Номер провадження: 11-кп/813/1130/22
Номер справи місцевого суду: 522/2402/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2022 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №001291 від 04.10.2021 року, стосовно:

ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кунар Ісламському Емірату Афганістану, громадянина Ісламського Емірату Афганістану, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, маючого середню освіту,не маючого на території України міста реєстрації та проживання, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.15, п.п.1,6 ч.2 ст.115 КК України, -
встановив:

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.15, п.п.1,6 ч.2 ст.115 КК України.
Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся з клопотанням про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи його тяжкістю можливого призначеного покарання та наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2022 року, обвинуваченому ОСОБА_6 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 25.04.2022 року.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції, послався на врахування даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема обвинувачення останнього у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжкм, а також на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та прийняв рішення про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави. Суд послався на те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у клопотанні прокурора про обрання виняткового запобіжного заходу.

Захисник посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали суду першої інстанції, постановленої всупереч вимог КПК, оскільки:

-не було здійснено технічної фіксації судового засідання;

-порушено право на захист обвинуваченого, оскільки ОСОБА_6 не був присутнім в судовому засіданні, в тому числі в режимі відео конференції;

-ухвала постановлена колегією суддів, водночас відповідно до вимог КПК провадження щодо особливо тяжких злочинів здійснюється колегіально тільки за клопотанням обвинуваченого.

Учасники судового провадження клопотань про розгляд справи за їх участю суду апеляційної інстанції не заявляли, відповідно від обвинуваченого не надходило клопотань про здійснення розгляду за його участю. При цьому, захисник звернувся до апеляційного суду з клопотання про здійснення розгляду без його участі.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За таких підстав, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.422-1 КПК апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.15, п.п.1,6 ч.2 ст.115 КК України, один з яких є особливо тяжким та відповідно до ст.12 КК України передбачено покарання від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.
За змістом ч.3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Під час підготовчого судового засідання сторона обвинувачення має право звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про обрання/зміну запобіжного заходу, мотивуючи його при цьому та надавши суду докази, які унеможливлюють застосування до особи більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції дотримався положень ст.ст.177, 178, 183, 315 КПК та прийняв законне та обґрунтоване рішення про обрання обвинуваченому ч.1 ст.187, ч.2 ст.15, п.п.1,6 ч.2 ст.115 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також на законних підставах не визначив розмір застави, зокрема послався на особу обвинуваченого, який являється громадянином іншої держави, вчинив злочини проти власності, поєднаний з насильством та замах на вчинення злочину проти життя та здоров`я двох або більше осіб, з корисливих мотивів.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, обвинувачений не може не розуміти тяжкість покарання за вчинення інкримінованих йому злочинів, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.
Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.
Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».
Апеляційний суд вважає, що застосування запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою в даному кримінальному провадженні, не суперечить положенням ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Апеляційний суд наголошує, що колегія суддів, на даній стадії, не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде надана лише за наслідками судового розгляду справи в районному суді, за результатами повного дослідження всіх доказів.
Доводи сторони захисту стосовно того, що не було здійснено фіксації судового процесу, є необґрунтованими, оскільки, будучи присутнім у судовому засіданні захисник не наголошував на тому, що не здійснюється фіксація. Більш того, відповідно до акту суду першої інстанції від 24.02.2022 року, технічна фіксація судового процесу здійснювалася, але вказаний запис з технічних причин не зберігся.
Щодо доводів захисника, про порушення права на захист обвинуваченого, то вони є декларативними, з огляду на те, що захист обвинуваченого було забезпечено двома захисника ОСОБА_8 та самим ОСОБА_5 , які у свою чергу не наполягали на обов`язковій участі обвинуваченого ОСОБА_6 .
Разом з цим, апеляційний суд наголошує, що в умовах введеного воєнного стану немає необхідності очікувати на проведення тої самої відеоконференції з установою виконання покарань, оскільки на даний час усі суди м. Одеси та Одеської області намагаються здійснити відео конференцію з установою виконання покарань, що займає певний час для виведення осіб з камер та здійснити з кожним відео конференцію, а таких осіб може бути більше сотні, а зали для проведення відеоконфернції в рази менше.
При цьому конвоювання засуджених осіб не здійснюється, а тому здійснити відеоконференцію займає деякий час, що може потягти за собою небезпеку учасників судового процесу.
Що стосується доводів сторони захисту про порушення вимог КПК при здійсненні автоматизованого розподілу справ між суддями та визначивши колегію суддів для розгляду кимвального провадження, то вони є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч.2 ст.31 КПК кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого.

Водночас, слід зазначити, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких являється особливо тяжким, за який передбачено покарання у тому числі довічне позбавлення волі, що відповідно до ч.3 ст.31 КПК здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних.

З огляду на наведене, доводи захисника про незаконність складу суду є безпідставними, а тому оскаржена ухвала постановлена відповідно до чинного законодавства та мотивована належним чином.
Обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 , виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК, та існування реальної потреби проведення судового розгляду кримінального провадження в розумні строки.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.
На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та існуючого обвинувачення у вчиненні в тому числі особливо тяжкого злочину, застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого є необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування останнього від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.
Оскільки доводи сторони захисту про відсутність підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2022 року, якою ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №001291 від 04.10.2021 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4