Дата документу 26.10.2021 Справа № 323/1407/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/1407/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1473/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за заявою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мар`ївка Запорізького району Запорізької області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не одружений, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 25 грудня 2006 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;
- 05 грудня 2007 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі, 12 лютого 2010 року звільнений умовно-достроково, не відбутий строк покарання 8 місяців 8 днів;
- 08 липня 2010 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ст.395 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, 17 травня 2012 року звільнений за відбуттям покарання;
- 11 жовтня 2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.263 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;
- 13 березня 2013 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ст.395 КК України до арешту строком на 2 місяці, 02 серпня 2013 року звільнений за відбуттям покарання;
- 15 травня 2014 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.309, ч.2 ст.315, ч.1 ст.317, ч.1 ст.263, ч.2 ст.263 КК України до 5 років позбавлення волі, 04 липня 2016 року звільнений за відбуттям строку покарання;
- 17 січня 2017 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, звільнений від відбування покарання у зв`язку з закінченням випробувального терміну;
- 21 березня 2018 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі з випробувальним терміном 1 рік;
- 13 червня 2019 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)».

Захисник-адвокат ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 08 липня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а отже і не довів своє право бути умовно-достроково звільненим від відбування подальшого покарання, тому у задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання необхідно відмовити.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та застосувати умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.

В обґрунтування своєї скарги вказує на те, що ОСОБА_7 відбуває покарання з 22 червня 2018 року і на цей час відбув строку.
Крім того, важливою обставиною для звернення до суду з клопотанням про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_7 є його незадовільний стан здоров`я, пов`язаний із хворобою правого ока та частковою втратою зору.
Також захисник посилається на позитивну характеристику засудженого ОСОБА_7 з місця проживання.

Вважає, що суд першої інстанції при відмові в задоволенні його клопотання не взяв до уваги вказані обставини.

Згідно з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що 27 серпня 2019 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.263 КК України, та призначено покарання: за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання і покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 13 червня 2019 року, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць. В строк покарання зараховано покарання, відбуте за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року, згідно з яким строк відбування покарання рахувати з 22 червня 2018 року. Вирок набрав законної сили 27 лютого 2020 року.
З 22 червня 2018 року ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Оріхівська виправна колонія №88», на даний час відбув строку. Обставиною для звернення до суду з клопотанням про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_7 є його незадовільний стан здоров`я, пов`язаний з хворобою правого ока та частковою втратою зору.
Тому просить застосувати до ОСОБА_7 умовнодострокове звільнення і звільнити від відбування покарання.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали клопотання.

Прокурор та представник адміністрації Оріхівської ВК-88 вважає необхідним у задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши доповідь судді; засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого і вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставлення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Відповідно до положень КВК України, основним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верхового Суду України, детально проаналізував дані про особу засудженого ОСОБА_7 і його поведінку за весь час відбування покарання та дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення.

Так, з матеріалів провадження убачається, що 27 серпня 2019 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.263 КК та призначено йому покарання на підставі положень ч.ч.1,4 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць. В строк покарання зараховано покарання, відбуте за попереднім вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 13 червня 2019 року. Вирок набрав законної сили 27 лютого 2020 року.

Початок строку: 22 червня 2018 року. Кінець строку: 22 липня 2022 року.
Згідно з характеристикою, наданою ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)» на засудженого ОСОБА_7 , останній під час тримання в державній установі «Запорізький слідний ізолятор» з 23 червня 2018 року характеризувався незадовільно: допустив два порушення встановленого режиму тримання, заохочень не мав.

З 16 квітня 2020 року відбуває покарання в державній установі «Оріхівська виправна колонія (№88)». За час відбування покарання характеризується незадовільно: допустив одне порушення режиму тримання, стягнення не зняте та не погашене у встановленому законом порядку, заохочень не має. На виробництві установи не працевлаштований, за період відбування покарання засуджений бажань та намірів щодо працевлаштування не висловлював, з порядком про працевлаштування по прибуттю в установу був ознайомлений. По прибуттю в установу з працевлаштуванням був ознайомлений, було запропоновано працевлаштуватись, на що засуджений відповів категоричною відмовою. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує зв`язок з засудженими негативної спрямованості Роботи із самообслуговування виконувати не бажає, так як не вбачає в цьому суспільної необхідності.

Перебуває на профілактичному обліку як схильний до вживання та розповсюдження наркотичних засобів. Не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Не бажає приймати участь в самодіяльних організаціях установи. Не бажає приймати участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов, отримує посилки, передачі. Провину в скоєному злочині визнає, але робить це з метою отримання поблажливого ставлення до себе.

Згідно з довідкою про наявність заохочень та стягнень, виданою ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)», засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання заохочень не має, допустив три порушення режиму тримання, за що на нього були накладені стягнення у вигляді догани.
Відповідно до щоденника індивідуальної роботи із засудженим ОСОБА_7 , а саме оцінкою ступеню виправлення засудженого засуджений характеризується незадовільно, на шлях виправлення не став.
Згідно з медичною довідкою, виданою медичною частиною ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)», ОСОБА_7 перебуває на обліку фтизіатра.
Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_7 є непрацездатним.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що матеріали справи не містять достатніх даних, які б свідчили про сумлінне ставлення засудженого до праці.

З урахуванням даних, що характеризують особу засудженого ОСОБА_7 , його відношення до праці за весь період знаходження у виправній установі, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність достатніх підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Той факт, що ОСОБА_7 відбуває покарання з 22 червня 2018 року і на цей час відбув строку, само по собі не є безумовною і достатньою підставою для застосування судом положень ст.81 КК України.
Не є такою підставою і наявність у засудженого ОСОБА_7 певного захворювання, яке, як убачається з наявних матеріалів, не перешкоджає подальшому відбуванню покарання в умовах ізоляції від суспільства та не є протипоказанням для праці засудженого.
Посилання захисника на позитивну характеристику засудженого з місця проживання є безпідставним, оскільки згідно з наданою стороною захисту характеристикою, за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується посередньо.
В свою чергу, за місцем відбування покарання останній зарекомендував себе з негативного боку, про що зазначено вище.
Враховуючи наведене, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника засудженого, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції не спростовують. Отже, підстав для задоволення цієї скарги не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 08 липня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні заяви захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3