Провадження № 11-сс/811/1227/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_6 , на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 щодо бездіяльності органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей у ЄРДР ,

встановила:
Цією ухвалою буловідмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 від 22.09.2021, а саме про вчинення злочину суддями Восьмого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , передбаченого ст.ст. 366, 382 КК України.

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя суду першої інстанції послався на те, що в поданій скаржником заяві відсутні відомості для внесення в ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Зокрема слідчий суддя в ухвалі зазначив наступне.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення кримінального правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.
При безпідставно ініційованому досудовому розслідуванні порушується гарантія недоторканності суддів і їх незалежності у виконанні професійних обов`язків, спроба втручання у здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи, та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.

Втім, як правило, заяви про вчинення суддями злочину (кримінального правопорушенн) у вигляді, на думку заявника, ухвалення суддями відповідного судового рішення, викликані просто незгодою заявника з прийнятим рішенням, або бажанням таким чином вплинути на результат розгляду справи поза межами встановленої судової процедури.

Це є прямим тиском на суд, втручанням у здійснення правосуддя та прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада 1985 року та 13 грудня 1985 року щодо гарантування засад незалежності судових органів.

Водночас, як зазначено вище, що стосується законодавчої процедури розгляду таких заяв правоохоронними органами, то після отримання відповідної заяви, відповідно до статті 214 Кримінального процесуального кодексу України , слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання такої заяви, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Аналогічна норма міститься і у Положенні про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженому наказом Генеральної прокуратури України № 139 від 6 квітня 2016 року.

Так, згідно з п. 1 розділу 3 зазначеного вище Положення, внесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням строків, визначених КПК України та цим Положенням, а саме заява, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення у термін, визначений частиною першою статті 214 КПК України.

Крім того, норми чинного КПК України не передбачають жодної гарантії для захисту своїх прав особою, щодо якої кримінальне провадження може бути розпочате безпідставно.

Наявність в чинному КПК України спрощеного порядку прийняття та реєстрації всіх без винятку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення (дійсних чи надуманих) може зробити можливим внесення будь-якої інформації до ЄРДР і відкриття, іноді безпідставного, кримінального провадження.

Отже, досудове розслідування розпочинається вже з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В свою чергу, здійснення органами досудового розслідування слідчих дій в рамках розпочатого досудового розслідування щодо надання оцінки законності судового рішення та витребування пояснень у суддів з приводу ухваленого рішення тощо при явному зловживанні учасником процесу свого законодавчого права на оскарження такого рішення до вищої інстанції не узгоджується та прямо протирічить положенням статті 124 Конституції України, оскільки делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Згідно з правовими висновками, викладеним у Рекомендації CM/REC (2010) 12 Комітету Ради Європи від 17 листопада 2010 року, судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15).

Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд.

Із заяви ОСОБА_6 , про вчинення суддями Восьмого апеляційного адміністративного суду злочину, вбачається, що скаржник фактично впевнений, що прийняте ними рішення порушує його Конституційні права. При цьому слідчий суддя вважав, що у даному випадку має місце незгода з прийнятими суддею процесуальними рішеннями. А сама по собі незгода з даними судовими рішеннями - не є підставою для внесення в ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження; скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді; визнати протиправним невнесення посадовими особами ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідних відомостей на підставі його заяви від 22.09.2021; зобов`язати ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, внести відомості до ЄРДР відомості по його заяві про злочин від 22.09.2021. Розгляд справи здійснювати без його участі.

Вважає дану ухвалу незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, через неповноту дослідження доказів та не встановлення фактичних обставин справи.

Апелянт наполягає, що при винесені оскаржуваної ухвали слідчим суддею суду першої інстанції було порушено норми ст.ст. 8, 22, 55, , 151-2 Конституції України і дана ухвала не відповідає нормам ст.ст. 1, 2, 55, 56, 214 КПК України.

Апелянт вважає, що посадові особи ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, повинні були зареєструвати його заяву про злочин. В ухвалі слідчий суддя не вказав докази, які підтверджують, що його заява від 22.09.2021 не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення і, що працівники ТУ ДБР, розташованого у м. Львові мали право не вносити дані відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Працівники ТУ ДБР, розташованого у м. Львові на виконання вимог ч.1 ст. 214 КПК України зобов`язані були після отримання заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.09.2021 внести відомості до ЄРДР та визнати його потерпілим, чого зроблено не було.

Апелянт наполягає, що по його заявах такого ж змісту судді Київського апеляційного суду у справах № 761/37612/20 від 03.02.2021, №761/42156/20 від 20.05.2021 задовольняли його апеляційні скарги.

ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі зазначив, що не бажає брати участь в апеляційному розгляді, а отже колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе проводити судове засідання у його відсутність.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

З огляду на те, що в силу абз. 2 ч.3 ст. 395 КПК України строк апеляційного оскарження для ухвали, постановленої без виклику особи, яка її оскаржує, обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення, а оскаржувана ухвала була постановлена без виклику ОСОБА_6 і копію ухвали він отримав 28.10.2021 року, колегія суддів апеляційного суду вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущений.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування виносить ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Згідно ч.1 ст. 11 КК України злочином (кримінальне правопорушення) є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

З`ясовуючи можливість оскарження вказаного рішення слідчого судді, колегія суддів бере до уваги Рішення № 4-р (ІІ)/2020 другого сенату Конституційного суду України від 17 червня 2020 року у справі №3-180/2018 (1644/18), яким положення ч. 3 ст. 307 Кримінального процесуального кодексу України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п.2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 6 квітня 2016 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 22.09.2021 ОСОБА_6 подав до Генерального прокурора (м. Київ) заяву про вчинення кримінального правопорушення суддями Восьмого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , передбаченого ст.ст. 366, 382 КК України (а.с.6-12), які прийняли незаконну постанову від 19.12.2018 у справі № 857/2227/18 в результаті чого порушили його права гарантовані ст.ст. 40, 55 Конституції.

У подальшому дана заява була направлена на розгляд по тереторіальності у ТУ ДБР, розташоване у м. Львові (а.с.13)

За результатом судового розгляду поданої скарги, слідчий суддя відмовив у задоволені скарги ОСОБА_6 поданої до суду 19.10.2021, обґрунтовуючи своє рішення тим, що викладені у заяві ОСОБА_6 обставини, щодо вчинення суддями кримінального правопорушення, не можуть вважатись фактичними даними, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, оскільки не несуть в собі конкретних відомостей, які б підтверджували реальність конкретних подій злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а також мотиву, прямого умислу чи зацікавленість посадових осіб. Мотиви скаржника по суті є його суб`єктивним сприйняттям та зводяться до незгоди з прийнятим суддями рішенням стосовно його інтересів.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується, оскільки, у заяві ОСОБА_6 від 22.09.2021 відсутні конкретні фактичні дані, які б свідчили про вчинення саме кримінального правопорушення.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення ЄРДР (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 06 квітня 2016 року №139). Згідно з п.1 глави 2 розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст. 214 КПК України.

Слідчий суддя суду першої інстанції підставно вказав в ухвали про те, що у свою чергу, здійснення органами досудового розслідування слідчих дій в рамках розпочатого досудового розслідування щодо надання оцінки законності судового рішення та витребування пояснень у суддів з приводу ухваленого рішення тощо при явному зловживанні учасником процесу свого законодавчого права на оскарження такого рішення до вищої інстанції не узгоджується та прямо протирічить положенням статті 124 Конституції України, оскільки делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Згідно з правовим висновками, викладеним у Рекомендації CM/REC (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи від 17 листопада 2010 року, судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15).

Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд. Суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

На переконання колегії суддів слідчим суддею суду першої інстанції не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 22.10.2021 року є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 392, 404, 407 , 422 КПК України колегія суддів,

постановила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, через невнесення відомостей у ЄРДР залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: