Справа № 152/1296/21
В И Р О К
іменем України

13 грудня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/1296/21

Провадження №1-кп/152/118/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калинівка Шаргородського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, військовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000152 11.10.2021 року,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
прокурора Шаргородського відділу
Жмеринської окружної
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

учасника судового провадження:
потерпілої ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно, систематично вчиняє домашнє насильство у формі психологічного насильства щодо ОСОБА_5 , з якою спільно проживає з 2019 року по теперішній час однією сім`єю, але не перебуває у зареєстрованому шлюбі та має спільну дитину, в одному помешканні в АДРЕСА_2 , зокрема, безпричинно висловлював словесні образи, погрози фізичною розправою, нецензурні слова, чим принижував та залякував, заподіявши шкоди психічному здоров`ю потерпілої, що призвело до психологічних страждань потерпілої, погіршення якості її життя, яке виявилося у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати енергійності, повноцінного сну та відпочинку, до втрати самооцінки та позитивних емоцій, зокрема, будучи притягнутим Шаргородським районним судом Вінницької області 26.01.2021 року до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП за вчинення 22.01.2021 року домашнього насильства відносно ОСОБА_5 , а також будучи притягнутим 08.06.2021 року та 05.10.2021 року до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП за вчинення, відповідно 05.06.2021 року та 01.10.2021 року, домашнього насильства щодо ОСОБА_5 , будучи підданим протягом року адміністративному стягненню за порушення, передбачені ч.2 ст.173-2 КУпАП, 04.10.2021 року о 19 годині 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого та потерпілої спільного проживання в АДРЕСА_2 , систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, безпричинно розпочав словесний конфлікт з ОСОБА_5 , в ході якого висловлював в адресу потерпілої образи нецензурними словами. Не припиняючи свої протиправні дії ОСОБА_3 протягом певного проміжку часу, продовжував вчиняти домашнє насильство, яке виразилося у формі психологічного насильства щодо ОСОБА_5 , зокрема, висловлював образи нецензурними словами в адресу останньої, погрожував застосувати відносно потерпілої фізичне насильство, що призвело до психологічних страждань потерпілої, погіршення якості її життя, що виявилося у формі втоми, втрати повноцінного сну, відпочинку та самооцінки, до негативних переживань та емоцій, внаслідок чого ОСОБА_5 звернулася до поліції.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України, зокрема, домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ст.126-1 КК України і викладене в обвинувальному акті від 22.10.2021 року.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, про що подав суду відповідну заяву (а.с.42).
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, про що подала суду відповідну заяву (а.с.43).
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, який передбачений ст.126-1 КК України і був викладений в обвинувальному акті від 22.10.2021 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_5 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 та потерпілій ОСОБА_5 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом та права сторін кримінального провадження не порушуються.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, який інкримінується йому за обвинувальним актом від 22.10.2021 року, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готовий нести призначене судом покарання, оскільки щиро кається у вчиненому та не допускатиме протиправної поведінки в майбутньому.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що він дійсно проживає однією сім`єю з ОСОБА_5 з 2019 року і до теперішнього часу, але без реєстрації шлюбу. У нього з ОСОБА_5 є спільна малолітня дитина син ОСОБА_6 , 2020 року народження. Спільно із ОСОБА_5 він проживає в АДРЕСА_2 . Будинок належить ОСОБА_5 . Між ним та ОСОБА_5 часто виникають конфлікти на побутовому ґрунті, зокрема, внаслідок вживання ним алкоголю, які супроводжуються образами, лайками, висловлюваннями нецензурними словами, погрозами з його боку у бік потерпілої, тому за такі дії він раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, відбував адміністративні стягнення, але не зробив на той час для себе належних висновків. Так, 04.10.2021 року у вечірній час він повернувся з роботи додому та перебував у стані алкогольного сп`яніння і знову вчинив сварку із ОСОБА_5 , в ході якої висловлювався образливими та нецензурними словами у адресу потерпілої, погрожував застосувати фізичне насильство, хоча дій, спрямованих на фізичне насильство, не вчинив. Через деякий час в ході конфлікту він виявив, що потерпіла із дитиною зникла з будинку, а в подальшому виявилося, що остання злякалася його протиправної поведінки і звернулася у поліцію з метою притягнення його до кримінальної відповідальності.
Також, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що з 04.10.2021 року він не вживає спиртні напої, не вчиняє сварок та конфліктів з потерпілою, у якої попросив вибачення, тому його стосунки в сім`ї налагодилися і він продовжує проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , просить його суворо не карати.
За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України, зокрема, домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи, а саме: в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ОСОБА_3 умисно, систематично вчиняє домашнє насильство у формі психологічного насильства щодо ОСОБА_5 , з якою спільно проживає з 2019 року по теперішній час однією сім`єю, але не перебуває у зареєстрованому шлюбі та має спільну дитину, в одному помешканні в АДРЕСА_2 , зокрема, безпричинно висловлював словесні образи, погрози фізичною розправою, нецензурні слова, чим принижував та залякував, заподіявши шкоди психічному здоров`ю потерпілої, що призвело до психологічних страждань потерпілої, погіршення якості її життя, яке виявилося у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати енергійності, повноцінного сну та відпочинку, до втрати самооцінки та позитивних емоцій, зокрема, будучи притягнутим Шаргородським районним судом Вінницької області 26.01.2021 року до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП за вчинення 22.01.2021 року домашнього насильства відносно ОСОБА_5 , а також будучи притягнутим 08.06.2021 року та 05.10.2021 року до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП за вчинення, відповідно 05.06.2021 року та 01.10.2021 року, домашнього насильства щодо ОСОБА_5 , будучи підданим протягом року адміністративному стягненню за порушення, передбачені ч.2 ст.173-2 КУпАП, 04.10.2021 року о 19 годині 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого та потерпілої спільного проживання в АДРЕСА_2 , систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, безпричинно розпочав словесний конфлікт з ОСОБА_5 , в ході якого висловлював в адресу потерпілої образи нецензурними словами. Не припиняючи свої протиправні дії ОСОБА_3 протягом певного проміжку часу, продовжував вчиняти домашнє насильство, яке виразилося у формі психологічного насильства щодо ОСОБА_5 , зокрема, висловлював образи нецензурними словами в адресу останньої, погрожував застосувати відносно потерпілої фізичне насильство, що призвело до психологічних страждань потерпілої, погіршення якості її життя, що виявилося у формі втоми, втрати повноцінного сну, відпочинку та самооцінки, до негативних переживань та емоцій, внаслідок чого ОСОБА_5 звернулася до поліції.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ст.126-1 КК України.

Суд констатує той факт, що стороною обвинувачення, згідно із обвинувальним актом, поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав себе винуватим у інкримінованому йому згідно із цим обвинувальним актом обвинуваченні, тому у суду є достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_3 за ст.126-1 КК України, в силу вимог ч.3 ст.373 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, суд також враховує, що, відповідно до ст.28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Також, відповідно до п.п.3, 6, 8, 14 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі постраждала особа), особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

До того ж, п.5 ч.2 ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою.

Так, Верховний Суд у постанові від 25.02.2021 року у справі №583/3295/19 звертає увагу на те, що статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто за умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Об`єктивну сторону зазначеного кримінального правопорушення складають діяння, що виражаються в систематичному насильстві в формах фізичного, психологічного та економічного насильства. Сексуальне насильство виходить за межі цих форм і за наявності підстав кваліфікується за відповідними статтями КК України.

Словосполучення «систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства» описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази.

Шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, передбачена ст.173-2 КУпАП, саме з метою відмежування від шкоди, визначеної ст.126-1 КК України, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи».

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що ним вчинено умисне кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи потерпілої ОСОБА_5 , тоді як однією із основних засад, передбачених ст.3 Конституції України, є право людини на життя, на недоторканість; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ст.126-1 КК України, є нетяжким злочином.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному. Цю обставину, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

ОСОБА_3 за фактичним місцем проживання характеризується позитивно, як особа, яка є працьовитою, зайнятою тимчасовими заробітками, щодо якої до Шаргородської міської ради не надходили скарги на поведінку чи конфлікти із сусідами, відсутні компрометуючі матеріали, (а.с.59), має малолітнього сина та проживає з дитиною та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу (а.с.58).
На обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської МЛ ОСОБА_3 не перебуває (а.с.60).
Також, суд враховує, що ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, згідно із відомостями ГУНП в Вінницькій області (а.с.56).
З досудової доповіді, що складена провідним інспектором Жмеринського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 01.12.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, але неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.ст.173-2, 175-1, 178 КУпАП. Обвинувачений на теперішній час проживає разом із ОСОБА_5 та їх спільним малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у будинку потерпілої. На даний час обвинувачений не працює, утримується за рахунок сезонних тимчасових заробітків. Укладач досудової доповіді зазначає, що ОСОБА_3 з людьми з антисоціальною поведінкою зв`язків не підтримує, але вживає спиртні напої і під впливом алкоголю не здатний контролювати свою поведінку. За місцем проживання ОСОБА_3 охарактеризований позитивно. Крім того, ОСОБА_3 висловлює плани на майбутнє бажає змінити свій спосіб життя та місце проживання, але не знайшов шляхів вирішення цього (а.с.33-36).

Також, з розділу 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб визначений як середній (а.с.33-36).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе в умовах, не пов`язаних з ізоляцією його від суспільства чи обмеженням волі, оскільки, на думку укладача досудової доповіді, в умовах здійснення та застосування соціально-виховних заходів органом пробації, можливе його виправлення та запобігання вчиненню повторного кримінального правопорушення (а.с.33-36).

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Досудова доповідь оголошена головуючим суддею у судовому засіданні 13.12.2021 року.

Інспектор Жмеринського РС №2 з питань пробації ОСОБА_7 прибув у судове засідання 13.12.2021 року та підтримав досудову доповідь.

Сторони кримінального провадження не висловили зауважень щодо досудової доповіді.

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 , зокрема, приймає до відома інформацію, що характеризує особу останнього, щодо наявності намірів і готовності до змін способу свого життя.
Таким чином, з урахуванням обставини, що пом`якшує покарання, та враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, особи винного, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся та усвідомив протиправну поведінку, а також з урахуванням думки потерпілої ОСОБА_5 , яка просила ОСОБА_3 суворо не карати, оскільки він покаявся, виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді громадських робіт в межах санкції ст.126-1 КК України.
При цьому, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин.

Так, санкцією ст.126-1 КК України передбачено покарання у виді громадських робіт, або арешту, або обмеження волі, або позбавлення волі.
Суд вбачає підстави для призначення ОСОБА_3 покарання за вказаною статтею у виді громадських робіт, так як вважає, що таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого.
Також, суд не вбачає правових підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України щодо ОСОБА_3 .

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 року у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, згідно зі статтею 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Призначаючи ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт, суд виходить із того, що воно буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у рамках цього кримінального провадження не застосовувався, а суд не вбачає підстав для його застосування.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ст.126-1 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та засудити його до покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_8