ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2616/21 Справа № 204/3437/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування до нього ст. 81 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 серпня 2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України.
Ухвала суду першої інстанції обгрунтована тим, що ОСОБА_7 засуджений до 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, з матеріалів, які характеризують засудженого, судом першої інстанції не встановлено обставин, які б вказували на те, що він досяг виправлення, як основної мети покарання, зарекомендував себе негативно, має шість дисциплінарних стягнень за порушення режиму утримання, заохочень не має. Соціально корисної активності та ініціативи не проявляє. До соціально-психологічної та педагогічної допомоги, яка спрямована на надання та отримання правового та культурно-освітнього рівня, засуджений ОСОБА_7 до адміністрації ДУ «ДУВП № 4» не звертався.
Тому суд першої інстанції зробив висновок, що відсутні підстави для застосування ст. 81 КК України стосовно засудженого ОСОБА_7 .
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу від 06 серпня 2021 року та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 відбув встановлену законом частину покарання.
Захисник зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду клопотання, не звернув уваги на те, що на час розгляду клопотання стягнення частково погашені, є незначними та не є серйозним порушенням режиму.
Апелянт наголошує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_7 визнав свою провину у скоєному злочині, має на утриманні неповнолітню дитину, двох непрацездатних батьків пенсіонерів, яким допомагав до затримання, має постійне місце проживання, а також надав довідку, що буде прийнятий на роботу, одразу після звільнення.
Засуджений ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу від 06 серпня 2021 року та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при розгляді клопотання про застосування до нього ст. 81 КК України судом першої інстанції не було в повному обсязі враховано його соціальні звязки, не було досліджено в повному обсязі відбуте ним покарання із застосуванням ч. 5 ст. 72 КК України.
Зазначає, що працевлаштування є добровільним, а також у ДУВП №4 відсутні спеціальності, на яких він міг би працювати, вказує, що характеристики, які надаються з установи, є шаблонними та негативними незалежно від особи.
Вказує, що стягнення, які були накладені, є упередженим ставленням до нього з боку адміністрації ДУВП №4.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування норм закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника та засудженого, оскільки з характеристики на засудженого вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 24 квітня 2017 року, за час перебування в установах виконання покарань засуджений ОСОБА_7 характеризувався та зарекомендував себе негативно, має шість дисциплінарних стягнень за порушення режиму утримання, три з яких погашені за плином часу, та дві профілактичні бесіди також за порушення режиму утримання, заохочень не має. Соціально корисної активності та ініціативи не проявляє. До соціально-психологічної та педагогічної допомоги, яка спрямована на надання та отримання правового та культурно-освітнього рівня, засуджений ОСОБА_7 до адміністрації ДУ «ДУВП № 4» не звертався, тому вказані обставини не свідчать, що засуджений став на шлях виправлення, а також його прагнення довести своє виправлення.
Доводи захисника про те, що засуджений буде працевлаштований на посаду водія транспортного засобу у ТОВ СТАРОКС ПРО одразу після звільнення не є підставою для застосування відносно ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення.
Колегія суддів не приймає також інші доводи апеляційної скарги захисника та засудженого, оскільки із матеріалів провадження не вбачається, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання прагнув довести своє виправлення зразковою поведінкою та ставленням до праці.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційних скарг засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 .
Керуючись ст.ст. 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування до нього ст. 81 КК України залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування до нього ст. 81 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4