Номер провадження: 11-кп/813/1749/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2021 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів Р. Молдови, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утримані малолітню дитину 2017 року народження, працюючого на посаді тренера-педагога СК «Тріумфатор», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001614 від 09.06.2020року

установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки без позбавленням права керування транспортними засобами. У відповідності до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк на один рік і шість місяців. У відповідності до п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_11 , заявлений до обвинуваченого ОСОБА_8 , про відшкодування матеріальної шкоди задоволено у повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 суму завданих матеріальних збитків у розмірі 4804 гривень 57 коп. Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_11 , заявлений до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 за завдану моральну шкоду внаслідок скоєного злочину суму у розмірі 25 000 тисяч гривень. Вирішено питання речових доказів, заходів забезпечення та судових витрат.

Згідно оскаржуваного вироку, 08.06.2020 року о 21 годині 46 хвилин, ОСОБА_8 допустив порушення вимог п. п. 2.3 (б), 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме: керуючи технічно справним автомобілем марки «Audi А6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по дорожньому покриттю проїжджої частини вулиці Краснова, з боку Адміральського проспекту у напрямку вулиці Середньофонтанська, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходиться навпроти будинку № 2/1а по вулиці Краснова в Малиновському районі міста Одеси, за кермом транспортного засобу уважним не був, діючи необережно, проявивши злочинну недбалість, в ході здійснення руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при наближені до пішохідного переходу своєчасно не знизив швидкість, не надавши пішоходу можливість безпечно перейти проїзну частину, продовжив рух, в результаті чого на нерегульованому пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , 2008 року народження.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 , 2008 року народження отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми до складу якої входить: забійні рани та садна голови, забій головного мозку, крововилив під павутинну мозкову оболонку, лінійний перелом потиличної кістки з переходом на основу черепа; сходяча паретична косоокість лівого ока з парезом відвідного нерва; забій легень; закритий перелом правої лобкової кістки; садна спини та кінцівок; забійно-рвана рана правої гомілки, які складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.2 ст.286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, призначеного йому покарання та вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, просить скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, постановити в цій частині новий вирок, яким цивільний позов ОСОБА_11 задовольнити у повному обсязі та стягнути з обвинуваченого на її користь за завдану моральну шкоду внаслідок скоєного злочину у розмірі 299000 гривень.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги посилається на те, що судом не враховано належним чином, що через отримані травми у малолітньої потерпілої згублена спортивна кар`єра; мінливий фізичний біль буде переслідувати потерпілу все життя; до теперішнього часу дитина перебуває під наглядом лікарів; до цього часу продовжує отримувати постійне медикаментозне лікування, у зв`язку із чим загальний стан здоров`я не поліпшується; навчатись в школі немає змоги; через сьогоднішній фізичний стан потерпіла соромиться свого тіла, соромиться спілкуватись з однолітками, що призводить до великих душевних страждань.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника потерпілого, яка просив апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, вважаючи що достатнім розміром відшкодування завданої потерпілої моральної шкоди є стягнення 100000 грн., обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, призначеного йому покарання та вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди учасниками провадження не оскаржуються, апеляційний суд не переглядає вирок в цій частині.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається зі змісту вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову законного представника потерпілої про відшкодування моральної шкоди, він не в повній мірі відповідає приписам ст.370 КПК України.

Так, законним представником потерпілої було заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 350000 грн., який мотивовано порушенням нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, та в порушенні стосунків з оточуючими людьми, що пов`язано з тим, що внаслідок злочину дитина є фізично обмеженою особою, позбавлена можливості продовжувати професійне заняття спортом, у неї істотно погіршився стан здоров`я, дитина погано спить ночами, у неї погіршилась координація рухів. Родина вимушена докладати величезні зусилля для відновлення нормальних життєвих відносин. Через свій фізичний стан потерпіла дитина не може навчатись у школі, родина змушена була перевести її на домашнє навчання, що становить додаткові труднощі та негативно впливає на самопочуття, самооцінку та нервовий стан дитини (а.п.10-13).

В подальшому представником потерпілої був уточнений цивільний позов та представник потерпілої просила стягнути з обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 299000 гривень, обґрунтовуючи зменшення позивних вимог добровільним частковим відшкодуванням обвинуваченим завданих злочином збитків у розмірі 51000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.1 п.2 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність підстав позову і вини обвинуваченого в спричиненні моральної шкоди потерпілої злочинними діями обвинуваченого.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілої, визначений судом першої інстанції, не відповідає вимогам розумності і справедливості.

Так, відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пункт 9 зазначеної Пленуму Верховного Суду України передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди тісно пов`язаний з обставинами справи, з самою особою, оскільки різні протиправні дії призводять до неоднакових наслідків емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхніх фізичних та психологічних особливостей тощо.

Обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан потерпілого, можуть бути: неможливість продовжувати активне суспільне життя, втрата певних навичок та здібностей, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, втрата роботи, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Під час апеляційного розгляду, з пояснень законного представника потерпілої об`єктивно встановлено, що окрім фізичної та матеріальної шкоди, потерпілій завдані немайнові втрати, спричинені моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у її житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, відірваність від активного соціального життя, позбавлення можливості продовження зайнять професійним спортом, знижений та нестійкий настрій, емоційна напруга, нервозність, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

Суд апеляційної інстанції зважає також на те, що під час медичних оглядів у потерпілої додатково виявляються ушкодження, заподіяні під час ДТП, які не були виявлені раніше та потерпіла вимушена проходити додаткове стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу, внаслідок чого вона почувалася незручно, дискомфортно, була змушена пристосовуватися до негативних умов існування.

Крім того апеляційний суд враховує те, що родина потерпілої вимушена докладати величезні зусилля для відновлення нормальних життєвих відносин. Через свій фізичний стан потерпіла дитина не може навчатись у школі, родина змушена була перевести її на домашнє навчання, що становить додаткові труднощі та негативно впливає на самопочуття, самооцінку та нервовий стан дитини, яка відчуває моральні страждання і глибокі душевні переживання, які безпосередньо пов`язані з тим, що сталося ДТП, що підтверджується висновком спеціаліста-психолога, який наданий законним представником поерпілої.

На переконання апеляційного суду, докази по справі свідчать про те, що наслідки злочину досягли великої глибини фізичних та душевних страждань потерпілої та її родини, на тривалий час змінили їх звичайний образ життя.

Вирішуючи питання щодо розміру стягнення моральної шкоди апеляційний суд дійшов висновку, що протиправними діями обвинуваченого безсумнівно були завдані моральні страждання потерпілій, при цьому, суд, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь глибини та тривалості душевних страждань потерпілої, характер, обставини скоєного злочину, ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, та дійшов висновку про необхідність задоволення цивільного позову в повному розмірі та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_11 350 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням сплачених обвинуваченим в рахунок стягнення моральної шкоди грошових сум у розмірі 51000 грн. та 10000 грн., що підтверджено сторонами під час апеляційного розгляду, стягненню підлягає 289000 грн.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він частково відшкодував шкоду, має на утриманні неповнолітню дитину, у нього середній розмір заробітної плати, та вважає такі твердження такими, що відповідають дійсності, однак, враховуючи завдану фізичному та психічному здоров`ю потерпілої шкоду та істотні зміни в її житті, пов`язані із заподіяними травмами, апеляційний суд наголошує на неможливості їх врахування як підстави для зменшення розміру морального відшкодування.

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Згідно п.3 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Враховуючи викладені обставини у всій їх сукупності, апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення цивільного позову потерпілої таким, що не в повній мірі відповідає вимогам закону, а розмір встановленого судом морального відшкодування у сумі 25000 грн. на користь потерпілої не відповідає засадами розумності, виваженості та справедливості, у зв`язку із чим апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга законного представника малолітньої потерпілої підлягає задоволенню, вирок суду підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст. 370, 404, 405, 407, 408, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив
Апеляційну скаргу законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси, від 19.05.2021 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України змінити в частині вирішення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 , за завдану моральну шкоду внаслідок скоєного злочину, суму у розмірі 289000 (двісті вісімдесят дев`ять тисяч) гривень.

В інший частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4