ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2229/21 Справа № 201/3468/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000149 за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05липня 2021 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Гуляйполе Запорізької області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05липня 2021 року клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору було задоволено.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 12 лютого 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000149 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України - повернуто прокурору Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Рішення суду обґрунтовано тим, що під час підготовчого провадження за вказаним обвинувальним актом захисником обвинуваченої ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 було подане письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогам статті 291 Кримінального процесуального Кодексу України, зокрема, пред`явлення його підзахисній неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право останньої на захист.
Суд зазначив, що виходячи саме з такого викладу фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, вбачається, що у останньої в певний період часу, виник корисливий мотив та умисел на заволодіння грошовими коштами державного бюджету України у вигляді державної допомоги на дітей одиноким матерям, якими обвинувачена заволоділа шляхом подання до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради відповідної заяви про отримання такої допомоги та декларацію про доходи та майновий стан, в яких не вказала відомості про наявність доходу за 1 квартал 2018 та доходу від продажу майна за 2 квартал 2017 року, в результаті чого їй цим органом перераховані на особистий банківський картковий рахунок грошові кошти у розмірі 15 210 гривень 36 копійок, якими остання розпорядилася на власний розсуд.
Тобто, органом досудового розслідування при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення невірно визначений предмет злочину, а саме «державна допомога на дітей одиноким матерям», що, по-перше, суперечить правовій кваліфікації, викладеної в обвинувальному акті, відповідно до якої предметом інкримінованого ОСОБА_8 злочину є субсидія, що, у розумінні закону, не є тотожним державній допомозі, а, по-друге, державна допомога не є предметом злочину, передбаченого ст. 222 КК України.
При цьому, протиправні дії обвинуваченої ОСОБА_8 , які, за версією слідства, направлені на заволодіння грошовими коштами у вигляді державної допомоги на дітей одиноким матерям, полягали у неповідомленні обвинуваченою при складанні та поданні заяви та декларації про доходи та майновий стан, відомостей про наявність відповідного доходу, які остання зобов`язана була повідомити на підставі закону, тобто ці дії мали пасивний характер, що, у свою чергу, за такі умови, виключає відповідальність за ст. 222 КК України.
Більш того, як вказано у формулюванні обвинувачення, у ОСОБА_8 виник корисливий мотив та умисел заволодіння грошовими коштами у вигляді державної допомоги на дітей одиноким матерям, якими остання заволоділа у розмірі 15 210, 36 гривень та розпорядилася на власний розсуд, що, саме за такі умови, виключає кримінальну відповідальність за ст. 222 КК України та суперечить правовій кваліфікації дій обвинуваченої, зазначеної в обвинувальному акті, адже, вочевидь, наявні ознаки кримінального правопорушення проти власності.
Поряд із цим, у формулюванні обвинувачення відсутні відомості про те, що ОСОБА_8 є суб`єктом господарювання чи особою, яка фактично займається такою діяльністю без належної державної реєстрації, службовою особою юридичної особи - суб`єкта господарської діяльності, або споживачем (фізичною особою, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит), а тому, за такі умови, у розумінні кримінального закону, не є суб`єктом злочину передбаченого ст. 222 КК України.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що формулювання обвинувачення, яке не містить суттєвих обставин, що підлягають встановленню та доказуванню у кримінальному провадженні, і є таким, що не відповідає правовій кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення через наявність суттєвих протиріч щодо предмету злочину, мети та мотиву його вчинення, не може бути визнане конкретним, зрозумілим та детальним, як того передбачають наведені вище вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, на думку суду, викладені факти свідчать про неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_8 неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено її право на захист. Тому суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, оскільки наведені порушення закону не можуть бути усунені під час судового розгляду, а суттєво порушене право обвинуваченого на захист під час досудового розслідування не може бути поновлене судом.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі з урахуванням доповнень до неї просить ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05липня 2021 року скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що зі змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_8 убачається, що в ньому у повному обсязі викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, зазначена правова кваліфікація кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і частини статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також місце вчинення кримінального правопорушення. Натомість, суд першої інстанції, посилаючись в ухвалі на неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, зокрема про те, що органом досудового розслідування при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення невірно визначений предмет злочину, а саме «державна допомога на дітей одиноким матерям», що по перше, суперечить правовій кваліфікації, викладеної в обвинувальному акті, відповідно до якої предметом інкримінованого ОСОБА_8 злочину є субсидія, що у розумінні закону, не є тотожним державній допомозі, вийшов за межі тих питань, які підлягають вирішенню під час підготовчого судового засідання.
Зауважує, що замість перевірки дотримання слідчим та прокурором вимог ст. 291 КПК України при складанні, затвердженні та підписанні обвинувального акту та додатків до нього, суд першої інстанції вдався до оцінки фактичних обставин кримінального правопорушення та до вирішення тих питань, які не є предметом розгляду в підготовчому судовому засіданні і не можуть бути підставами для повернення обвинувального акту прокурору. Питання відповідності кваліфікації дій обвинуваченого та встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення є предметом судового розгляду, яке не може бути вирішено у підготовчому засіданні, оскільки для його з`ясування необхідне дослідження матеріалів кримінального провадження, які не можуть бути досліджені у підготовчому судому засіданні. До того ж, прокурор вважає, що повернення обвинувального акта відносно ОСОБА_8 з підстав, які зазначені в ухвалі суду першої інстанції, порушує право учасників на розгляд обвинувачення в суді в найкоротший строк.

На апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 були подані заперечення, в яких останній виражає свою незгоду з поданою апеляцією та просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції як законну та обґрунтовану залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити, позицію обвинуваченої та її захисника, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляції прокурора та просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.
Також стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.
Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Також у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291,292 КПК України, зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки. Інших підстав для повернення обвинувального акту чинним кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено.
Разом з цим, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність цього процесуального документу вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які дійсно перешкоджають суду призначити судовий розгляд кримінального провадження.
Нормами чинного законодавства передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291,292 КПК України, зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки. Інших підстав для повернення обвинувального акту, а саме щодо невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст.109 КПК України, чинним кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено.
З тими підставами, які судом першої інстанції були покладені в основу його рішення про повернення прокурору обвинувального акта,колегія суддів не може погодитись, оскільки апеляційним переглядом встановлено, що в даному кримінальному провадженні вимоги ст. 291 КПК України дотримано, а саме: викладені необхідні відомості, передбачені в цій статті закону, в тому числі викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті), як це визначено в п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків органу досудового розслідування, яким було складено цей обвинувальний акт, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист, оскільки фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Також, у випадку ухвалення вироку, за змістом ч. 3 ст. 374 КПК України, суд самостійно формулює обвинувачення, яке визнає доведеним або зазначає обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним.
Апеляційний суд вважає, що якщо в ході судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального провадження або не знайдуть підтвердження фактичні обставини, які прокурор вважав доведеними, якщо не знайде підтвердження мотив та наслідки складу злочину в якому обвинувачується особа, прокурор вправі змінити обвинувачення відповідно до ст. 338 КПК України, в протилежному випадку, якщо суд дійде висновку про відсутність складу, події злочину або про недоведеність вини обвинуваченого в тому обвинуваченні, яке висуває сторона обвинувачення, то КПК України передбачає процесуальні рішення, які приймаються в таких випадках.
Як витікає з положень ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні не вирішуються питання про доведеність чи відсутність вини обвинуваченого та про правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки це питання є предметом судового розгляду, а завданням підготовчого судового засідання є процесуальне та організаційне забезпечення його проведення.
Колегія суддів вважає, що, повертаючи обвинувальний акт прокурору з вищевказаних підстав, суд вийшов за межі тих питань судового провадження, які вирішуються у підготовчому судовому засіданні, а тому доводи апеляційної скарги прокурора є слушними, а ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою.
Що ж стосується посилання захисника в своїх запереченнях на відсутність у прокурора ОСОБА_9 повноважень у кримінальному провадженні №0000149 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 222 КК України, апеляційний суд вважає, що в даному випадку при складанні постанови про визначення групи прокурорів (процесуальних керівників) від 14.05.2021 року стороною обвинувачення були допущені технічні помилки, на що захисником було слушно звернуто увагу, втім це не може бути підставою для визнання відсутності у прокурора ОСОБА_9 повноважень прокурора у даному кримінальному провадженні, зокрема, й права на подачу останнім апеляційної скарги та доповнень до неї у порядку, передбаченому чинним законодавством.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції застосовує на підставі ч. 6 ст. 9 КПК України загальні засади кримінального провадження, а саме: вимоги п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України щодо забезпечення принципу законності кримінального провадження, оскільки допущені судом істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. 291 КПК України, не входять в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підлягає скасуванню з направленням обвинувального акта до суду першої інстанції для здійснення судового провадження.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 - задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05липня 2021 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні№ 0000149 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України - скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акта в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ____________________ ______________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4