Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/3456/21
номер провадження 1-кс/695/927/21
У Х В А Л А
30 листопада 2021 рокум. Золотоноша
Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3 ,
дізнавача ОСОБА_4
Досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню триває, а з часу арешту вказаного автомобіля, минуло більше року, що було достатнім часом для проведення із вказаним майном усіх необхідних слідчих дій, зокрема огляду майна, призначення та проведення відповідних експертиз. За таких обставин відпала необхідність знаходження вказаного автомобіля в Чорнобаївському ВП, а тому ОСОБА_3 просив повернути йому вказаний автомобіль для його подальшого розкомплектування та продажу запчастин.
У судовому засіданні ОСОБА_3 на задоволенні вказаного клопотання наполягав вказуючи при цьому на безпідставність утримання вказаного майна в Чорнобаївському відділенні Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області, оскільки дізнання мало достатньо часу для проведення з ним усіх необхідних слідчих дій.
Відповідні відомості до ЄРДР були внесені за повідомленням поліцейського СРПП Чорнобаївського ВП про наявність на автомобілі Ford Escort, д.н.з. НОМЕР_1 ознак підроблення номеру кузова.
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22.01.2020р. у рамках вказаного кримінального провадження було накладено арешт на автомобіль Ford Escort, д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 ,що на праві власності належить ОСОБА_5 , яким користується ОСОБА_3 .
Із змісту вказаної вище ухвали вбачається, що підставою для накладення арешту на зазначене майно слугувало те, що останнє підпадає під ознаки речових доказів, а тому з метою запобігання можливості відчуження майна, його псування, знищення, тощо та для забезпечення можливості проведення із вказаним автомобілем та свідоцтвом про його реєстрацію відповідних експертиз, було накладено арешт та заборонено будь-кому розпоряджатися та користуватися вказаним майном.
За таких обставин, на початковому етапі досудового розслідування, на думку слідчого судді, існувала необхідність накладення арешту на вказане майно з метою забезпечення збереження речових доказів та із вказаним майном необхідно було провести ряд слідчих та процесуальних дій, які мають суттєве значення для даного кримінального провадження, а тому накладення арешту на нього забезпечувало б безперешкодний доступ слідчого чи експерта до вказаного майна та забезпечувало уникнення небезпеки його знищення чи зміни.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, з арештованим автомобілем були проведені відповідні слідчі дії та було встановлено, що номер двигуна та номер кузова вказаного автомобіля не змінювалися та є первинними, про що вказано у висновку експерта від 06.03.2020 за №4/103.
Із вказаних вище матеріалів кримінального провадження вбачається, що органи дізнання в подальшому із зазначеним автомобілем не планують вчиняти жодних слідчих дій, а останній більше не є предметом вчинення кримінального правопорушення, а тому у дізнавача відсутній інтерес до нього, що стверджується також поясненнями самої ОСОБА_4 .
Вирішуючи обґрунтованість клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя виходить з такого.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України визначено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, в якому вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним
Частиною першою статті 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
На даний час за вказаним кримінальним провадженням досудове розслідування досі триває, однак із вказаним автомобілем більше не планується вчинення жодних слідчих чи процесуальних дій.
Таким чином, на підставі викладеного вище та беручи до уваги, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не надав слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
Керуючись ст.ст.100, 174, 376 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1