Номер провадження: 11-кп/813/2405/21
Номер справи місцевого суду: 523/7443/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2021 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ч.4 ст.187 КК України та ОСОБА_10 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України у кримінальному провадженні №0000543 від 15.11.2016 року
установив
Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2021 року, постановленою під час судового розгляду кримінального провадження, було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17.01.2022 року, без визначення розміру застави відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених у кримінальному провадженні №0000543 від 15.11.2016 року.
Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, в кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені п.п. 1,5 ст.177 КПК України та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
Не погоджуючись з ухвалою районного суду, захисники обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких просять оскаржену ухвалу скасувати в частині продовження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою та постановити нову, якою обрати відносно обвинувачених запобіжний захід не пов`язаний с позбавленням волі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційних скарг, зазначають:

- судом не перевірено наявності ризиків, на які посилається у своєму клопотанні прокурор;

- суд не приділив належної уваги тому, що обвинувачений ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки, зокрема: цивільну дружину, неповнолітню дитину, постійне місце реєстрації та проживання в Одеській області; обвинувачений ОСОБА_9 також має міцні соціальні зв`язки, а саме: цивільну дружину, двох неповнолітніх дітей, постійне місце проживання, є особою, ка раніше не судима;

- судом не розглянута можливість обрання обвинуваченим більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у судове засідання апеляційного суду не були доставлені, оскільки в апеляційних скаргах їх захисників не ставилось питання про обов`язкову участь обвинувачених в апеляційному розгляді.

Захисники обвинувачених - адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, адвокат ОСОБА_8 надіслала до суду заяву, у якій просила провести апеляційний розгляд без її участі.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку прокурора, який вважав за можливе розглянути справу без участі обвинувачених та їх захисників, враховуючи їх належне повідомлення про день та час розгляду справи та наявності клопотання ОСОБА_8 про розгляд справи без її участі, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності обвинувачених та їх захисників.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною 2 ст.331 КПК України встановлено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Судом встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою, не зменшились.
Не погоджуючись із доводами захисників про те, що прокурором стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 недоведена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які стали підставою для продовження обвинуваченим найсуворішого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором ризики того, що обвинувачені можуть здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності та вчинити інше кримінальне правопорушення, обумовлені тим, що вони обвинувачуються у скоєнні декількох злочинів, які, в тому числі, відносяться до категорії тяжких злочинів та особливо тяжких злочинів.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд мотивував необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не лише тяжкістю можливого покарання, а й наявністю інших ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність ризику скоєння обвинуваченими іншого кримінального правопорушення, який підтверджується наявністю судимостей у ОСОБА_10 за умисні злочини, який в групі з ОСОБА_9 та іншими особами обвинувачується у вчиненні декількох злочинів.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченим, судом не було встановлено.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційних скарг про те, що судом не розглянуто питання щодо застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, оскільки зазначене питання було предметом розгляду суду першої інстанції та в оскаржуваної ухвалі суд обґрунтовано зазначив підстави для відмови у задоволенні клопотань сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційних скарг стосовно того, що судом не прийнято до уваги наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, оскільки з урахуванням усіх в сукупності даних про особи обвинувачених (ОСОБА_10 неодноразово судимий, ОСОБА_9 згідно обвинувального акту організував та очолив озброєну банду) апеляційний суд не може вважати такими, які вказують на можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки зазначені доводи, з урахуванням усіх в сукупності даних про особи обвинувачених та існуючих ризиків, не можуть беззаперечно свідчити про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченим можливо шляхом застосування відносно таких осіб виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак не встановлено підстав для застосування відносно останніх більш м`якого запобіжного заходу.
Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень та тяжкі наслідки, завдані ними, тяжкість можливого призначеного покарання, продовження існування ризику можливого переховування від суду та ризику вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а суд першої інстанції вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції об`єктивно врахував обставини справи, дані про особи обвинувачених та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційні скарги захисників обвинувачених не підлягають задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2021 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ч.4 ст.187 КК України та ОСОБА_10 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України у кримінальному провадженні №0000543 від 15.11.2016 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4