ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1668/20 Номер провадження 11-кп/814/473/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000348 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 10 січня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, судимий, останній раз 26 березня 2020 року Машівським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі,

визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 26 березня 2020 року, остаточно засуджений 4 роки 2 місяці позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь держави 1307,60 грн за проведення судових експертиз.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 10 серпня 2017 року близько 00 годин 30 хвилин через паркан проник до приміщення гаража, розташованого на території домогосподарства потерпілого ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , звідки таємно, повторно, викрав електроінструмент на загальну суму 2422,97 грн.
Крім того, ОСОБА_8 в один із днів першої декади травня 2017 року, за попередньою змовою з особою, яка померла, з території ПрАТ «Карлівська меблева фабрика», розташованого по АДРЕСА_3 , таємно, повторно, шляхом демонтажу викрали 35 метрів мідного кабелю загальною вартістю 5250 грн.
В подальшому, обвинувачений, в один із днів третьої декади травня 2017 року, за попередньою змовою з тією ж особою, таким же способом, з території цього ж товариства, таємно, повторно, викрали 25 метрів мідного кабелю загальною вартістю 3750 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному провадженні з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому зазначає, що вчинив кримінальне правопорушення у травні 2017 року, а ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2021 року його було залишено в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді даного кримінального провадження.
В апеляційній скарзі захисник просить перекваліфікувати дії підзахисного по епізоду викрадення майна у потерпілого ОСОБА_10 з ч.3 на ч.2 ст.185 КК України з огляду на не доведеність кваліфікуючої ознаки «проникнення у приміщення», а також пом`якшити призначене покарання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим та водночас погодився із вимогами обвинуваченого про застосування приписів ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.
Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочинів за наведених у вироку обставин встановлена на підставі належних і допустимих доказів, безпосередньо досліджених під час судового розгляду, оцінених відповідно до ст.94 КПК України, а за епізодами таємного викрадення майна у травні 2017 року і не оспорюється в апеляційних скаргах.
Доводи захисника про відсутність ознак проникнення у інше приміщення за епізодом крадіжки у потерпілого ОСОБА_10 є непереконливими.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №13-14кс18, проникнення як кваліфікуюча ознака злочинів проти власності передбачає, що особа потрапила в житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності вільної можливості та права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку).
При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час скоєння злочину. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.
При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення в житло, інше приміщення чи сховище» у складі кримінального правопорушення вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) та наявність в особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення (сховища, тощо) або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.
Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у злочинах проти власності» роз`яснив, що поняття "інше приміщення" включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).
Як убачається з досліджених судом доказів (протоколи огляду місця події та слідчого експерименту), приміщення гаражу, в який проник обвинувачений, хоча і не мало воріт, проте знаходилось на території жилого господарства потерпілого та було загороджене стаціонарним парканом.
Для того щоб проникнути всередину гаражу, ОСОБА_8 переліз через паркан, що вказує на відсутність у нього вільного доступу до цього приміщення.
Крім того, як правильно встановив місцевий суд, і ніким не заперечується та обставина, що обвинувачений опинився у приміщенні гаражу саме з метою викрадення чужого майна.
З огляду на викладене, рішення суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за цим епізодом за ч.3 ст.185 КК України з огляду на доведеність кваліфікуючої ознаки «проникнення в інше приміщення» є правильним та таким, що прийнято з урахуванням усіх обставин справи та оцінки зібраних доказів з точки зору належності, допустимості й достовірності.
Визначаючи вид та розмір покарання, місцевий суд дотримався вимог ст.65, ст.50 та ч.1 і ч.4 ст.70 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, дані про особу винного, який після неодноразового засудження за злочини проти власності на шлях виправлення не став і продовжив злочинну діяльність.
Покарання у встановленому місцевим судом розмірі, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів і є справедливим.
Тому підстав для пом`якшення покарання, про що прохає захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Доводи обвинуваченого про необхідність зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі є слушними.
Відповідно до правового висновку, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII, за змістом якої зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З матеріалів провадження вбачається, що у даному кримінальному провадженні два епізоди злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_8 вчинив у травні 2017 року, тобто в період дії Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
Карлівським районним судом Полтавської області обвинувачений, згідно з ухвалою цього суду від 02 лютого 2021 року, залишений у слідчому ізоляторі на час проведення судового розгляду даного кримінального провадження.
Отже, перебування ОСОБА_8 з 02 лютого 2021 року в установі попереднього ув`язнення пов`язане також з його участю у судовому розгляді кримінального провадження №0000348, а тому охоплюється поняттям «попереднє ув`язнення».
За таких обставин, враховуючи наведені норми закону та з огляду на приписи ч.1 ст.58 Конституції України, ст.5 КК України, період з 02 лютого 2021 року по 15 березня 2022 року підлягає зарахуванню у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Отже, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу його захисника необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 10 січня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02 лютого 2021 року по 15 березня 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вважати ОСОБА_8 таким, що відбув призначене покарання, у зв`язку з чим звільнити його з-під варти.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4