістю 9 233 грн. 33 коп., належний ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що вказаний телевізор належить ОСОБА_4 у ОСОБА_5 виник умисел таємно викрасти вказаний телевізор. Реалізуючи свій злочинний задум, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , дочекавшись поки всі ляжуть відпочивати, діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, зняв із спеціального кріплення та викрав телевізор SAMSUNG «UHD TV 6 SERIES MU6100» вартістю 9 233 грн. 33 коп., належний ОСОБА_4 , після чого вийшов із вищевказаної квартири. З викраденим майном ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив майнової шкоди потерпілій ОСОБА_4 на суму 9233 грн. 33 коп.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_5 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 надав пояснення, відповідно до яких, 28 травня 2021 року приблизно з 11 години він перебував за місцем проживання ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_2 де разом із останньою та ОСОБА_7 вживав спиртні напої. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вийшли з квартири та пішли до магазину, він, перебуваючи в кімнаті вказаної квартири, на шафі, помітив чорну сумку, із якої викрав телевізор «LCD 24 TELEFUNKEN». 24 червня 2021 року у нічний час він перебував за місцем свого проживання, разом із ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в квартирі АДРЕСА_3 , де викрав телевізор SAMSUNG «UHD TV 6 SERIES MU6100».

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження щодо речових доказів та доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

До матеріалів справи надано документи, зокрема постанову про визнання предметів речовими доказами та їх приєднання до матеріалів кримінального провадження від 08 липня 2021 року.

До матеріалів справи також надано документи, які свідчать, що обвинувачений до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за медичною допомогою не звертався, має постійне місце проживання: в квартирі АДРЕСА_3 , притягався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185 КК України.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються щире каяття.

Відповідно до практики Верховного Суду, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова третьої судової палати Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, у справі № 166/1065/18).

Однак, оскільки ОСОБА_5 шкоду не відшкодував, не висловив жалю щодо вчиненого, підстав вважати, що він щиро розкаявся немає.

Стороною обвинувачення зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст.67 КК обтяжують покарання вчинення кримінальних правопорушень особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

5. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходити з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, зважаючи на ступінь тяжкості та обставини вчиненого ОСОБА_5 враховуючи дані про особу ОСОБА_5 , який непрацюючий, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, характерезується негативно, думку потерпілої ОСОБА_4 , відстуність обставин, які пом`якшують покарання, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення, в стані алкогольного сп`яніння, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде неможливим за допомогою більш м`яких покарань, аніж сто годин громадських робіт, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України та трьох років позбавлення волі за ч. 2 ст. 185 КК України.

Остаточне покарання ОСОБА_5 слід визначити за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень та призведе до позитивних змін в його особистості, які, на думку суду, створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, оскільки ОСОБА_5 призначене покарання у виді трьох років позбавлення волі, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його негативну характеристику, суд дійшов до переконання, що ОСОБА_5 необхідно звільнити від відбування основного покарання на підставі ч. 1 ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком три роки та покладенням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

6. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

В рамках вказаного кримінального провадження цивільний позов потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_4 не заявлявся.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження ОСОБА_5 не обирався, тому підстав для застосування запобіжного заходу до набрання цим вироком законної сили суд не вбачає.

У вказаному кримінальному провадженні відсутні документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення експертизи.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання:

за ч.1 ст.185 КК України у виді ста годин громадських робіт;

за ч. 2 ст.185 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання, з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Встановити ОСОБА_5 іспитовий строк тривалістю три роки.

На підставі ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 , виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації

Іспитовий строк обчислювати з 20 грудня 2021 року.

Речові докази:

Оригінал квитанції ПТ «Ломбард Парус» від 24 червня 2021 року - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області Ірина ДУБАНОВСЬКА