ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-кп/819/211/22 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

Секретарі ОСОБА_5

З участю захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали об`єднаних кримінальних проваджень №0003603 та №0001901 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2021 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2021 року відносно ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 29 січня 2022 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2021 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити обраний відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує про те, що стороною захисту було подано клопотання про зміну обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт в нічний період доби, оскільки він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, цивільну дружину, малолітню дитину, рідного брата, матір, які потребують його піклування, ТОВ «Євробудмонтаж» зобов`язується взяти його на роботу, до моменту взяття під варту не переховувався від органів досудового розслідування та суду, працював у м.Києві з метою відшкодування потерпілій збитків, негативні характеристики відсутні.

Намірів переховуватися від органів досудового розслідування та суду не має.

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу суд не надав належної оцінки вищевказаним фактам. Підставою для продовження строку тримання під вартою суд визнав тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень.

Ризики, передбачені ст.177 КПК України, не доведені.

Посилання суду на ухиляння від явки до суду є помилковим.

Всупереч вимог КПК України суд продовжив строк дії запобіжного заходу за власною ініціативою, без письмового мотивованого клопотання прокурора.

Тривалий час безпідставно перебуває під вартою, що суперечить практиці ЄСПЛ.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, який в судових дебатах залишився на своїй позиції, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів виділеного провадження на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебувають матеріали об`єднаних кримінальних проваджень №0003603 та №0001901 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України та ОСОБА_7 за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України.

30 листопада 2021 року в судовому засіданні на обговорення учасників процесу судом було поставлено питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки судовий розгляд триває та з об`єктивних причин не може бути завершений до дати спливу строку тримання обвинуваченого під вартою.

Суд першої інстанції, заслухав доводи сторін кримінального провадження, дослідив матеріали провадження та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги обвинуваченого, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких корисливих злочинів проти власності. Існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 вказаних кримінальних правопорушень було предметом перевірки під час досудового розслідування.

Що стосується питання існування ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися. При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом надано ретельну оцінку питанню існування кожного заявленого стороною обвинувачення ризику.

Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При цьому прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росії" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").

Так, колегія суддів враховує характер інкримінованих обвинуваченому злочинів, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а саме до 10 років позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, за що відбував покарання у виді реального позбавлення волі, проте на шлях виправлення не став та знову обвинувачується у вчиненні ряду умисних тяжких злочинів проти власності із застосуванням насильства, що свідчить про негативну репутацію та стійкість злочинної спрямованості дій обвинуваченого.

Крім того, обвинувачений офіційно не працевлаштований, постійне джерело доходів відсутнє, суспільно корисною працею не зайнятий, перебував у розшуку, а наявність певних соціальних зв`язків та постійного місця проживання у даному випадку не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Враховуючи також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту, як на тому наполягає в апеляційній скарзі обвинувачений.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про незаконність оскаржуваного судового рішення, являються безґрунтовними та зводяться до іншої, суб`єктивної, оцінки апелянтом обставин, встановлених судом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про відсутність доказів його причетності до інкримінованих злочинів - позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого. Так, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 триває, питання про доведеність чи не доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні.

Що стосується посилання апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, цивільну дружину, малолітню дитину, рідного брата, матір, які потребують його піклування, потенційну роботу, то дані відомості про особу обвинуваченого були відомі суду під час продовження строку дії запобіжного заходу, проте, з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , відомості про його особу, вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Твердження апелянта про те, що всупереч вимог КПК України суд продовжив строк дії запобіжного заходу за власною ініціативою, без письмового мотивованого клопотання прокурора позбавлені правових підстав, оскільки згідно приписів ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів затягування судом розгляду кримінального провадження, так само як і порушення конституційних прав обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість, як про те вказує апелянт, колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 листопада 2021 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4