Справа №295/1969/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2022 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташовного у місті Хмельницькому ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 , про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Цвіткове, Черкаської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у кримінальному провадженні № 0000353 від 21.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням в якому вказав, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000353 від 21.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що з 18 червня 2006 року ОСОБА_5 проходив військову службу в Управлінні державної охорони України. Останньою посадою, яку обіймав ОСОБА_5 була посада офіцера 1 відділу відділення служби роботи з особовим складом Департаменту охорони Управління державної охорони України, що дислокується в АР Крим та м. Севастополь у військовому званні старший лейтенант.
Під час проходження служби, ОСОБА_5 повинен, серед іншого, керуватися вимогами ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІV від 24.03.1999 року, та ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-ХІV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
На виконання вимог ст. 11 Закону України №160/98-ВР від 04.03.1998 «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», ст. 11, 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548- ХІV від 24.03.1999 року, виходячи з положень Декларації «Про боротьбу за звільнення України», прийнятої 20.03.2014 року Верховною Радою України, з метою вжиття заходів щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, на виконання рішення РНБО України від 23.03.2014 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополя в інші регіони України» а також вирішення питань подальшого проходження військової служби військовослужбовцями Управління державної охорони, які проходять військову службу в підрозділах, закладах, установах Управління державної охорони, що дислоковані в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, Управлінням державної охорони України видано наказ від 25.03.2014 №173 «Про передислокацію Департаменту охорони в АР Крим, інших підрозділів, дислокованих в АР Крим та м. Севастополь до м. Києва».
Відповідно до вимог вказаного наказу, ОСОБА_5 до 10.04.2014 повинен був прибути для подальшого проходження військової служби до Управління державної охорони України (м. Київ, вул. Богомольця, 8).
Діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, ОСОБА_5 вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, достовірно знаючи про необхідність виконання зазначеного наказу, до 10.04.2014 року без поважних причин до Управління державної охорони України не прибув та незаконно ухилився від подальшого проходження військової служби.
Таким чином, ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем Управління державної охорони України, яке дислокується в АР Крим та м. Севастополь, достовірно знаючи про необхідність прибуття до 10.04.2014 року до Управління державної охорони України, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою взагалі незаконно ухилитися від неї, у порушення вимог ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548- ХІV від 24.03.1999 року, та ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551- ХІV від 24.03.1999 року, наказу Управління державної охорони України від 25.03.2014 №173 «Про передислокацію Департаменту охорони в АР Крим, інших підрозділів, дислокованих в АР Крим та м. Севастополь до м. Києва» (м. Київ, вул. Богомольця, 8) не прибув та незаконно ухилився від подальшого проходження військової служби в Управлінні державної охорони, чим вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу у разі переведення з метою ухилення від неї, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 КК України.
Враховуючи вищевикладене, 21 липня 2015 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Цвіткове, Черкаської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, тобто нез`явлення на службу з метою ухилення від неї.
05 серпня 2015 року постановою прокурора військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_6 , у зв`язку з не встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 , зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні та оголошено останнього у розшук.
Враховуючи, що на даний час ОСОБА_5 до органів військового управління і державної влади про себе не заявляла, у зв`язку з чим орган досудового розслідування вважає, що діяння ОСОБА_5 є умисним.
Заслухавши пояснення прокурора, який підтримав клопотання, дослідивши клопотання, матеріали кримінального провадження, проаналізувавши докази в їх сукупності, слідчий суддя дійшов до висновку, що прокурором не доведено, що ОСОБА_5 є підозрюваним в розумінні ст. 42 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 189 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Статтею 42 КПК України регламентовано, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ст. ст. 276, 278 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Статтею 135 КПК України (глава 11) визначено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а саме визначено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Повістка про виклик вручається особі працівником органу зв`язку, працівником правоохоронного органу, слідчим, прокурором, а також секретарем судового засідання, якщо таке вручення здійснюється в приміщенні суду.

Підтвердження отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом регламентовано ст. 136 КПК України, відповідно до якої належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Разом з тим, слідчому судді не надано жодних доказів того, що слідчим дотримано визначений кримінальним процесуальним законодавством порядок вручення підозри. Будь-які відомості про направлення повідомлення про підозру ОСОБА_5 отримання повідомлення дорослими членами сім`ї чи іншою особою, яка з ним проживає, житлово-експлуатаційною організацією за місцем проживання підозрюваного або адміністрації за місцем його роботи, в матеріалах долучених справи відсутні.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором на підставі матеріалів долучених до клопотання не доведено, що ОСОБА_5 належним чином повідомлено про підозру або складено повідомлення про підозру, однак його не вручено йому внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_5 в силу ст. 42 КПК України не є підозрюваним в даному кримінальному провадженні, а отже щодо нього не може бути вирішено питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не може бути наданий дозвіл на його затримання.

Відповідно до ч. 4 ст. 189 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Крім того, під час розгляду клопотання прокурором не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що ОСОБА_5 на даний час переховується від органів досудового розслідування, не надано доказів проведення слідчих (розшукових) дій, а також не доведено, що одержавши відомості про звернення прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, він до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Тому клопотання є необґрунтованим і в його задоволенні необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, відповідно до вимог ст. ст. 177, 188 190 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташовного у місті Хмельницькому ОСОБА_4 , погоджене прокурором прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 , про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1