Дата документу 07.09.2021 Справа № 335/7666/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/7666/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1486/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 серпня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, не працює, офіційно зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 серпня 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та обраний останньому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 30 вересня 2021 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06 липня 2021 року.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту шляхом заборони цілодобово покидати житло за адресою: АДРЕСА_2 .
В обґрунтування своєї скарги зазначає, що на сьогоднішній час ризики, передбачені ст.177 КПК України, щодо ОСОБА_6 стороною обвинувачення не підтверджуються.
Ризики не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання на території міста Запоріжжя, наміру переховуватися від правосуддя у обвинуваченого немає, сторона захисту вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належну поведінку останнього.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002508 від 22 листопада 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Ухвалою суду від 19 липня 2021 року по вказаному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважає за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Прокурором подано клопотання про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки існують ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_9 у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Обвинувачений та його захисник у підготовчому судовому засіданні не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду. Заперечували проти задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подавши клопотання про зміну запобіжного заходу, відповідно до якого просили змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 (місце його фактичного проживання). Зазначили, що ризики, на які посилається прокурор - відсутні, обвинувачений має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває цивільна дружина та троє неповнолітніх дітей. Вважають, що доцільним буде обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано при розгляді клопотання.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування до особи такого запобіжного заходу як тримання під вартою.
Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яке є тяжким злочином.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованому йому правопорушення, та у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження. Обвинувачений ОСОБА_6 є особою працездатного віку, який до затримання офіційно не був працевлаштованим, неодружений, але проживає разом із цивільною дружиною та трьома неповнолітніми дітьми, раніше неодноразово судимий, також, у ході проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню переховувався від органів досудового розслідування, у провадженні іншого суду перебувають два кримінальних провадження стосовно нього за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, за якими останнього оголошено у розшук, постійного джерела доходу не має.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді під вартою, оскільки ризики, які стали підставою для взяття останнього під варту, не зменшились, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованих останньому правопорушень та суворість можливого покарання.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.
Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання встановлених ризиків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.
Те, що обвинувачений має постійне місто проживання на території міста Запоріжжя (на що звертає увагу сторона захисту), на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки суттєво не зменшує встановлених ризиків та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.
Доказів на підтвердження того, що на утриманні у обвинуваченого знаходяться будь-які особи, стороною захисту не надано.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 серпня 2021 року, якою задоволене клопотання прокурора та застосовано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 30 вересня 2021 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі визначеному ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06 липня 2021 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4