ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/1889/21 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/2909/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою (ч.4 ст. 422-1 КПК України)
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, тобто без виклику сторін, за умови, що ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд справи з участю сторін, за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.08.2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою продовжено дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до 14.10.2021 року, включно.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції встановив наявність ризиків передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України яким можливо запобігти шляхом продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Вказала, що жоден з ризиків наведений у клопотанні прокурора відсутній в діях її підзахисного та не доведений прокурором.
Вважає, що судом першої інстанції було порушено право обвинуваченого на захист, та розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою без його участі, через видалення його з зали суду до закінчення розгляду кримінального провадження.
Також зазначила, що тяжкість інкримінованого правопорушення не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому.
Вказує, що намагання обвинуваченого ставити запитання до потерпілих, без дозволу головуючого, не можна вважати ознаками тиску з метою надання показів на користь сторони захисту.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, що ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд справи з участю сторін, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, чи вчинити інше кримінальне правопорушення суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, за яке передбачено максимальне покарання у вигляді обмеження волі до 3 років; умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КПК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років; умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 6 років, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.
Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи фактичні обставини злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 , передбачені ч.1 ст.121, ч.2 ст.185КК України та проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, а саме вчинення правопорушень проти життя та здоров`я особи, проти майна, а також вчинення проступку проти особистих прав і свобод людини, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні свідчить про наявні суспільного інтересу та ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПУ України, оскільки як вбачається з наявних матеріалів кримінального провадження, свідки по справі не допитані, а за участі потерпілих не досліджені матеріали кримінального провадження.
Крім того, не можна залишити поза увагою і той факт, що 09.08.2021 року обвинувачений був видалений з зали суду через не повагу до суду, а також те, як вказує сам захисник, 30.06.2021 року обвинувачений порушував порядок проведення допиту потерпілих. Така поведінка обвинуваченого не свідчить про належне виконання покладених на нього обов`язків у разі зміни запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Щодо відомостей про особу обвинуваченого, то ОСОБА_6 , згідно наявних матеріалів справи, не працює, не одружений, раніше неодноразово судимий, на території України не зареєстрований, без фактичного місця проживання та в інших судах відносно нього розглядаються два кримінальні провадження, є обвинуваченим за ч.2 ст.187 КК України за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26.03.2020 року, який не набув законної сили, та за ч.2 ст. 186 КК України справа розглядається Деснянським районним судом м.Чернігова.

За таких обставин, обґрунтування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні, а тому доводи апеляційної скарги щодо недоведеності наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними.
Наведені відомості свідчать про те, що у обвинуваченого відсутній постійний дохід, постійна реєстрація, а також міцні соціальні та сімейні зв`язки, з огляду на його моральні якості, перебуваючи на волі зможе ухилитися від явки до суду, не виконати його процесуальні рішення.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було порушено право обвинуваченого на захист, та розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою без його участі, через видалення його з зали суду до закінчення розгляду кримінального провадження, колегія суддів оцінює критично, оскільки як вказано в апеляційній скарзі, ОСОБА_6 дійсно порушував порядок судового засідання, що на думку апеляційного суду свідчить про неповагу до суду, окрім того під час розгляду вказаного клопотання в судовому засіданні брав участь захисник обвинуваченого, який здійснював захист прав та інтересів ОСОБА_6 .
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.08.2021 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14.10.2021 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4