ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2564/21 Справа № 185/3434/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001024 від 19 квітня 2016 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, від відбування якого звільнено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Вирішено стягнуити з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - 10 335 грн. та в рахунок моральної - 25 000 гривень.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 19 квітня 2016 року, приблизно о 12 год. 30 хв., ОСОБА_7 , у денний час доби, перебував за кермом належного йому, на підставі запису в свідоцтві про реєстрацію, транспортного засобу НОМЕР_1 , технічно справного легкового автомобіля марки «Chevrolet lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився в нерухомому положенні своєю передньою частиною до воріт будинку АДРЕСА_3 , а задньою частиною до головної дороги вул. Будинського міста Павлограда.
У зазначений час з подвір`я будинку АДРЕСА_3 вийшов пішохід ОСОБА_10 , і зупинився навпроти передньої частини автомобіля марки «Chevrolet lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на відстані близько 1 метра до нього, ближче до лівої фари вказаного автомобіля.
ОСОБА_7 завів двигун автомобіля марки «Chevrolet lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_2 та розпочав рух вперед у напрямку воріт будинку № 36, розташованого на вул. Будинського м. Павлограда, однак під час руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснив наїзд передньою лівою частиною автомобіля марки «Chevrolet lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_2 на пішохода ОСОБА_10 , який в результаті наїзду отримав тілесні ушкодження у вигляді механічної травми у вигляді закритого черезмищелкового перелому верхньої третини кісток лівої гомілки, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості та знаходяться у причинному зв`язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити, доповнивши резолютивну частину вироку словами: У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після проголошення вручається сторонам кримінального провадження.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на істотне порушення судом кримінального процесуального закону. Прокурор зазначає, що всупереч вимогам ст. 374 КПК України у вироку не було зазначено строк і порядок набрання вироком законної сили, його оскарження та порядок отримання копій судового рішення.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо останнього на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Свої вимоги захисник обґрунтовує істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що перешкодило суду ухвали законне та обґрунтоване рішення. При цьому, адвокат вказує на невиконання вказівок Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2018 року, яким раніше скасовувалось рішення у цій справі. Так, захисник вказує на те, що судом першої інстанції не враховано порушення строків досудового розслідування - більше двох місяців з дня повідомлення особи про підозру та відсутність у зв`язку з цим повноважень у прокурора підписувати та направляти обвинувальний акт від 25.04.2017 до суду. Поряд із цим, адвокат зазначає, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме причинно-наслідковий зв`язок між порушеннями ОСОБА_7 ПДР України та наслідками у вигляді тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_10 , відсутні у формулюванні обвинувачення, викладеному в акті від 25.04.2017 та вироку від 24.06.2021. На переконання захисту, відсутність хоча б одного з елементів об`єктивної сторони виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності. Окрім наведеного, адвокат вказує на те, що суд не досліджував версію захисту та не надав належної оцінки показанням свідків. Захисник зазначає, що суд не перевірив об`єктивну можливість у свідка ОСОБА_11 спостерігати за подією ДТП, а також не врахував, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не були його безпосередніми очевидцями. Що стосується протоколу огляду місця ДТП зі схемою та фототаблицею до нього, то вони з позиції захисту оформлені з порушенням вимог КПК України, без дотримання правил фіксації ходу та результатів слідчих дій, підписані особами, які не приймали участь у них (потерпілий ОСОБА_10 ), а фототаблиця містить змінені світлини та фотографування проведено на мобільний телефон. Також, сторона захисту вважає, що суд не надав оцінки доказам, які спростовують факт ДТП. Адвокат вважає, що суд не врахував показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також висновку експертизи № 7/4.2-370 від 14.06.2016, протоколу огляду предметів від 19.04.2016, протоколу тимчасового доступу та можливості вилучення речей від 10.05.2016 з фототаблицею до нього. Серед іншого, захисник не погоджується й з цивільним позовом потерпілого, у якому останній не посилався на норми чинного КК та КПК. На думку захисника, останнім не доведено належними та допустимими доказами факт придбання ліків на суму 10335 грн. При цьому, стягнувши зазначену суму на корить потерпілого, суд не розмежував відповідальність за заподіяну шкоду між обвинуваченим та страховою компанією відповідно до полісу страхування відповідальності, яка до участі у справі в якості відповідача взагалі не залучалась. Не погоджується захисник й з визначеним судом розміром моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілого. Адвокат вважає, що тілесні ушкодження були отримані потерпілим внаслідок падіння з висоти власного зросту та не пов`язані з ДТП. Окрім наведеного, захисник вказує на недослідження судом всіх заявлених захистом клопотань.

В запереченнях представник потерпілого з апеляційною скаргою не погоджується. Адвокат звертає увагу на те, що при новому розгляді суд виконав всі вказівки суду апеляційної інстанції, надавши, зокрема, оцінку показанням свідкам, на необхідність дослідження яких вказував апеляційний суд. Поряд із цим, захисник вказує на те, що судом беззаперечно, на підставі висновку експерта, встановлено й характер походження травм ОСОБА_10 , а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними. Також, представник потерпілого вважає, що жодні сумніви у причинно-наслідковому зв`язку між порушенням обвинуваченим ПДР та наслідками, що настали, відсутні, оскільки це встановлено на підставі висновку експерта. Не погоджується адвокат й з доводами сторони захисту про недопустимість показань свідка ОСОБА_11 з огляду на те, що під час проведення слідчого експеримента був присутній захисник обвинуваченого. До того ж, у вироку суд спростував ці доводи та навів докладні мотиви свого рішення. Щодо цивільного позову потерпілого, який на думку захисту не містить норм чинного КК та КПК, то з позиції представника потерпілого наведені обставини хоча і мають місце, проте не спростовують факт завдання самої шкоди та не дають підстав для відмови у його задоволенні. Окрім наведеного, адвокат не погоджується й з доводами захисту про те, що суд не вирішив всі клопотання ОСОБА_7 . Адвокат зазначає, що апелянт не вказує у скарзі які саме клопотання були залишені поза увагою та які конкретні обставини могли бути встановлені за наслідками їх вирішення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Так, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду:
- показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , який хоча і не визнав свою вину, проте не заперечував обставину перебування 19 квітня 2016 року на вул. Будинського, 36 в м. Павлограді, підтвердив, що у дворі будинку знаходились ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також засвідчив, що останній дійсно виходив за ним та повернув праворуч, в той час коли він розпочав рух назад. При цьому, обвинувачений вказав, що після того, як ОСОБА_18 впав він допоміг йму піднятися;
- показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який вказав на те, що у квітні 2016 року о 13.00 годині він був у свого знайомого ОСОБА_17 , а коли вийшов на вулицю, побачив ОСОБА_7 , який сів у свій автомобіль, що стояв на відстані 3 м. від калитки. Він закрив калитку, а у цей час ОСОБА_7 почав рух автомобіля вперед та вдарив його бампером, від чого він впав та піднятися не зміг, оскільки відчув сильний біль в нозі. Обвинувачений здав назад, зупинив автомобіль, підійшов до нього, хотів дати йому гроші, але він відмовився. ОСОБА_7 поїхав, а він зателефонував своїй сестрі, щоб вона викликала Швидку допомогу та поліцію;
- показаннями свідка ОСОБА_12 - сестри потерпілого, яка вказала на те, що 19 квітня 2017 року о 13.00 год. їй зателефонував ОСОБА_10 та сказав, що його збив автомобіль, у зв`язку з чим вона викликала Швидку допомогу та поліцію. При цьому, свідок зауважила, що ОСОБА_7 приходив до брата додому та цікавився його здоров`ям;
- показаннями свідка ОСОБА_13 , який вказав, що він косив траву по вул. Будинського в м. Павлограді, почув крик про допомогу та побачив ОСОБА_10 , який лежав на землі та повідомив, що його збив автомобіль;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , який вказав на те, що рухаючись по вул. Цилінній м. Павлограда на своєму автомобілі, він бачив автомобіль марки «Шевроле» синього кольору, який стояв передньою частиною до забору. До автомобіля наблизився чоловік з лівого боку, в той час як автомобіль почав рухатися вперед та штовхнув чоловіка, а потім здав назад. Удар був передньою частиною автомобіля та внаслідок удару чоловік упав. Він приїжджав на ту вулицю в магазин, що може підтвердити продавець магазину. Згодом він прочитав об`яву у газеті «Бесплатные обьявления» про те, що шукають свідків цієї події, та зателефонував по вказаному у об`яві номеру;
- показання свідка ОСОБА_19 - понятого під час проведення слідчого експерименту, який вказав на проведення слідчим фотофіксації, використання рулетки при здійснення замірів, а також зауважив, що залізобетонного стовпа, на наявність якого вказував обвинувачений, на день проведення слідчої дії біля калитки не було та він лежав у дворі;
- показаннями свідка ОСОБА_20 - працівника поліції, який вказав, що після дорожньо-транспортної пригоди вони виїхали до ОСОБА_7 , де провели огляд автомобіля та не виявили на ньому пошкоджень. У ОСОБА_7 був запах алкоголя, але медичний огляд він проходити відмовився. ;
- показаннями свідка ОСОБА_21 - працівника поліції, який вказав на те, що виїжджав на місце дорожньо-транспортної пригоди із ОСОБА_20 та зауважив, що жодних предметів біля двору не було. При цьому, свідок зазначив, що ними здійснювався огляд автомобіля ОСОБА_7 , на якому пошкоджень виявлено також не було, а під час огляду ОСОБА_7 відмовився їхати в наркодиспансер;
- випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2492, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з якою останній знаходився у стаціонарі травматологічного відділення КЗ «ПМЛ№4» ДОР з 19.04.2016 року по 11.05.2016 року з діагнозом: «Закритий черезмищелковий перелом верхньої третини кісток лівої гомілки» /а.с. 61, т.1 /;
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19 квітня 2016 року з доданою схемою та фототаблицею, під час проведення якого було оглянуто ділянку від вул. Цілинної в м. Павлограді та місце дорожньо-транспортної пригоди - вул. Будинського, 36 в м. Павлограді /а.с. 73-81, т.1 /;
- висновком експерта № 162 від 30 червня 2016 року року, згідно з яким потерпілому ОСОБА_10 була нанесена механічна травма, - закритий черезмищелковий перелом верхньої третини кісток лівої гомілки. Час травми може відповідати терміну вказаному як в постанові, так і в медичній документації, тобто 19.04.2016 року. Такого характеру травма за критерієм тривалого розладу здоров`я (тривалого розладу функції кінцівки) понад три тижні, тобто більше 21 дня відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Потерпілий на момент наїзду міг знаходитися у вертикальному положенні та звернений лівою передньобоковою поверхнею. Даних за падіння ОСОБА_10 з висоти власного зросту немає. З урахуванням вищевикладеного - травма лівої нижньої кінцівки (ноги) утворилася внаслідок автотравми типу наїзду при ударі виступаючою частиною (частинами) рухаючогося автомобіля. Згідно хіміко - токсикологічного аналізу крові на вміст алкоголю № 3812 від 19.04.2016 року - 0,56 проміле, що орієнтовно відповідає легкому ступеню сп`яніння /а.с. 93-94, т.1 /;
- висновком експерта № 5 /10.1-643 від 11 серпня 2016 року, згідно з яким в даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «Chevrolet lacetti» державний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху. Технічна можливість уникнути наїзду на пішохода для водія автомобіля марки «Chevrolet lacetti» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 встановлювалася виконанням ним вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, та для чого не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволяли би йому їх виконати. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля марки «Chevrolet lacetti» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 , не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди /а.с. 98-99, т.1 /;
- протоколом слідчого експерименту від 28 вересня 2016 року та фототаблицею до протоколу, під час проведення якого свідок ОСОБА_11 розповів та показав про події, свідком яких він був 19.04.2016 року. Пояснив, в той день, близько 12.00 години, рухаючись на автомобілі марки «Марседес» по вул. Цілиній з боку вул. Ст. Фронту у напрямку вул. Пролетарській м. Павлограда на перехресті він здійснив зупинку автомобіля, та побачив, як автомобіль темного кольору під час руху вперед здійснив наїзд на чоловіка пішохода, який відходив від подвір`я. Далі водій заднім ходом розпочав рух назад і здійснив зупинку на дорозі передньою частиною у напрямку вул. Цілиній. Потім з автомобіля вийшов водій і підійшов до чоловіка. Свідок ОСОБА_11 виставив свій автомобіль так, як він стояв в день ДТП, показав, де стояв автомобіль марки «Шевроле» та пішохід в момент наїзду. Це місце було зафіксовано та проведено заміри. Відстань від забору подвір`я № 36 до чоловіка становить 3,70 м. Далі було здійснено замір від автомобіля марки «Мерседес» до автомобіля марки «Шевроле», відстань становить 60 м. /а.с. 107-111, т.1 /;
- довідкою щодо відпрацювання технічної інформації, згідно з якою абонентські номери свідків сторони захисту, а саме ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а саме НОМЕР_3 , 19.04.2016 у період часу з 11.00 год. до 13.00 год. реєструвався в зоні дії базових станцій за адресою: м. Павлоград, вул. Дніпровська, 334. Абонентський номер НОМЕР_4 , 19.04.2016 у період часу з 11.00 год. до 13.00 год. реєструвався в зоні дії базових станцій за адресою: м. Павлоград, вул. Гагаріна, 12 (корпорація АТБ) в 11.02 год. м. Павлоград, вул. Іскровська, 3а в 11.31 год.; м. Павлоград, вул. Нова2(4) в 11.36 год.; м. Павлоград, вул. Дніпровська, 172 в 11.45 год.; м. Павлоград, вул. Полтавська, 129 в 12.06 год. та в 12.19 год.; м. Павлоград, вул. К.Маркса, 61 (кінотеатр мир) в 13.06 год., тобто не за місцем скоєння правопорушення /а.с. 116, т. 1 /;
- висновком експерта (експертиза за матеріалами справи) № 126 від 30 липня 2020 року, згідно з яким у ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого міжмищелкового внутрішньо-суглобового перелому великоберцової кістки та косого перелому головки малоберцової кістки лівої гомілки зі зміщенням відламків, набряк м`яких тканин та гемартроз лівого колінного суглобу. Виявлені у потерпілого ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я понад три тижні (більш як 21 день). Характер тілесних ушкоджень та їх локалізація свідчать проте, що ці ушкодження виникли від потужної дії тупого твердого предмету (предметів), діючих в область лівого колінного суглобу, яким (якими) могли бути виступаюча частина транспортного засобу, який рухався. Характер тілесних ушкоджень, виявлених на момент надходження потерпілого в стаціонар, їх клінічний стан, не виключає можливість виникнення ушкоджень в термін вказаний в обвинувальному акті та медичній документації, а саме 19.04.2016 року. Локалізація та характер тілесних ушкоджень (закритий перелом обох кісток лівої гомілки) свідчить про те, що в момент травмування потерпілий знаходився у вертикальному, або в близькому до нього положенні та був повернутий, відносно транспортного засобу, який рухався, лівою половиною тіла. Вирішення питання відносно умов та обставин спричинення тих чи інших тілесних ушкоджень не входить до компетенції судово-медичної експертної комісії, а вирішується шляхом слідства. Судово-медичний експерт при проведенні обстежень, досліджень та експертиз приймає до уваги об`єктивні дані, які дозволяють визначити наявність локалізацію, термін виникнення, механізм спричинення,ступень тяжкості і тілесних ушкоджень, тощо. Судово-медична експерта комісії не може приймати до уваги показання потерпілих, обвинувачених, свідків та інших осіб, так як вони (показання) зможуть змінюватися, як на досудовому слідстві, так і в суді. Оцінка показань є приреготивою судово-слідчих органів. Характер же тілесних ушкоджень, їх локалізація та розкритий судово-медичною експертною комісією механізм їх спричинення, виключають можливість виникнення ушкоджень при падінні з висоти власного зросту, а виникли, як відмічено вище, від потужної дії тупого твердого предмету (предметів), діючих в область лівого колінного суглобу, яким (якими) могли бути виступаючі частини транспортного засобу, який рухався /а.с. 95-107, т.2 /.
Надаючи оцінку наведеним доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Вирішуючи питання обґрунтованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що факт наїзду на потерпілого автомобілем «Chevrolet lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , за обставин, встановлених судом, окрім потерпілого ОСОБА_10 засвідчили безпосередній очевидець події свідок ОСОБА_11 , а також свідок ОСОБА_13 , який бачив потерпілого з тілесним ушкодженням одразу після ДТП.
Окрім цього, свідку ОСОБА_13 та ОСОБА_12 безпосередньо після ДТП потерпілий повідомив, що отримав тілесні ушкодження саме внаслідок наїзду автомобіля та обставин, за яких потерпілий та свідки мали підстави обмовити ОСОБА_7 під час судового розгляду встановлено не було.
Зазначені показання потерпілого та свідків повністю узгоджується з дослідженими судом письмовими доказами, зокрема й з висновком експерта № 5 /10.1-643 від 11 серпня 2016 року, яким встановлено невідповідність дій ОСОБА_7 п. 10.1 Правил дорожнього руху та причинний зв`язок з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, а також висновком експерта (експертиза за матеріалами справи) № 126 від 30 липня 2020 року, згідно з яким характер виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та їх локалізація свідчать проте, що ці ушкодження виникли від потужної дії тупого твердого предмету (предметів), діючих в область лівого колінного суглобу, яким (якими) могли бути виступаюча частина транспортного засобу, який рухався, а також свідчать про те, що в момент травмування потерпілий знаходився у вертикальному, або в близькому до нього положенні та був повернутий, відносно транспортного засобу, який рухався, лівою половиною тіла. При цьому, характер тілесних ушкоджень, їх локалізація та розкритий судово-медичною експертною комісією механізм їх спричинення, виключають можливість виникнення ушкоджень при падінні з висоти власного зросту.
За цих умов, на переконання колегії суддів, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_7 доведена поза розумним сумнівом.
Що стосується доводів захисту, то вони свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли.
Так, обґрунтовуючи свої вимоги про необхідність скасування вироку, захисник посилається на невиконання вказівок суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі від 31 липня 2018 року, а також на ненадання належної оцінки доказам сторін захисту та обвинувачення.
На переконання колегії суддів, ці доводи не відповідають матеріалам провадження та суперечать висновкам суду, наведеним в оскаржуваному вироку.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2018 року було скасовано вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року, вперше ухвалений щодо ОСОБА_7 в межах провадження, яке переглядається судом апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи свої висновки про необхідність скасування вироку, суд керувався тим, що суд не перевірив доводи захисту щодо непричетності до ДТП та отримання потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок падіння, зокрема не надав оцінки показанням свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , а також безпідставно відмовив у задоволенні комплексної судово-медичної та трасологічної експертиз.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що під час нового судового розгляду на виконання рішення суду апеляційної інстанції, судом, окрім дослідження доказів обвинувачення, було забезпечено виклик та допит свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , а також призначено комісійну судово-медичну експертизу, для проведення якої витребувано відповідну медичну документацію, що вказує на необґрунтованість доводів захисту.
Водночас, як вбачається з оскаржуваного вироку, судом у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України оцінено кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, та при цьому наведено докладні мотиви неврахування одних доказів та надання переваги іншим.
З наданою оцінкою погоджується й суд апеляційної інстанції.
Так, суд дійшов висновку, що показання свідків захисту ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , спростовуються інформацією наданою оператором мобільного зв`язку ПрАТ «МТС Україна», згідно якої їх мобільні телефони здійснюючи дзвінки знаходилися далеко від місця ДТП.
Разом із цим, суд розцінив критично показання свідка ОСОБА_14 , оскільки останній є товаришем обвинуваченого, який на час ДТП перебував в автомобілі останнього, а також й показання свідка ОСОБА_22 , оскільки її показання в частині перебування стовпа у траві спростовуються протоколом огляду місця події, показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 та іншими дослідженими в судовому засіданні матеріалами. Окрім того, на думку суду, свідок ОСОБА_22 зацікавлена, щоб обвинувачений не був притягнутий до кримінальної відповідальності, так як колишньою родичкою останнього.
На переконання колегії суддів, зазначені судом підстави вважати недостовірними показання свідків захисту об`єктивно враховані ним під час ухвалення вироку та стороною захисту під час апеляційного розгляду не спростовані.
При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що стороною захисту не наведено переконливих мотивів з яких неможливо вважати допустимими показання безпосереднього очевидця події свідка ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також й висновок експерта, яким виключено можливість виникнення ушкоджень при падінні з висоти власного зросту та констатовано, що тілесні ушкодження виникли від потужної дії тупого твердого предмету, діючих в область лівого колінного суглобу, яким могли бути виступаюча частина транспортного засобу.
Свої доводи про ненадання належної оцінки доказам обвинувачення адвокат фактично обґрунтовує лише тим, що свідок ОСОБА_11 не міг бачити ДТП, а тому ставить під сумнів проведений за його участю слідчий експеримент. Разом із цим, захисник вказує на порушення порядку складання протоколу огляду та неповноту зазначених у ньому відомостей.
Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду в тій частині, що жодні зауваження відносно пояснень свідка ОСОБА_11 та спроможності останнього бачити факт наїзду, від обвинуваченого та його захисника під час відтворення обставин події не надходили.
Що стосується тверджень захисту, зазначених в апеляційній скарзі, про неточності та протиріччя у протоколі огляду місця ДТП, то вони свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли.
Доводи захисту про замінені у фототаблиці світлини, на переконання колегії суддів, є лише припущенням та не відповідають показанням працівника поліції - ОСОБА_21 , який засвідчив факт відсутності будь-яких предметів біля двору на час проведення огляду.
При цьому, не є обґрунтованим й доводи захисту про проведення огляду місця ДТП без його учасників, оскільки ОСОБА_7 покинув місце ДТП, а ОСОБА_10 на час проведення слідчої дії було доставлено до лікарні.
Щодо факту здійснення фотографування на мобільний телефон, то це не суперечить положенням ч. 7 ст. 237 КПК України. До того ж, захисник не вказує яким чином ці обставини ставлять під сумнів допустимість самого протоколу.
Наведені обставини у сукупності дають достатні підстави вважати, що судове слідство проведено судом повно, а докази оцінені судом належним чином, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
При цьому, твердження апелянта про невирішення судом всіх клопотань захисту колегія суддів розцінює критично, оскільки в апеляційній скарзі захисник не вказує на те, які саме клопотання залишились поза увагою суду, яким чином це могло вплинути на висновки суду, а також не порушує питання про необхідність повторного дослідження певних обставин та доказів, які залишились поза увагою внаслідок невирішення цих клопотань.
Що стосується трасологічної експертизи, на необхідність проведення якої вказав апеляційний суд, то вимоги про її призначення, на відміну від судово-медичної, заявлені під час судового розгляду не були.
Більш того, у вироку суд вказав, що не приймає до уваги протокол огляду предметів від 19 квітня 2016 року та фототаблицю до нього, а також висновок трасологічної експертизи № 7/4.2-370 від 14 червня 2016 року, відповідно до яких на штанях та кросівках вилучених 19.04.2016 у потерпілого ОСОБА_10 , будь яких пошкоджень не виявлено, оскільки вони не мають доказового значення.
З цих саме підстав суд не врахував й протокол тимчасового доступу та можливості вилучення речей від 10 травня 2016 року та фототаблиці до нього, відповідно до якого був оглянутий автомобіль «Chevrolet lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Колегія суддів звертає увагу на те, що за відсутністю відомостей про наявність пошкоджень на одязі потерпілого та автомобілі обвинуваченого, проведення трасологічної експертизи не зумовлено необхідністю.
Таким чином, вважати порушеними положення ч. 3 ст. 415 КПК України у колегії суддів відсутні, як і підстави визнати висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження.
Що стосується доводів захисту про порушення строків досудового розслідування та відсутність повноважень прокурора направляти обвинувальний акт до суду, то вони є неаргументованими.
Так, захисник хоча і посилається на порушення органом досудового розслідування положень ст. 219 КПК України, проте не вказує яким саме чином це робить недопустимими докази або іншим чином впливає на судовий розгляд. До того ж, під час апеляційного розгляду захисник зазначив, що жодні слідчі дії поза межами строків досудового розслідування не проводились.
Щодо повноважень прокурора, то вони визначені постановою про призначення групи прокурорів та строками досудового розслідування не обмежені.
З урахуванням наведених обставин колегія суддів не знаходить підстав для закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Водночас, у суду відсутні підстави й для зміни вироку або його скасування в частині цивільного позову.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
В силу вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих злочином, у розмірі 10335 грн. та 70000 грн. відповідно.
Задовольняючи частково цивільний позов потерпілого, суд керувався тим, що матеріальні збитки у розмірі 10335 грн. не суперечать долученим до позову документам та при цьому дійшов висновку, що сума у 25000 грн. відповідатиме фактично понесеним потерпілим моральним втратам.
З наведеними висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.
Cтаттею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає між іншим у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як вбачається з матеріалів провадження, на підтвердження обґрунтованості заявленої суми матеріальної шкоди, обвинуваченим долучено копії розрахункових документів на загальну суму 10335 грн.
Перевіривши ці докази, у суду відсутні жодні підстави для сумнівів у їх допустимості. Не були наведені переконливі доводи й захисником під час апеляційного розгляду.
Що стосується визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, то і вона, на думку суду, є обґрунтованою.
Так, матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що потерпілий зазнав душевних страждань, пов`язаних з порушенням звичного способу життя, у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень та їх лікування шляхом оперативного втручання.
На переконання колегія суддів, ці обставини обґрунтовано враховані судом при визначення суми стягнення.
Що стосується доводів захисту про посилання потерпілого у позові на нечинні норми КПК України, то вони не заслуговують на увагу, як такі, що спростовують факт спричинення самої шкоди.
Не є обґрунтованими й доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 не є належним відповідачем.
Як вбачається з матеріалів провадження, позов було пред`явлено саме до ОСОБА_7 та під час судового розгляду обвинувачений вимог про залучення в якості співвідповідача страхову компанію не заявляв, а тому в силу вимог ч. 2 ст. 264 ЦПК України суд був пов`язаний межами позовних вимог.
Більш того, у матеріалах провадження відсутні відомості про те, що відповідальність ОСОБА_7 була застрахована.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано визнано обвинуваченого цивільним відповідачем та правомірно стягнено з нього завдану злочином шкоду.
Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для визнання обґрунтованими доводи захисту в частині вирішення судом цивільного позову та погоджується з вироком суду й в цій частині.
Разом із цим, надаючи оцінку доводам прокурора про необхідність зміни вироку, у зв`язку з незазначенням у ньому строку і порядку набрання законної сили, його оскарження та порядку отримання копій судового рішення, колегія суддів приходить до висновку про їх необґрунтованість.
Як вбачається з апеляційної скарги, прокурор хоча і посилається на порушення судом положень ст. 374 КПК України, проте не наводить жодних доводів стосовно того, яким чином це впливає на законність та обґрунтованість судового рішення.
До того ж, вимоги про зміну вироку з цих підстав не узгоджуються з положеннями ст. 409 КПК України.

Отже, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, який скасуванню та зміні з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України,
колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4