печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

представника потерпілих ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засідання у кримінальному провадженні №0003745, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.09.2019, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :
На розгляд Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0003745.

Обґрунтовуючи вищезазначене клопотання, заявник вказав наступне.

11.08.2020 Печерським районним судом м. Києва було винесено ухвалу, якою, зокрема, задоволено клопотання представника позивачів ОСОБА_6 про накладення арешту на майно ОСОБА_5 з метою забезпечення цивільного позову. Дане клопотання було подано представником позивачів ОСОБА_6 10.08.2020 одночасно із цивільним позовом до ОСОБА_5 та ПрАТ «УСК КНЯЖА ВІЄНА ІНШУРАНС ГРУП». За вимогами даної позовної заяви сторона позивачів просить стягнути з ОСОБА_8 на користь позивачів матеріальну шкоду (лікування) у розмірі 35 320 грн. 00 коп., моральну шкоду в загальному розмірі 790 000 грн. 00 коп. а також витрати на правову допомогу у розмірі 80 000 грн. 00 коп. Таким чином, загальний розмір майнової вимоги до ОСОБА_9 становить 905 320 грн. 00 коп.

Посилаючись на норму ст.174 КПК України, заявник зазначає, що потреба в подальшому застосуванні такого заходу як арешт майна ОСОБА_5 з метою забезпечення цивільного позову, відпала, виходячи з наступного. Відповідно до ч.6 ст.170 КПК України передбачено, що арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. Заявник зазначає, що дані стосовно розміру завданої моральної шкоди нічим не підтверджені, а належних доказів, які б підтверджували розмір моральної шкоди ні у цивільному позові, ні в клопотанні про арешт майна надано не було.

Окрім того, заявник вказує, що за наслідками ДТП, що сталась 31.08.2019, відносно ОСОБА_10 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 424105 від 12.02.2020. Згідно з даним протоколом ОСОБА_10 31.12.2019 у м. Києві, керуючи мопедом «Honda», без д.н., виїхав на перехрестя вул. Васильківська вул. Жилянська в момент поєднання червоного і жовтого сигналу світлофора, що забороняє рух, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz E500», д.н. НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п. 8.7.3 (є) ПДР України, відповідальність за що передбачена ст.124 КУпАП. У подальшому, постановою Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2020 у справі № 757/8968/20-п ОСОБА_10 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП, а рішенням Київського апеляційного суду від 16.03.2021 вказану постанову Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2020 залишено без змін. Посилаючись на ст.1188 ЦК України, адвокат ОСОБА_4 зазначає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Посилаючись на роз`яснення, викладені у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992, заявник вказує, що шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. За цих обставин, як зазначає заявник, обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини. Підсумовуючи, адвокат ОСОБА_4 вказує, що при винесенні рішення, щодо накладення арешту як засобу забезпечення позову, суд має брати до уваги зокрема обопільність вини в скоєнні ДТП, як відповідача так і позивача. При цьому стороною позивача під час подачі до суду клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_5 не було зазначено щодо наявності вини ОСОБА_10 у ДТП від 31.08.2019, що призвело в подальшому до невірно визначеного судом реального розміру завданих позивачам збитків.

Враховуючи вищевикладене, адвокат ОСОБА_4 просить клопотання задовольнити та скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11.08.2020 у кримінальному провадженні № 0003745 в частині накладення арешту на майно ОСОБА_5 , а саме квартиру, загальною площею 75,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Заявник у судовому засідання підтримав наведені в клопотанні доводи та просив його задовольнити.

Прокурор, потерпіла, представник потерпілих у судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання та просили його відхилити.

Заслухавши думку учасників провадження та дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною другою вказаної статті передбачено, зокрема, можливість накладення арешту на майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно з ч.8 ст.170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвалою Печерською районного суду міста Києва від 11.08.2020 було накладено арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_5 квартири, загальною площею 75,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , шляхом заборони відчуження та розпорядження означеним майном, з метою забезпечення цивільного позову. При цьому, суд взяв до уваги, що існує ризик, що обвинувачений ОСОБА_5 в подальшому може здійснити будь-яким чином відчуження квартири, що унеможливить виконання рішення суду у справі.

Відповідно до наданих суду матеріалів кримінального провадження, заявлена у цивільному позові представника потерпілих ОСОБА_6 , з метою забезпечення якого судом накладено арешт на майно обвинуваченого, шкода була заподіяна внаслідок кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, шляхом зіткнення транспортного засобу «Mercedes Benz E500» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , що перебував під керуванням обвинуваченого, з мопедом «Honda Tact», під керуванням водія ОСОБА_10 , який допустив порушення вимог п.8.7.3. пп. є) ПДР України. За вказаних обставин, шкода була заподіяна внаслідок взаємної вини двох осіб, пов`язаної з використанням транспортних засобів.

Згідно з ч.1 ст. 1186 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до частини другої даної статті шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею ( у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Таким чином, у разі наявності вини двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоду, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

Відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні №0003745, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження у вигляді: рваної рани лівого ліктьового суглоба; закритої травми лівого плеча у вигляді перелому та вивиху голівки плечової кістки зі зміщенням уламків; закритої травми лівого стегна у вигляді багатоуламкового перелому діафізу стегнової кістки зі значним зміщенням уламків; закритої травми грудної клітки у вигляді перелому акромінального кінця лівої ключиці зі зміщенням уламків на протязі проксимальної та середньої третин; закритої травми правого гомілково-ступневого суглоба у вигляді двокісточкового перелому без зміщення, саден суглоба; садна обох гомілок згідно з висновком судово-медичної експертизи № 042-1958-2019 від 23.10.2019. Беручи до уваги ступінь заподіяної потерпілому ОСОБА_10 шкоди, суд вважає, що накладення арешту на майно обвинуваченого є виправданим з огляду на необхідність забезпечення відшкодування шкоди ОСОБА_5 у відповідній частці.

Той факт, що вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення не встановлено, не звільняє його від обов`язку відшкодувати завдану кримінальним правопорушенням шкоду у разі встановлення вини, у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення, та ступеня вини. Щодо посилання заявника на необґрунтований розмір заподіяних збитків потерпілому, суд зазначає, що розмір завданої шкоди підтверджується наданими до цивільного позову матеріалами.

Ураховуючи необхідність відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, і з метою недопущення відчуження належному на праві приватної власності обвинуваченому майна, суд доходить висновку про необґрунтованість клопотання захисника про скасування арешту, та відсутність підстав для його задоволення.

Враховуючи вищенаведене, та керуючись ст.ст.170-174 КПК України,-

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1