Справа № 339/182/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2021 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5 , представника ОСОБА_6
представника цивільного відповідача ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000069 щодо обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , одруженої, на утримані одна дитина, непрацюючої, не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку) при таких обставинах.
ОСОБА_4 , проживаючи в одному будинку АДРЕСА_2 з ОСОБА_5 та знаючи, де у вказаному будинку зберігаються цінні речі, в період часу з 23 березня 2021 року по 30 квітня 2021 року, перебуваючи у вказаному будинку, переконавшись, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, з шафи спальної кімнати ОСОБА_5 таємно викрала: 1200 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют Національного банку України станом на 30 квітня 2021 року становить 33 300,00 гривень; зі спальної кімнати ОСОБА_8 - ювелірні вироби, зокрема, обручку із жовтого золота 585 проби вагою 2,05 г, вартістю 1811,79 гривень, перстень із жовтого золота 585 проби вагою 3,49 г вартістю 3146,72 гривень, кулон у формі хрестика із жовтого золота 585 проби вагою 2 г вартістю 1870,32 гривень, кулон із жовтого золота 585 проби вагою 1,25 г вартістю 1168,95 гривень, які знаходились в серванті; зі спальної кімнати ОСОБА_9 - сережки із жовтого золота 585 проби вагою 3,75 г вартістю 3506,85 гривень, які знаходились в шкатулці на тумбочці; з кухні - 3 золоті коронки для зубів із жовтого золота 583 проби вагою 3.75 грам вартістю 3506.85 грн, які знаходились в серванті, цим самим спричинила ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 48311.48 грн.
В судовому засіданні ОСОБА_4 вину визнала та вказала, що 22 грудня 2020 року одружилася з ОСОБА_8 і стала проживати у батьків чоловіка. Підтвердила, що дійсно вчиняла крадіжки з будинку необдумано. Зокрема, гроші в сумі 1200доларів США викрала з батьківської кімнати з сумки, яка знаходилась у шафі та по 200 доларів США витрачала щодня на свої потреби. Золоті вироби ( перстені, хрестик, кулон), які викрала з спальні, здала у ломбард, а кошти витратила на себе і дитину. Сережки, які знаходилися у сусідній кімнаті сестри чоловіка, в шкатулці на дзеркалі теж викрала і здала в ломбард, а гроші витратила на потреби. Інші викрадені золоті вироби, які зазначені в обвинувальному акті, здавала у ломбард м.Долина та м.Болехів та отримані кошти витратила на відпочинок у ресторанах у м.Долина та м.Стрий, на одяг собі і дитині.
Обвинувачена не оспорює фактичні обставини справи, а тільки не погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди в заявленому щодо неї цивільного позову. Шкоду потерпілій не відшкодувала, у вчиненому розкаюється та просить суворо не карати.
Винність ОСОБА_4 в кримінальному правопорушенні, вчиненому при викладених вище обставинах, окрім визнавальних пояснень обвинуваченої, доведена також зібраними в ході досудового слідства та підтверджується наступними, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами у справі: поясненнями потерпілої, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , матеріалами справи.
Так, потерпіла ОСОБА_5 пояснила про те, що з 18 грудня 2019 року обвинувачена проживала з її сином, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася внучка, 01 грудня 2020 року вони переїхали жити в її будинок, а офіційно одружилися 22 грудня 2020 року. Син поїхав на роботу за кордон, а невістка здійснювала догляд за дитиною, яку часто залишала на їх неповнолітніх дітей, пояснюючи, що їде до своїх батьків. Вперше крадіжку виявили 16 травня 2021року, коли дочка захотіла одіти перстень до церкви, але його не змогла знайти. Запитали невістку ОСОБА_4 , на що вона повідомила, що бачила останній раз на Великодні свята. В подальшому виявили відсутність 1200 доларів США і запитали обвинувачену, але вона повідомила, що грошей не бачила. Зауважила, що востаннє кошти були на місці 13 березня 2021року, коли частину давали сину. Викрадений перстень з каменем був дуже цінним для родини, оскільки передавався з покоління в покоління, а викрадена обручка належала її чоловікові. Коли допитували обвинувачену, то вона повідомила, що сережки продала невідомому чоловікові у м.Івано-Франківську. Доступ до викрадених речей невістка мала вільний, але де знаходяться гроші не знала. Вважає, що обвинувачена витрачала кошти від реалізації викрадених речей та доларів на придбання наркотичних засобів, оскільки в той період купила собі тільки плаття, куртку і туфлі, і дитині - плаття.
Свідок ОСОБА_10 , чоловік потерпілої, підтвердив про те, що обвинувачена прожила в них з грудня 2020року до травня 2021року і вони ні в чому не обмежували її, разом відпочивали, ставилися до неї з добротою. В травні 2021 року виявили зникнення перстеня, який дочка захотіла одіти до церкви. Також пропали золоті вироби: коронки, обручки, серед яких його обручка, перстень, кулон у формі хрестика і сережки, які вони планували переплавити на інші вироби, та гроші, які відкладали на придбання автомобіля. При цьому, кошти були заховані потерпілою так, що він не знав їх місцезнаходження. А золоті прикраси знаходилися у коробочках у кімнатах будинку. Слідчо-оперативна група проводила обшук і виявила відбитки пальців і обвинувачена в присутності своєї матері визнала, що вона викрала речі і гроші.
Неповнолітній свідок ОСОБА_9 повідомила про те, що вона збиралася до церкви і попросила матір дати їй колечко, але потім мама зателефонувала і повідомила, що золотих виробів і грошей (доларів США) немає. Обвинувачена, яка в цей час приїхала з прогулянки, також з ними шукала зниклі речі. ЇЇ мати, потерпіла, дуже переживала з приводу крадіжки, була в розпачі. Обвинувачена зізналася, коли приїхали працівники поліції проводити общук, про те, що вона викрала всі ці золоті речі та долари.
Неповнолітній свідок ОСОБА_11 , дочка потерпілої, повідомила про те, що була присутньою під час обшуку і обвинувачена визнала, що викрала речі та гроші з будинку. Мама дуже переживала з приводу крадіжки та плакала.
Свідок ОСОБА_12 , яка працює касиром-експертом ломбарду " ІНФОРМАЦІЯ_3 " вказала, що обвинувачена двічі в м.Болехів здавала золоті вироби в ломбард. В березні місяці 2021року обвинувачена, надавши обручки в заставу, просила оформити кредит. З"ясувавши, що обвинувачена досягла 18 річного віку згідно паспорту, вона, отримавши ювелірні вироби, оформила договір про надання кредиту та передала кошти ОСОБА_4 . До закінчення терміну дії договору кредиту на СМС повідомлення та дзвінки обвинувачена не відповідала і виріб був інкасований і направлений у м.Київ на лом. Другий раз обвинувачена принесла радянський золотий виріб (кольцо або сережки) з камінчиком 583 проби, який має назву «Маркіз». З цього приводу до неї зверталися працівниками поліції та приходили жінка з чоловіком, але вона інформації не надала, а тільки на запит поліції.
Вищевказані показання потерпілої та свідків щодо вчинення крадіжки обвинуваченою є послідовними та повністю підтверджуються матеріалами справи.
Зокрема, рапортом працівника поліції ОСОБА_13 стверрджується, що 17 травня 2021 року о 13 год. 12 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_14 про те, що з будинку зникли грошові кошти в сумі 1200 доларів та золоті прикраси. Коли саме відбулася крадіжка вказати не може, побачив відсутність речей 16 травня 2021 року підозрює невістку (а.с.51).
Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 17 травня 2021 року зафіксовано про те, що працівник поліції ОСОБА_15 прийняв усну заяву ОСОБА_10 про вчинення крадіжки. Заява обгрунтованим тим, що 16 травня 2021 року за місцем свого проживання ним виявлено крадіжку грошей у сумі 1200 доларів США та 5 найменувань золотих ювелірних виробів, які належали йому та дружині, а також 4 найменування золотих ювелірних виробів, які належали його невістці та внучці. Крадіжку виявлено в період з березня- квітня 2021 року по 16 травня 2021 року. Просить встановити винну особу та притягнути її до кримінальної відповідальності. Підозрює невістку ОСОБА_4 (а.с.52).
З протоколу огляду місця події з фототаблицями від 17 травня 2021 року проведеного в присутності понятих за участі інспектора-криміналіста вбачається, що місцем огляду являється приміщення будинку ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 . Під час огляду виявлено та вилучено три фрагменти відбитків пальців руки, які поміщені в паперовий конверт, порошкоподібна речовина білого кольору в паперовому згортку, яку поміщено в спецпакет №0049301 (а.с.53- 73).
Згідно висновку експерта СЕ-19/109-21/5832-ТВ від 28 травня 2021 року, ринкова вартість як брухту золота станом на 23 березня 2021 року обручки із жовтого золота 585 проби вагою 2.05 г без вставок з урахуванням відсоткового зносу за закупівельними цінами НБУ на дорогоцінні метали в брухті становила 1811.79 грн. Ринкова вартість як брухту золота станом на 09 квітня 2021 року перстня із жовтого золота 585 проби із каменем червоного кольору вагою 3.49 г без врахування ваги вставок з урахуванням відсоткового зносу за закупівельними цінами НБУ на дорогоцінні метали в брухті - 3146.72 грн. Ринкова вартість як брухту золота станом на 16 травня 2021 року кулончика у формі хрестика із жовтого золота 585 проби вагою 2 г без вставок з урахуванням відсоткового зносу за закупівельними цінами НБУ на дорогоцінні метали в брухті - 1870.32 грн. Ринкова вартість як брухту золота станом на 16 травня 2021 року кулона круглої форми із жовтого золота 585 проби вагою 1.25 г без вставок з урахуванням відсоткового зносу - 1168.95 грн. Ринкова вартість як брухту золота станом на 16 травня 2021 року сережок з жовтого золота 585 проби вагою 3.75 г без вставок з урахуванням відсоткового зносу -3506.85 грн.
Ринкова вартість як брухту золота станом на 16 травня 2021 року золотих коронок зубів із жовтого золота 585 проби загальною вагою золота 3.75 г без вставок з урахуванням відсоткового зносу - 3506.85 грн (а.с.75-80).
Згідно курсу валют НБУ станом на 30 квітня 2021 року курс гривні до долара США на 12 год. становить 27.75 грн (а.с.81).
Викрадення майна може вчинятися у будь-який спосіб: таємно (коли ніхто не бачить); відкрито (на очах у очевидців); шляхом обману чи зловживання довірою (коли володілець сам передає майно зловмиснику, не розуміючи злочинних намірів останнього); із застосуванням насильства чи погроз.
Згідно диспозиції ч.1 ст. 185 КК України, відповідальність за вчинення даного кримінального правопорушення настає у разі таємного викрадення чужого майна (крадіжки).
Таким чином, проаналізувавши зазначені вище докази та обставини вчинення правопорушення, суд приходить до переконливого висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченої до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а тому її дії правильно кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Призначаючи покарання обвинуваченій, суд відповідно до ст.65, 66, 67 КК України бере до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, а також думку потерпілої щодо призначеного покарання, обставину, що пом`якшує покарання (щире каяття) та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Зокрема, суд враховує, що обвинувачена за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра в медичних закладах за місцем проживання не перебуває, вчинила кримінальне правопорушення вперше, має на утриманні малолітню дитину та перебуває в декретній відпустці до досягнення нею трирічного віку, правопорушення вчинила з корисливих мотивів та не вжила заходів щодо відшкодування завданих збитків (а.с. 82-88).
Так, згідно санкції ч.1 ст.185 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.
Статтею 17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи особу обвинуваченої, її молодий вік, обставини вчинення вказаного правопорушення, суд приходить до переконання про призначення ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт, як то просили всі учасники судового процесу, оскільки їх виконання на благо суспільства, зможуть змусити обвинувачену усвідомити необхідність правомірної поведінки і відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченої та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи".
Заявлений потерпілою ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 56 КПК України передбачено, що упродовж кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.
Згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Як зазначено ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частина друга цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
А згідно ст. 128 КПК України, доказування заподіяною кримінальним правопорушенням характеру (виду) та розміру майнової шкоди, що становитиме предмет цивільного позову, передбачає насамперед доказування самої події кримінального правопорушення, вчинення його обвинуваченим, його вини та причинного зв`язку між кримінальним діянням і його наслідками - заподіяною шкодою. Тож доказування обвинувачення, пред`явлене обвинуваченому, нерозривно пов`язане з доказуванням виду і розміру заподіяної ними шкоди.
Відповідно до вимог ст. ст. 129, 374 КПК України та роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, з наступними змінами, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Зі змісту позовної заяви на а.с.22-23, вбачається, що потерпіла просила стягнути з обвинуваченої, як відповідача, матеріальну шкоду в сумі 48312 грн., що становить вартість викраденого майна та грошових коштів.
Обвинувачена, як цивільний відповідач та представник цивільного відповідача в цій частині заявленого позову позовні вимоги визнали повністю та не заперечували щодо їх задоволення, а, окрім того, винність обвинуваченої у вчиненні вказаних викрадених речей та коштів доведена при розгляді вказаного провадження, тобто позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди підлягають до задоволення в повному розмірі.
Що ж до вимог про відшкодування моральної шкоди, то наявність моральної шкоди є у даному спорі безумовною і відповідно до ст. 1167 ЦК України підлягає відшкодуванню за рахунок винної особи.
Так, згідно вимогам ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Під моральною шкодою, суд розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
При цьому застосовується практика Європейського суду з прав людини в національному судочинстві. Виходячи з матеріалів справи «Бурдов проти Росії» Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими тільки завдяки визнанню судом наявності правопорушення, заявник отримав певну моральну шкоду.
Відповідно до роз`яснень, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд згідно вимог ст.23ЦК України враховує величину фізичного болю та страждань, яких потерпіла зазнала у зв`язку із крадіжкою належного їй майна, оскільки пережила нервовий стрес, коли дізналася, що саме обвинувачена, яку вони прийняли як дочку в сім"ю, вчинила крадіжку дорогоцінних їй речей, які передавались з покоління в покоління і були цінні, як сімейна реліквія.
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_5 було спричинено моральну шкоду, яка також полягала у фізичних та душевних стражданнях через звернення в правоохоронні органи, проведення слідчих дій та негативних переживань, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги заперечення сторони обвинувачення (прокурора ) щодо розміру завданої моральної шкоди потерпілій, а також положення чинного законодавства про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, враховуючи матеріальне становище відповідача (обвинуваченої), яка ніде не працює та знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, суд приходить до висновку, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілій спричинена моральна шкода, розмір якої судом оцінюється у 5000 грн. і яка підлягає стягненню з обвинуваченої.
Вирішуючи питання відшкодування судових витрат в сумі 10000 грн., суд враховує вимоги п. 1 ч.1 статті 118 КПК України, згідно якої, процесуальні витрати складаються із, зокрема, витрат на правову допомогу.
Представник потерпілої ОСОБА_6 вважає, що крім квитанції про оплату послуг адвоката, він не зобов`язаний робити та надавати будь-які розрахунки на підьвердження величини витрат на правову допомогу.
Представник цивільного відповідача вважає, що судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченої пропорційно до суми задоволених вимог.
Суд з такими твердженнями сторін частково не погоджується, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до висновків, викладених у Постанові ВС від 16.04.2020р. у справі №727/4597/19, визначено, що відповідно до положень статті 14 Податкового кодексу України, адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.
Крім цього, Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 та «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.
Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом гонорару, а також не встановлено форму такого документа. Таким чином, Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Крім цього, відповідно до постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18, в якій сформовано правову позицію щодо вирішення питання про відшкодування витрат учасників справи на правову допомогу та застосування ст. ст. 27, 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», встановлено, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
У правовому висновку ВП ВС, який міститься у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи і відповідно, до нього долучається акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат та договір про правову допомогу.
З матеріалів справи вбачається, що 15 червня 2021 року ОСОБА_5 уклала з адвокатом ОСОБА_16 договір про надання правової допомоги, предметом якого є надання адвокатом захисту як потерпілої в кримінальній справі по факту крадіжки майна ОСОБА_4 , сума гонорару не вказана.(а.с.20).
ОСОБА_5 , заявляючи вимоги про стягнення витрат на суму 10000 грн., надала тільки договір та квитанцію, в якій зазначено, що вказані витрати охоплюють ознайомлення з справою, підготовку позову, представництво в суді.
Разом з тим, не долучено до матеріалів справи документальне підтвердження витрат на отримання правової допомоги , зокрема, акт виконаних робіт та затрочений час адвоката на ознайомлення зі справою, підготовку позову.
Однак, враховуючи фактичну участь адвоката потерпілої у справі, (зокрема, він брав участь в 4 судових засіданнях, загальною тривалістю три години), складання ним позовної заяви (яка викладена всього на 2сторінках, до неї подано незначну кількість копій документів (3 копії), підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи), що свідчить про те, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є не співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, тому суд приходить до висновку про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 витрат на правничу допомогу в сумі 4000 гривень .
Крім цього, відповідно до підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, відповідно до якої суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягує з обвинуваченої на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 858.10 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 369-374 КПК України суд, -
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 160 (сто шістдесят ) годин громадських робіт.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. за проведення судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/109-21/5832-ТВ від 28 травня 2021 року.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних та моральних збитків задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 48312 (сорок вісім тисяч триста дванадцять) грн. матеріальної шкоди, 5000 ( п"ять тисяч) грн. моральної шкоди та 4000 (чотири тисячі) грн. судових витрат.
В решті позовних вимог відмовити.
До набрання вироку законної сили підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 немає.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Болехівський міський суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1