Житомирський апеляційний суд
Справа №274/364/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 274/364/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 вересня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з дня постановлення ухвали, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 інший більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає ухвалу суду необґрунтованою та невмотивованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону, без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що стороні захисту в порушення вимог КПК України не було надано копію клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Вважає, що прокурором не було належним чином обґрунтовано наявності жодного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Вказує на те, що слідчий в порушення вимог закону виніс постанову про оголошення розшуку ОСОБА_8 , оскільки 26.07.2018 року його не було належним чином повідомлено про підозру і він не отримував жодної повістки від слідчого. Вважає, що судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом ІІ групи загального захворювання, а також має ряд захворювань та травм. Вважає, що тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 злочинів не може бути підставою для продовження обвинуваченому виняткового запобіжного заходу. Вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи здатні в повній мірі забезпечити його належну процесуальну поведінку.

В ухвалі суду зазначено, що 25.09.2017 року до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшло кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.08.2017 року за № 0001218 ; 20.01.2020 року до цього ж суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08.10.2017 року за № 0001553.
26.03.2020 року кримінальні провадження об`єднані в одне.
Прокурор подав клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, в тому числі особливо тяжкого насильницького злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не має постійного місця проживання, офіційно не працює, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, те що він переховувався від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим перебував у міжнародному розшуку, а також наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №274/364/20, в провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 309 КК України.

28.09.2021 року прокурор у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 331 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, в тому числі особливо тяжкого насильницького злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.

Також судом враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не має постійного місця проживання, офіційно не працює, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, те що він переховувався від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим перебував у міжнародному розшуку, а також наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися.
Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Враховуючи вищенаведене та доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апелянта про те, що в судовому засіданні не було доведено наявності жодного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Ризик можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду обумовлений тяжкістю можливого покарання, а також тим, що обвинувачений не має постійної роботи та джерела доходів, немає постійного місця проживання та сім`ї. Крім того, у зв`язку із залишенням місця проживання ОСОБА_8 був оголошений у міжнародний розшук та переданий з Узбекистану до України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Ризик можливого незаконного впливу обвинуваченого на свідків ґрунтується на тому, що в ході судового розгляду ще не було допитано всіх свідків.
Ризик можливості вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що останній є раніше неодноразово судимим, зокрема і за вчинення умисних корисливих правопорушень, є особою зі стійкою антисоціальною позицією, як наслідок, може продовжувати протиправну діяльність, тобто вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Зазначення захисником про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, на думку апеляційного суду, не може свідчити про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, згідно довідки виконкому Гришковецької селищної ради, ОСОБА_8 за місцем проживання не зареєстрований.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_8 має ряд серйозних захворювань та травм, являється інвалідом ІІ групи загального захворювання, не спростовують висновків суду, оскільки відповідно до ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Тобто, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Крім того, як зазначив суд першої інстанції, єдиною безумовною підставою для звільнення з місць попереднього ув`язнення за станом здоров`я є наявність захворювання, яке перешкоджає його подальшому утриманню в умовах установи виконання покарань, в тому числі СІЗО, виключний список яких визначено Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Разом з цим, будь-яких переконливих доказів того, що стан здоров`я обвинуваченого дійсно перешкоджає його перебуванню в умовах СІЗО стороною захисту не надано.

Доводи апелянта про те, що слідчий незаконно виніс постанову про оголошення ОСОБА_8 в розшук, оскільки останнього 26.07.2018 року не було належним чином повідомлено про підозру і він не отримував жодної повістки від слідчого, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не є предметом апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу.

Зазначення апелянтом про те, що сторона захисту не отримували копії клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, не спростовує висновків суду першої інстанції.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, клопотання прокурора було заявлено ним 28.09.2021 року безпосередньо в судовому засіданні суду першої інстанції, проведеного за участю обвинуваченого та його захисника, які мали можливість надати свої заперечення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 вересня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з дня постановлення ухвали без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :