Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/412/2022 Справа № 641/9001/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки
м. Харкова, громадянки України, з вищою освітою, не одруженої, не працюючої,
зареєстрованоїза адресою: АДРЕСА_1 ,
проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,
раніше судимої: 20.09.2021 року вироком Київського районного суду м. Харкова призначено покарання за ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК Україниу вигляді 2 років
обмеження волі з застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

25.08.2021 року у невстановлений в ході досудового розслідування час, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні відділення ломбарду № 6 ПТ «Харківський обласний ломбард», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126/4, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, викупила раніше закладений під свій паспорт мобільний телефон ТМ «Onе Plus Nord N100 4/64Gb Midnight Front», вартістю згідно товарознавчої експертизи 3040 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_6 .

Після чого, ОСОБА_4 разом з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена свою вину у вчинені злочину визнала повністю, у скоєному розкаялася, та пояснила, що 25.08.2021 року вона в ломбарді заклала мобільний телефон раніше малознайомого їй чоловіка, та отримала 600 грн. Пізніше вона повернулась до ломбарду викупила раніше закладений під свій паспорт мобільний телефон, який належав ОСОБА_7 , та в подальшому продала вказаний телефон на Новосалтівському ринку за 2500 грн., а грошовими коштами розпорядилась на свій розсуд.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального проступку, добровільності та істинності її позиції.
Потерпілий ОСОБА_6 до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності, проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КК України не заперечував. Також вказав, що цивільній позов в даному кримінальному провадженню ним не заявлено, оскільки матеріальна шкода була відшкодована. При ухваленні вироку суду покладався на розсуд суду.
Приймаючи до уваги, що обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою вину в інкримінованому їйкримінального правопорушення, її показання повністю відповідають фактичним обставинам справи, наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України обвинуваченій та іншим учасникам судового розгляду були роз`яснені та вони вважали недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду нема сумнівів у добровільності їх позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Окрім цього, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення (злочину) повністю доведена та її дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Згідно класифікації, передбаченої ст.12 КК України, ОСОБА_4 вчинила нетяжкий злочин, повністю визнала себе винною та щиро розкаялася у вчиненому, що відповідно до ст.66 КК України визнається судом обставиною, що пом`якшує покарання.

Відповідно до ч.2 ст.67 КК України обставин, що обтяжує покарання судом не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що вона офіційно не працевлаштована, має постійне місце проживання, не одружена, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше судима вироком Київського районного суду м. Харкова від 20.09.2021 року за ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставину, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.
Також, судом враховано, що ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення 25.08.2021 року, тобто до призначення покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 20.09.2021 року.

При визначенні покарання обвинуваченій суд виходить з наступного.

Зі змісту положень ч. 4 ст. 70 КК України вбачається, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

За таких обставин, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, наявність обставини що пом`якшує покарання та відсутність обставин що обтяжує покарання, скоєння злочину проти власності, така її поведінка на думку суду свідчить про її стійку антисоціальну та кримінальну направленість і намагання забезпечити себе шляхом злочинної діяльності, а також враховує вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання за ч. 2 ст. 185 КК України з застосуванням ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України, з урахуванням вироку Київського районного суду м. Харкова від 20.09.2021 року остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання строком на 3 роки, і покласти обов`язки відповідно до ч. 1,2 ст. 76 КК України, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, призначити покарання з застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України у виді обмеження волі із звільненням від відбування основного покарання.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Питання про процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати про притягненню експерта. Згідно довідки від 29.09.2021 року про витрати на проведення експертизи № СЕ-19/121-21/21705-ТВ становлять 514,86 грн., які повинні бути стягнуті з ОСОБА_4 на користь держави.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винною у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.185 КК України та призначити їй покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних покарань, шляхом часткового складання покарань, до призначеного за цим вироком покарання за ч. 2 ст. 185 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2021 року, та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, з іспитовим строком 3 (три) роки.
У відповідності до ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем свого проживання;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем свого проживання про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 514 (п`ятсот чотирнадцять) грн. 86 коп.
Скасувати арешт накладений ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.10.2020 року на накладення арешту на мобільний телефон ТМ «OnePlusNordN100» IMEI: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Речовий доказ мобільний телефон ТМ «OnePlusNordN100» IMEI: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , який був переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 згідно розписки від 30.10.2021 року - вважати повернутими потерпілому.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст.349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку вручається прокурору та обвинуваченому.
Інші учасники мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя - ОСОБА_1