Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/709/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

дистанційно в режимі відеоконференції обвинувачених

ОСОБА_9 та ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.09.2021 року, якою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 13.11.2021 року включно, без визначення застави та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК Українипродовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 13.11.2021 року включно, без визначення застави
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить ухвалу міськрайонного суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо останнього скасувати, винести нове рішення, обравши обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з визначенням суми застави, мотивуючи тим, що ухвала суду є немотивованою та необґрунтованою. Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що протягом тривалого часу розгляду даної справи в Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області, прокурор не надає доказів існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України та в клопотанні про застосування запобіжного заходу не наведено доказів недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам. в матеріалах кримінального провадження відсутні обґрунтовані докази, які б свідчили про ухилення та переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, тиск на свідків, вжиття заходів, направлених на знищення речових доказів тощо. Крім того, має позитивні характеристики з місця проживання, відомостей негативного характеру з приводу його репутації суду не було надано. Не перешкоджав розкриттю злочину, приймав участь в слідчих діях).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на домашній арешт, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати обвинуваченого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , однак судом відмовлено у забезпеченні можливості ОСОБА_10 взяти участь у її похороні. Крім того, батько ОСОБА_10 - ОСОБА_12 є особою похилого віку, та через атеросклеротичний кардіосклероз потребує постійного стороннього догляду та не здатний до самообслуговування. Також судом не враховано те, що ОСОБА_10 страждає на захворювання шлунку та дванадцятипалої кишки і потребує лікування. В зв`язку з надмірним триманням ОСОБА_10 під вартою, відсутні будь-які ризики, тому є всі підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_10 . Однак, суд проігнорував аргументи сторони захисту, виніс ухвалу про продовження строку запобіжного заходу не обґрунтувавши таку позицію жодними доказами, а тільки виклавши припущення про винність, що є грубим порушенням права на захист підозрюваного з ухилом в бік обвинувачення, без надання відповідей на аргументи сторони захисту. Таким чином,у зв`язку з відсутністю доказів існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`які запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, підстав вважати, що якійсь ризик не зменшився, усне клопотання прокурора задоволенню не підлягає, а ухвала суду в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, фактичні обставинам кримінального провадження підлягає скасуванню з ухваленням ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого строку тримання під вартою.
У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000592 щодо ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_13 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_14 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України.
Згідно матеріалів кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.09.2021 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13.11.2021, без визначення застави. Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_9 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, достатніх відомостей про наявність соціально стримуючих факторів немає, він не працює та постійного джерела доходів немає, є підстави вважати, що останній знаходячись на волі може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків. Водночас, раніше ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було змінено на домашній арешт та після зміни запобіжного заходу ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні двох епізодів нового злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Це вказує на виникнення у цьому кримінальному провадженні нового ризику вчинення ОСОБА_9 нових злочинів. Крім того, ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого і тяжкого злочинів, він може вчинити спробу ухилитися від кримінальної відповідальності та суду, можливість обвинуваченого впливати на свідків і потерпілих, які в судовому засіданні ще не допитувалися, можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_10 має непогашену судимість, у тому числі за вчинення особливо тяжкого злочину проти власності (розбою). Окрім цього, суд взяв до уваги надані прокурором відомості, що підтверджують зростання ризику вчинення ОСОБА_10 нового злочину, а саме те, що він обвинувачується у вчиненні нового злочину під час застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши в дебатах захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав подану апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 , який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч.4 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження №0000592 щодо ОСОБА_15 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів та щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК Українипродовжено дію строку тримання під вартою на 60 днів.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на більш м`який.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
На даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених у даному кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, у зв`язку з чим зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених і виключити ризики, пов`язані із звільненням їх з під варти.
Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить їх належну процесуальну поведінку.
Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а ОСОБА_10 у вчиненні особливо тяжкого і тяжкого злочинів.
Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання як ОСОБА_9 так і ОСОБА_10 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких захисники просять скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Більш того, наведені обставини вказують на те, що ОСОБА_9 може переховуватися від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі строком до 15 років, не працює, не має постійного джерела доходу, перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки може незаконно впливати на свідків та потерпілих, які викривають його у даному кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_9 раніше у даному кримінальному провадженні запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було змінено на домашній арешт та після зміни запобіжного заходу ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні двох епізодів нового злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що свідчить про наявність ризиків, передбачених пунктами 1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений не бажає ставати на шлях виправлення.
Також, колегією суддів ураховується, те, що ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого і тяжкого злочинів, він може вчинити спробу ухилитися від кримінальної відповідальності та суду, можливість обвинуваченого впливати на свідків і потерпілих, які в судовому засіданні ще не допитувались, можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_10 має непогашену судимість, у тому числі за вчинення особливо тяжкого злочину проти власності (розбою). Крім того, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні нового злочину під час застосування щодо нього запобіжного заходу тримання під вартою.
У разі застосування ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останніми їх процесуальних обов`язків, оскільки, перебуваючи на свободі, матимуть можливість визначити з іншими обвинуваченими спільний план заходів надання свідчень у провадженні, в тому числі повідомлення неправдивих обставин щодо власних дій з метою уникнення кримінальної відповідальності та, які наразі судом не допитані, що вказує на існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до них застосована, можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянтів про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 щодо зміни запобіжного заходу у зв`язку з погіршенням стану здоров`я обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки, в судовому засіданні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, зокрема за станом здоров`я, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_8 з приводу того, що батько ОСОБА_10 є особою похилого віку, та через атеросклеротичний кардіосклероз потребує постійного стороннього догляду та не здатний до самообслуговування, є необґрунтованими, оскільки ніяких підтверджуючих документів на вищезазначені факти не будо надано до суду апеляційної інстанції.
З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченим злочинів, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. 1,4,5 ч.1статті 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою строком на 60 днів для забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,4,5 ч.1 статті 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинувачених,а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винними у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тримання під вартою, як про це просять захисники.

Апеляційним судом враховуються доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 стосовно того, що підозрюваний ОСОБА_9 погоджується давати покази, має місце реєстрації та місце проживання, позитивні харакеристики.
Разом з тим, на противагу цим доводам, апеляційний суд вважає, що на даний час, вказані обставини не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на переховування від суду; здійснення незаконного впливу на потерпілих; або вчинення ним іншого кримінального правопорушення, тобто визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 і сама підозра у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені судом ризики, які виправдовують тримання останнього під вартою.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційних скарг захисників.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.09.2021 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: