Справа № 308/3771/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/974/20 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25. 08. 2020.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , працюючий, торговим представником ТОВ «Хладопром», з вищою освітою, неодружений, не судимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. ст. 75-76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання в частині основного покарання, якщо він протягом річного іспитового строку не скоїть новий злочин та виконає покладені на нього судом обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Речові докази: записи відеокамер із перехрестя вул. Мукачівська та Анкудінова в м. Ужгород, які знаходяться на 01 (одному) матеріальному носію - оптичному диску з написом: «КАКТУС», «ДВД-R», що упаковано в паперовий конверт, залишено при матеріалах кримінального провадження №0002635.
Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на автомобіль марки «RENAULT Megane», типу універсал, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в частині заборони розпорядження майном, та свідоцтво про реєстрацію до даного ТЗ, що передано під розпису власнику ОСОБА_6 , - скасовано.
Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на автомобіль марки «RENAULT Sandero», типу хетчбек - В, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в частині заборони розпорядження майном, та свідоцтво про реєстрацію до даного ТЗ, що передано під розпису представнику ТОВ «Агенство безпеки СБМ», - скасовано.

-2-

Стягнуто з ОСОБА_6 витрати на користь держави за проведення інженерно-транспортної експертизи №10/341 від 13. 09. 2019 у сумі 785 (сімсот вісімдесят п`ять) грн.. 05 коп.; інженерно-транспортної експертизи №10/340 від 11. 09. 2019 в сумі 1570 (одна тисяча п`ятсот сімдесят) грн. 10 коп.; інженерно-транспортної експертизи №10/31 від 24. 01. 2020 в сумі 785 (сімсот вісімдесят п`ять) 05 коп.; додаткової інженерно-транспортної експертизи №10/169 від 02. 04. 2020 в сумі 785 (сімсот вісімдесят п`ять) 05 коп.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

22. 08. 2019 близько 21 год. 10 хв. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в салоні якого в якості пасажира знаходилась потерпіла ОСОБА_10 , рухаючись через регульоване перехрестя із ввімкненим на світлофорі жовтим миготливим сигналом, зі сторони вул. Анкудінова м. Ужгород, неподалік від житлового будинку №81, через вул. Мукачівську, у напрямку до вул. Станційної м. Ужгород, діючи необережно, зі злочинною самовпевненістю, не дотримуючись вимог Правил дорожнього руху України, а саме пунктів 12.3, 16.11 Правил дорожнього руху України, проявивши неуважність, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не переконався в безпеці маневру, не переконавшись, що не створить перешкоди чи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав перевагу у русі автомобілю марки «RENAULT SANDERO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався по головній дорозі по вул. Мукачівській в м. Ужгороді, який був позбавлений технічної можливості зупинити свій автомобіль до місця зіткнення, шляхом застосування своєчасного гальмування, через що відбулось зіткнення автомобілів «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «RENAULT SANDERO», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗТКГ, перелому четвертого ребра справа, правобічного які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію діянь обвинуваченого, вказує на незаконність вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та не призначенням ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Просить вирок суду від 25. 08. 2020 в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строк на 02 (два) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 02 (два) роки, а в решті вирок залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає проте, що не призначення судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, характеру суспільної небезпеки даного злочину та його наслідкам. Вважає, що конкретні обставини вчинення інкримінованого злочину, а також поверхове та неповне дослідження характеризуючи даних про особу обвинуваченого вказують, що збереження за обвинуваченим права керувати транспортними засобами є неможливим, а також визначення іспитового строку в мінімальному розмірі.
Судове провадження розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_10 , неявка якої з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що потерпіла належним чином повідомлена про час та місце

-3-

розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від неї не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин її неявки.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу в частині призначення додаткового покарання, та погодилась з призначеним основним покаранням, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які заперечили апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи сторін, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримано.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду ОСОБА_6 повністю визнавав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що також підтвердив у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, суд першої інстанції, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Викладені у вироку висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України по кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення через м`якість і необхідність призначення ОСОБА_6 покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 02 (два) роки, колегія суддів приходить до такого висновку.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

-4-

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23. 12. 2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» предбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У пункті 21 вищенаведеної Постанови передбачено, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції у повній мірі виконав вимоги ст. ст. 50, 65, 66, 67 КК України та правових позицій, викладених у постановах Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24. 10. 2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та № 14 від 23. 12. 2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, вчиненим з необережності, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, під час ДТП був у тверезому стані, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, працевлаштований, молодий за віком, повністю відшкодував заподіяну шкоду потерпілій та обставини, що пом`якшує покарання, зокрема: щире каяття, при відсутності обставин, що його обтяжують, та обґрунтовано прийшов до висновку про призначення ОСОБА_6 покарання, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 03 (три) без позбавлення права керувати транспортними засобами.

-5-

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком на 01(один) рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся, має постійне місце проживання, характеризується за вказаним місцем проживання виключно з позитивної сторони, відшкодував потерпілій заподіяну шкоду, наявність місця роботи, ставлення до цього правопорушення, поведінку після вчиненого кримінального правопорушення, до кримінальної відповідальності притягується вперше, молодий за віком.
Доводи прокурора про те, що при призначені обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання не було враховано суспільну небезпеку та не надано оцінку наслідкам вчиненого, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд першої інстанції належим чином оцінив усі обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки та особу обвинуваченого та належним чином вмотивував свої висновки щодо призначення покарання.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що за характером вини кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до необережних злочинів, обвинувачений зробив для себе належні висновки, про що свідчить його процесуальна поведінка протягом усього часу розгляду кримінального провадження.

При прийняття рішення колегія суддів також враховує, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Що стосується додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то в цій частині, відповідно до вимог чинного законодавства України та правозастосовчої практики, його застосовування чи незастосування має бути індивідуалізованим та є факультативним.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що непризначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та є обґрунтованим.

Суд першої інстанції належним чином обґрунтував своє рішення про не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, навівши у вироку достатні мотиви такого рішення, а саме: вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення в тверезому стані, щиро розкаявся, відшкодував потерпілій заподіяну шкоду, працює торговим представником і його робота пов`язана з ви користуванням та керуванням транспортними засобами.
Колегія суддів також враховує і позицію самої потерпілої про відсутність претензій будь - якого характеру до обвинуваченого, оскільки заподіяна їй шкода в повній мірі відшкодована (а. к. п. 39).
При цьому апеляційний суд враховує, що позиція потерпілої не є обов`язковою для суду, натомість враховується у сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Виходячи з конкретних обставин даної дорожньо-транспортної пригоди, відношення до своїх дій з боку обвинуваченого, позицію потерпілої зазначену вище, яка підтверджується її власноруч написаною заявою, приймаючи до уваги юридичну конструкцію санкції ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 призначено законне і справедливе покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

-6-

Крім того, на переконання апеляційного суду, в даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Доводи прокурора про сумнівність поведінки обвинуваченого, направленої на уникнення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки така пов`язана з навмисним пошуком роботи, пов`язаної з керуванням транспортними засобами вже після направлення обвинувального акту до суду, колегія суддів відхиляє, оскільки існування обставин щодо зміни ОСОБА_6 кількох місць роботи, не підмінює того факту, що його діяльність пов`язана з керуванням транспортними засобами, а тому застосування додаткового покарання внесе суттєві обмеження в отриманні ОСОБА_6 доходу та може поставити його в скрутне матеріальне становище.
Таким чином, досліджені під час апеляційного розгляду зазначені обставини у їх сукупності підтверджують правильність висновків суду першої інстанції щодо не призначення обвинуваченому додаткового покарання, та дають колегії суддів підстави для висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині.
На інші доводи, які б давали підстави для скасування або зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, і жодних доказів у підтвердження викладених в ній доводів прокурором не надано.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законний та обґрунтований, підлягає залишенню без змін.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною обвинувачення не заявлялось жодних клопотань як в апеляційній скарзі, так і під час її розгляду, у тому числі клопотань, які би підтверджували обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ужгородської міськрайонного суду Закарпатської області від 25. 08. 2020 щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: