ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

26 листопада 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про призначення стаціонарної судової психіатричної експертизи, прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , -
встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2021 року за №0000250 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Потерпілий ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. При цьому, потерпілим подано заяву про здійснення судового провадження за його відсутності.

Прокурором подані клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо кожного з обвинувачених. В обґрунтування заявлених клопотань прокурор зазначила, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до кожного з обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 під час досудового розслідування не зникли та існувати не перестали.

Захисник ОСОБА_5 звернувся до суду з письмовим клопотанням про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтувавши тим, що у обвинуваченого ОСОБА_6 міцні соціальні зв`язки, які свідчать про відсутність ризиків, які були підставою для застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання свого захисника у повному обсязі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_4 заперечили проти задоволення клопотання прокурора. При цьому, захисник заявила про доцільність обрання відносно її підзахисного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а саме домашнього арешту, обґрунтувавши свої доводи відсутністю ризиків заявлених прокурором, оскільки у обвинуваченого є постійне місце проживання. Крім того, захисник ОСОБА_4 заявила клопотання про призначення у кримінальному провадженні стаціонарної судово-психіатричної експертизи відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст.ст. 242, 332 КПК України в обґрунтування своїх доводів, захисником зазначено, що їй стало відомо, що обвинувачений ОСОБА_7 має психічне захворювання, у зв`язку з чим перебував на лікуванні у КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» Одеської обласної ради», в підтвердження чого надала відповідну довідку.
Прокурор заперечила проти вказаного клопотання захисника.
Інші учасники не заперечували проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 .
Розглядаючи клопотання прокурора та оцінюючи доцільність подальшого тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , суд виходить з наступного.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Питання, які суд повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання прокурора та питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При вирішенні клопотання прокурора суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; обвинувачений непрацевлаштований та не має постійного джерела доходу.

Разом з цим, судом приймається до уваги твердження захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність у останнього сім`ї, на утриманні батьків похилого віку, дітей, одна з яких є інвалідом з дитинства та те, що він має постійне місце проживання, що підтверджено відповідними письмовими доказами.

При цьому, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_6 у сукупності з іншими обставинами, при вирішенні питання щодо заявлених прокурором існування ризиків можливого переховування від суду та втечі, і вважає, що є обґрунтовані сумніви щодо належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_6 .
Ризик переховування від правосуддя, суд оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , (сімейний стан, місце проживання, засоби до існування) і приходить до висновку, що ризик переховуватися залишається досить актуальним вважаючи на особистість обвинуваченого та тяжкість ймовірного покарання за ч. 2 ст.187 КК України.
Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, який з часом зменшився, але продовжує існувати. Так само суд погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо можливого перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню та впливу на свідків чи потерпілого.
Однак за встановлених обставин даного кримінального провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_9 , суд вважає, що існує лише мінімальна ймовірність того, що обвинувачений має можливість впливати на потерпілого та свідків у цій справі і зазначений ризик не є вирішальним для продовження тримання особи під вартою. Забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі унеможливлення впливу на свідків та потерпілого, може бути досягнуто шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого, ніж тримання під вартою, заходу забезпечення кримінального провадження із покладенням на нього відповідних обов`язків.
При оцінці доводів прокурора про існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, необхідно відзначити, що в наявний час ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.194 КК України, що було підтверджено самим обвинуваченим, що не зважаючи на принцип презумпції невинуватості, може свідчити про непоодинокі випадки ймовірної протиправної поведінки, оскільки обвинувальний акт розглядається в суді, що може характеризувати особу, як таку що схильна до дій, що суперечать закону.
Однак сама по собі наявність цього та іншого кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , не може свідчити про ймовірність вчинити інше кримінальне правопорушення, так як стосуються минулих подій, до часу обрання запобіжного заходу тримання під вартою. Проте, можуть у цілому характеризувати особу та її здатність дотримуватись правових приписів.
При вирішенні питання про можливе застосування більш м`якого запобіжного заходу, прокурор посилається на те, що жодний інший запобіжний захід не зможе запобігти наведеним ризикам.
Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.
Суд уважно ставиться до того, що зі сплином часу продовжуване тримання обвинуваченого під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання, проте прокурором не надаються докази того, що з`явилися нові ризики або існуючі ризики не зменшилися.
У Рішеннях ЄСПЛ - Ідалов проти Росії, Мамедова проти Росії зазначається, що серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.
Враховуючи все наведене у сукупності: час перебування під вартою, стадію судового розгляду, наявність міцних соціальних зв`язків а саме: дружину, яка не працевлаштована, батьків похилого віку на утриманні, дитину з інвалідністю, наявність постійного місця проживання, зменшення ризиків, які враховувалися при обранні запобіжного заходу, суд вважає, що прокурор не довів, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе на час розгляду клопотання запобігти встановленим та доведеним ризикам.
З огляду на те, що залишаються ризики переховування, тиск на потерпілого, свідків, суд при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «Боротюк проти України», заява № 33579/04 п. 62, в якому зазначено, що у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
У клопотанні сторона захисту просила застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Обираючи для обвинуваченого ОСОБА_6 інший більш м`який запобіжний захід суд враховує, що існуючі ризики залишаються актуальними, тому при обранні більш м`якого запобіжного заходу необхідно їх врахувати та покласти на обвинуваченого відповідні обов`язки визначені у ч. 5 ст.194 КПК.
Суд вважає, що нічний домашній арешт із покладанням процесуальних обов`язків визначених у ч. 5 ст.194 КПК, зможе уберегти від існуючих ризиків та забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у зв`язку з чим приходить висновку про задоволення клопотання захисника Тумасяна та відмову в задоволенні клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_9 .
Вирішуючи клопотання прокурора щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; те, що він неодружений, непрацевлаштований та не має постійного джерела доходу.
Зазначені обставини беззаперечно свідчать про існування ризиків можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, який є доведеним прокурором.

Таким чином, вказані обставини свідчать, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є підстави вважати, що на даний час обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на волі може переховатися від суду, що було доведено прокурором в судовому засіданні та не спростовано стороною захисту.
За таких обставин, суд вважає за доцільне продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_7 , у зв`язку з чим судом не приймаються доводи захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність підстав для зміни відносно останнього запобіжного заходу на менш суворий.

Вирішуючи у відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_4 про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи обвинуваченому ОСОБА_7 та матеріали кримінального провадження суд приходить до наступних висновків.
Стаття 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачає, що судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
Визначення психічного стану обвинуваченого відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України є обставиною, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.
Згідно ч. 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 332 КПК України, суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо:
1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності;
2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу;
3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.
Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
Зі змісту частини другої вказаної статті слідує, що проведення експертизи є обов`язковим для визначення психічного стану підозрюваного, обвинуваченого, за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.
Відповідно доч.ч.1,2ст.509 КПК України у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була вне осудному або в обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними призначення експертизи є обов`язковим. У разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду.
Враховуючи викладене, а також той факт, що згідно інформації Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна психіатрична лікарня №2 Одеської обласної ради» від 27.07.2021 року № 344/423, яка надана захисником ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на лікуванні у КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня №2 Одеської обласної ради» з діагнозом «Органічний психічний розлад неясного генезу (можливо травматичного) у вигляді поведінкових порушень з суїцидальною спробою у стані алкогольного сп`яніння 4 рази, а саме : з 04.09.2015 року по 09.09.2015 року, з 03.10.2019 року по 30.11.2019 року, з 18.03.2020 року по 26.03.2020 року, з 05.08.2020 року по 07.09.2020 року, отже відносно ОСОБА_7 вже раніше проводилось лікування в стаціонарі, суд дійшов висновку, що наявні достатні підстави для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_4 та проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи обвинуваченого ОСОБА_7 .
Наказом МОЗ № 865 від 08.05.2018 року «Про затвердження порядку проведення судово-психіатричної експертизи» встановлено, що СПЕ проводять державні спеціалізовані судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України.
У зв`язку з продовженням запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів, суд вважає, що необхідно надати дозвіл ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на поміщення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на поміщення останнього до медичного закладу, для проведення стаціонарної експертизи.
Суд вважає, що призначення експертизи слід доручити експертам відділення психіатричної експертизи Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради (м. Одеса вул. Ак. Воробйова, 9)
Враховуючи положення ч. 6 ст. 244 КПК України, проведення експертизи слід доручити лікарям-експертам, з поставленням перед ними запитань, які вказані у клопотанні захисника.
Крім того, у зв`язку з тим, що продовження судового розгляду без отримання висновку експерта неможливе, суд вважає за необхідне судове провадження у кримінальному провадженні №0000250 від 26.02.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, зупинити на час проведення судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_7 .
Керуючись ст.ст.242, 244,332, 370, 376, 509 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_4 задовольнити.

Клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

В задоволенні клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.

Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою на нічний домашній арешт, строком на два місяці, тобто до 26.01.2022 року включно, із забороною залишати житло де він мешкає, за адресою: АДРЕСА_1 , у нічний час з 22-00 годин до 06-00 годин наступної доби.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи, а також зміну засобів зв`язку;

- утримуватись від спілкування із потерпілим, свідками та іншими учасниками кримінального провадження щодо обставин злочину, в якому він обвинувачується у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інший документ, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обвинуваченого ОСОБА_6 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.

Виконання ухвали суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на співробітників Відділу поліції № 3 Одеського районного управління № 1 ГУНП в Одеській області.
Строк дії ухвали суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту обчислюється з моменту оголошення ухвали суду, а саме з 26.11.2021 року та закінчується 26.01.2022 року включно.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор», прокурору до відома; начальнику Відділу поліції № 3 Одеського районного управління № 1 ГУНП в Одеській області для виконання.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовжити строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24 січня 2022 року.
Строк дії ухвали суду про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою становить до 24 січня 2022 року, включно.

Призначити у кримінальному провадженні №0000250 від 26.02.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, стаціонарну судово-психіатричну експертизу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирішення якої поставити питання:
1.Чи страждає обвинувачений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 будь-якою психічною хворобою?

2.Чи перебував ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в момент вчинення кримінального правопорушення у хворобливому стані і чи міг він усвідомлювати свої дії, керувати ними?

3.Чи міг ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за своїм психічним станом віддавати звіт своїм діям і керувати ними під час вчинення інкримінованого йому публічним обвинуваченням кримінального правопорушення?

4. Чи може ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , віддавати звіт своїм діям і керувати ними в даний час?

5.Чи потребує ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування до нього примусових заходів медичного характеру і чи може за своїм психічним станом постати перед судом?

Окрім відповідей на поставлені питання, провести необхідні дослідження відповідно до діючих нормативів, що поширюються на конкретний випадок з можливістю отримання відповідей на інші (не сформовані) питання в межах компетенції експерта.

Проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи доручити експертам Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради (м. Одеса вул. Ак. Воробйова, 9).
Попередити експертів про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України за надання завідомого неправдивого висновку та ст. 385 КК України за відмову експерта від виконання покладених на нього обов`язків у суді.
В розпорядження експертів надати:

- матеріали судового провадження та кримінального провадження №0000250 від 26.02.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, які перебувають в розпорядженні сторони обвинувачення.

Організацію доставки матеріалів кримінального провадження в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради доручити прокурору Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 .

Направити обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження стаціонарної судово-психіатричної експертизи до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 9.
Надати дозвіл ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на поміщення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 9, для проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи на строк до 24.01.2022 року.

Копію ухвали суду направити експертам КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, ДУ «Одеський слідчий ізолятор», для виконання.

Зупинити судове провадження у кримінальному провадженні №0000250 від 26.02.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, на час проведення судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали проголошено 01 грудня 2021 року о 14:00 год. в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №106.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/17514/21
Номер провадження № 1-кп/522/2450/21
Головуючий суддя ОСОБА_1