УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника - адвоката ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні №0000016 від 08.05.2020, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні №0000016 від 08.05.2020, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
Скарга мотивована тим, що ГСУ ДБР здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000016 від 08.05.2020 р. Процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні здійснюється Офісом Генерального прокурора. 02.07.2021 слідчим ГСУ ДБР ОСОБА_6 в будинку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено невідкладний обшук, в ході якого було вилучено грошові кошти та речі.

Адвокат ОСОБА_3 скаргу обґрунтовує тим, що серед вилученого майна у ОСОБА_7 , було вилучені грошові кошти, які перебували у останнього за місцем проживання, та належать третій особі, а саме ОСОБА_4 , про що ОСОБА_7 було зазначено у протоколі обшуку від 02.07.2021 р. Згідно з пояснень ОСОБА_4 він надав ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 1 (один) мільйон гривень та 125 000 (сто двадцять п`ять тисяч) доларів США, на відповідальне зберігання, про що між ними була складена відповідна розписка. Крім того, ОСОБА_4 було долучено підтверджуючі документи щодо законності джерела походження грошових коштів. При цьому, належність вилучених грошових коштів ОСОБА_4 під час легалізації проведеного обшуку не перевірялась, в зв`язку з чим його права були грубо порушені. Виходячи з наведеного, сторона обвинувачення безпідставно утримує у себе майно третьої особи ОСОБА_4 , та він позбавлений можливості на вільне користування власним майном у вигляді грошових коштів у сумі 1 (один) один мільйон гривень та 125 000 (сто двадцять п`ять тисяч) доларів США.
Представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 в судовому засідання підтримав скаргу в повному обсязі. Зауважив, що ОСОБА_4 не є учасником кримінального провадження, а в даному випадку лише третя особа, право якої на мирне володіння майном було порушено. Враховуючи викладене, просив скаргу задовольнити та зобов`язати орган досудового розслідування повернути грошові кошти власнику.

Власник майна - ОСОБА_4 підтримав позицію адвоката, просив повернути йому належні на праві власності грошові кошти, які він передавав на зберігання ОСОБА_7 . Надав документи щодо законності джерела походження грошових коштів.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення скарги. Зауважив, що власник грошових коштів на даний час встановлюється, звернення від ОСОБА_4 щодо повернення майна не надходили, просив відмовити в повному обсязі, оскільки обшук було легалізовано та вилучено грошові кошти на законних підставах.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали скарги з додатками та додатково долучені документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ГСУ ДБР здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000016 від 08.05.2020 р. Процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні здійснюється Офісом Генерального прокурора.

02.07.2021 слідчим ГСУ ДБР ОСОБА_6 в будинку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено невідкладний обшук, в ході якого було вилучено грошові кошти та речі. Серед вилученого у ОСОБА_7 майна, було вилучені грошові кошти, які перебували у останнього за місцем проживання, та належать третій особі, а саме ОСОБА_4 , про що ОСОБА_7 було зазначено у протоколі обшуку від 02.07.2021 р. Згідно з пояснень ОСОБА_4 він надав ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 1 (один) мільйон гривень та 125 000 (сто двадцять п`ять тисяч) доларів США, на зберігання, про що між ними була складена відповідна розписка.

Як вбачається зі змісту скарги представника власника майна адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ним оскаржується бездіяльність слідчих та прокурорів, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, в рамках кримінального провадження №0000016 від 08.05.2020, а саме: грошових коштів у сумі 1 (один) мільйон гривень та 125 000 (сто двадцять п`ять тисяч) доларів США, які належать на праві власності ОСОБА_4 , що документально підтверджується.

Положеннями ст. 234 КПК України встановлено, що обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. У разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням, яке повинно містити відомості про: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з розслідуванням якого подається клопотання; правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; підстави для обшуку; житло чи інше володіння особи або частину житла чи іншого володіння особи, де планується проведення обшуку; особу, якій належить житло чи інше володіння, та особу, у фактичному володінні якої воно знаходиться; індивідуальні або родові ознаки речей, документів, іншого майна або осіб, яких планується відшукати, а також їхній зв`язок із вчиненим кримінальним правопорушенням; обґрунтування того, що доступ до речей, документів або відомостей, які можуть у них міститися, неможливо отримати органом досудового розслідування у добровільному порядку шляхом витребування речей, документів, відомостей відповідно до частини другої статті 93 цього Кодексу, або за допомогою інших слідчих дій, передбачених цим Кодексом, а доступ до осіб, яких планується відшукати, - за допомогою інших слідчих дій, передбачених цим Кодексом. Зазначена вимога не поширюється на випадки проведення обшуку з метою відшукання знаряддя кримінального правопорушення, предметів і документів, вилучених з обігу.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.07.2021 року, підставою для проведення невідкладного обшуку була оперативна інформація від 02.07.2021 року, в якій зазначалось що ОСОБА_7 за місцем свого проживання може знищити документацію та можливі речові докази, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Під час проведення невідкладного обшуку було вилучено майно, а саме: копії документів, грошові кошти в доларах США в загальній сумі 364 400 тисяч, 52 900 євро, грошові кошти в національній валюті в загальній сумі 2 900 000 грн., предмети схожі на кортики, ножі, пістолети бойові набої. З урахуванням того, що іншим способом, ніж проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 неможливо було зафіксувати сліди вчиненого кримінального правопорушення, та як наслідок було надано дозвіл групі слідчих, у даному кримінальному провадженню, на проведення обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_7 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, або майна, яке було здобуте в результаті його діяльності та заборонене (обмежене ) в обігу, тобто слідчим суддею легалізовано вилучення майна за наслідками проведеного обшуку згідно переліку вилученого майна, про яке вказано у протоколі обшуку.

При цьому, як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2021 р., розгляд клопотання відбувався виключно за присутності слідчого. Таким чином, слідчим суддею, під час розгляду клопотання слідчого про надання дозволу на проникнення до володіння особи, доводи ОСОБА_4 про вилучення належних йому грошових коштів за місцем проживання ОСОБА_7 не перевірялись, та були відсутні документальні дані щодо належності частини вилученого майна, а саме грошових коштів ОСОБА_4 .

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
При цьому, однією із засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Відповідно до ч. 1 ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна, суть якого полягає у тимчасовій забороні, адресованій власнику чи володільцю майна, відчужувати його, розпоряджатися чи користуватися ним.

Частина 1 статті 170 КПК України зазначає. що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт з метою збереження речових доказів може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Разом з цим, абзац другий частини п`ятої статті 171 КПК України зобов`язує сторону обвинувачення звернутися з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна протягом 48 годин після його вилучення, якщо таке майно було вилучено під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Сукупний аналіз вищевказаних норм свідчить про те, що тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні після спливу строків, визначених ч. 5 ст.171 КПК України, може мати лише один статус - арештованого.

Отже, за відсутності судового рішення про арешт майна в порядку ст. 170, ч. 5 ст. 171 КПК України, воно вважається тимчасово вилученим та підлягає негайному поверненню.

Статтею 26 КПК України регламентовано принцип диспозитивності, який полягає у тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з документів, наданих адвокатом ОСОБА_3 , та підтверджено прокурором в судовому засіданні, на вилучені грошові кошти, належні ОСОБА_4 , не було у встановлені строки накладено арешт, вказане майно не було повернуту власнику відповідно до ст.171 КПК України, в зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку, що слідчі та прокурори у даному кримінальному провадженні допустили бездіяльність, тому існують підстави для задоволення скарги та повернення тимчасово вилученого майна власнику (володільцю).
При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий, прокурор зобов`язані довести необхідність та наявність підстав для утримання тимчасово вилученого майна, актуальність цього питання, оскільки кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Також прокурором не доведено, що вилучені грошові кошти, є речовими доказами у кримінальному провадженні №0000016 та відповідають положенням ст.98 КПК України, зокрема, що такі грошові кошти були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію кримінального правопорушення, про підозру у якому повідомлено ОСОБА_7 , а також не спростовано позицію представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 щодо законності джерела походження грошових коштів, належних ОСОБА_4 , та обставини зберігання грошових коштів за місцем проживання ОСОБА_7 .

Крім того, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом
В той же час, слідчий суддя критично оцінює доводи сторони обвинувачення, що вилучені грошові кошти не мають статусу тимчасово вилученого майна з огляду на легалізацію проведеного обшуку, оскільки відсутні дані про перевірку інформації щодо належності вилучених грошових коштів ОСОБА_4 , та в такому випадку останній, як власник майна, фактично позбавлений у визначеному законом порядку можливості оскаржити утримання його майна стороною обвинувачення, а вказане на думку слідчого судді порушує принцип «правової визначеності», оскільки фактичне утримання майна відбувається виключно на підставі судового рішення про надання дозволу на проведення обшуку, яке оскарженню не підлягає, без вирішення в подальшому питання про арешт майна.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так й іншими нормативно-правовими актами, зокрема статтею 41 Конституції України, якими передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Питання тривалості обмеження права на мирне володіння майном, оцінюється слідчим суддею з урахуванням практики ЄСПЛ. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» п. 50, Series A N).

Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення права власності, а також те, що прокурором не надано доказів накладення арешту на вилучені під час проведення обшуку грошові кошти, не доведено, що вони здобуті внаслідок злочинної діяльності, чи містять інформацію, яка має значення для досудового розслідування, скарга представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 підлягає задоволенню, оскільки існують підстави відповідно до п.3 ч.2 ст.307 КПК України для зобов`язання слідчого, який здійснює досудове розслідування, та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000016, повернути ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1 (один) мільйон гривень, 125 000 (сто двадцять п`ять тисяч) доларів США, які були вилучені в ході невідкладного обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.167-169, 170-173, 233, 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Зобов`язати слідчого Державного бюро розслідувань та процесуального керівника Офісу Генерального прокурора у кримінальному провадженні № 0000016 від 08.05.2020 повернути ОСОБА_4 , належне йому майно, яке було вилучено 02.07.2021 згідно протоколу обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти у сумі 1 (один) мільйон гривень, 125 000 (сто двадцять п`ять тисяч) доларів США.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя