Дата документу 29.12.2021
Справа № 334/4691/21
Провадження № 1-кп/334/759/21
УХВАЛА
про продовження запобіжного заходу
29 грудня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу та клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу
обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Запоріжжя, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_4 ,

встановив:
Ленінським районним судом м. Запоріжжя здійснюється судове провадження у кримінальному проваджені № 1-кп/334/759/21 за обвинуваченням ОСОБА_5 за частиною другою статті 121 КК України.
Прокурором заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 діб. Клопотання обґрунтовує існуванням ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Обвинувачений раніше судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку з чим може ухилитись від суду. Свідками у кримінальному провадженні є сусіди обвинуваченого та його мати, у зв`язку з чим він може незаконно впливати на них.
Захисник адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечив та заявив клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Зазначив, що ризики, зазначені прокурором, є необґрунтованими. В 2016 році обвинувачений відбув кримінальне покарання, після чого нового злочину не скоїв. Він заробляв працею. Має стійкі соціальні зв`язки, оскільки проживає з матір`ю та «цивільною дружиною». До нього не застосовувалось затримання в порядку статті 208 КПК України. У даному випадку тяжкість обвинувачення не може бути єдиною підставою для утримання обвинуваченого під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечив. Пояснив, що ризики, зазначені прокурором не існують. Він самостійно з`явився до слідчого на виклик для обрання запобіжного заходу. Має стійкі соціальні зв`язки, оскільки проживає з матір`ю, а також «цивільною дружиною».
Заслухавши клопотання прокурора та захисника, думку обвинуваченого, суд дійшов висновку про те, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з вимогами статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Положеннями статей 199 та 331 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою від 27.11.2021 обвинуваченому ОСОБА_5 продовжений запобіжні захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Термін дії ухвали закінчується 30.12.2021. Підставами продовження запобіжних заходів стала наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України.
При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа «Бекчиєв проти Молдови»). Тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 121 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином і за який передбачене покарання до десяти років позбавлення волі, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, суспільно-корисною працею не займався, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд дійшов висновку, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, що свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України.
У кримінальному провадженні вже допитані всі свідки обвинувачення, а отже ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, на час розгляду клопотання перестав існувати, а отже прокурором не доведене існування вказаного ризику.
Ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, прокурором взагалі необґрунтований.
Відповідно до пункту 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».
На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад, спрямованих на захист життя та здоров`я людини.
Також суд враховує вимоги частини третьої статті 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у справі «Єлоєв проти України»), а саме, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого. Однак, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існує ризик того, що він перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду.
Аргументи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника щодо позитивних відомостей стосовно особи обвинуваченого у вигляді постійного місця проживання, наявності сім`ї, не здатні спростувати висновок суду про недоцільність застосування альтернативного запобіжного заходу.
Враховуючи вищевказане, у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу необхідно відмовити.
Оскільки на даний час у справі триває судовий розгляд, який, зважаючи на категорію і складність справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу на 60 діб.
Керуючись статтями 176, 177, 178, 183, 197, 331, 372, 376 КПК України, суд
постановив:
клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Термін дії ухвали закінчується 26 лютого 2022 року о 14.45 годині.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повна ухвала складена 30 грудня 2021 року.
Суддя: