Справа № 147/1057/21
Провадження № 1-кп/147/107/21
ВИРОК
іменем України

22 листопада 2021 року смт. Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000117 щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працює трактористом-машиністом в державному підприємстві «Дослідне господарство «Олександрівське», не одружений, раніше не судимий,

за ч.3 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 16 травня 2021 року близько 17.00 год. на вул. Соборній в с. Демківка Гайсинського району Вінницької області через не замкнуті двері проник в середину легкового автомобіля «ВАЗ 2103» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , звідки вчинив крадіжку мобільного телефону торгової марки «Sаmsung» серії «Gеlеxу J4» моделі «SM-J400F 2/16 Gb Gold», вартість якого відповідно до висновку експерта Вінницького відділення КНДІСЕ №3402/21-21 від 26.05.2021 становить 1730,44 грн., та грошових коштів в сумі 7800 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, розповів про мотиви та обставини вчинення кримінального правопорушення. При цьому пояснив, що у травні 2021 року близько 17.00 год. повертаючись з роботи з с. Олександрівка не доходячи до с. Демківка побачив на обочині стояв автомобіль «ВАЗ 2103» біля якого нікого не було. В автомобілі побачив мобільний телефон, попробував за дверку, автомобіль був відкритий. Відкрив передні двері автомобіля та викрав телефон, який лежав на передньому пасажирському сидінні та з барсетки, яка знаходилася біля ричага, взяв 7800 грн. Після цього по дорозі витягнув з телефона сімкарту та викинув її і чохол. Зазначив, що потерпілому повернув телефон та гроші.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст. 394 КПК України.
З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи.
Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.3 ст. 185 КК України.
Таким чином суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином (ч.3 ст. 185 КК України), суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, форму вини, обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, не одружений, працює трактористом-машиністом в державному підприємстві «Дослідне господарство «Олександрівське», позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, на диспансерному обліку у лікаря- нарколога «Тростянецької ЦРЛ» не перебуває, знаходиться під наглядом в психіатричному кабінеті КНП «Тростянецької ЦРЛ»; згідно з висновком викладеним у досудовій доповіді щодо обвинуваченого, складеної на виконання ухвали суду, беручи до уваги інформацію про позитивну поведінку обвинуваченого за місцем проживання та роботи, історію вчинених кримінальних та адміністративних правопорушень, що стали підставою для оцінки ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, як середнього, а також ризику вчинення повторного кримінального правопорушення як середнього, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства; виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень, а саме: проведення індивідуально-профілактичної роботи спільно з правоохоронними органами, держаними та громадськими організаціями, а також проходження пробаційної програми; думку потерпілого ОСОБА_6 , який просив призначити мінімальне покарання для обвинуваченого, оскільки такий є особою молодого віку, позитивно характеризується, відшкодував завдану шкоду та міг спокуситися на вчинення злочину, так як він (потерпілий) не зачинив автомобіль, який стояв на шляху у обвинуваченого.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди.
Відсутність обставин, які обтяжують покарання.
З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті, що відповідає загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень відповідно до вимог ст. 50 КК України. Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, а також те, що обвинувачений визнав себе повністю винним у вчиненні кримінального правопорушення, розкаюється у вчиненому та відшкодував завдану шкоду, з врахуванням висновку викладеного у досудовій доповіді, суд переконаний, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та його перевиховання можливе без відбування покарання, а відтак останнього слід звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком при цьому покасти на нього обов`язви, передбачені ч.1 , п.2, п.4 ч.3 ст. 76 КК України.
Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 343,22 грн.
Згідно з ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставіст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі з іспитовим строком один рік шість місяців.
На підставі ч.1, п.2, п.4 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 343,22 грн. (триста сорок три грн. 22 коп.).
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 травня 2021 року на мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy J4» золотистого кольору.
Речовий доказ у кримінальному провадженні - мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy J4» золотистого кольору залишити власнику ОСОБА_6 .
Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1