Справа №760/978/20
Провадження №11-кп/824/5166/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2021року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 21 лютого 2022 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 11732 від 11.10.2017 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 21 лютого 2022 року включно.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Вказує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необгрунтованою.

Зазначає, що судом першої інстанції не перевірено всі обставини з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою. Зокрема, не встановлена обгрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не перевірено дані про особу обвинуваченого, натомість враховано лише тяжкість вчинених кримінальних правопорушень.

Вказує, що ОСОБА_6 має бездоганну репутацію, постійне місце проживання, сталі суспільні відносини, є майстром спорту міжнародного класу з кікбоксингу та потребує постійних тренувань та підготовки до спортивних змагань, а тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, оскільки відсутні клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_7 а було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час апеляційного розгляду суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 під впливом тяжкості покарання, що загрожує йому у разі доведеності його вини у вчиненому, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, який має високий ступінь суспільної небезпеки та за який, в разі визнання його винуватим, може бути засудженим до позбавлення волі на тривалий термін.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд І-ї інстанції цілком обґрунтовано мотивував у судовому рішенні підстави необхідності подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою та вірно вказав про наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, визначивши їх як можливість ухилення обвинуваченого від суду та впливу на потерпілу, свідків, з чим і погоджується апеляційна інстанція.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Так, розглядаючи можливість застосування до ОСОБА_6 альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів враховує особу обвинуваченого, який не має постійного місця проживання в м. Києві та Київській області, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та місця роботи, а також тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , можливість переховування від суду, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 в рамках даного кримінального провадження перебував у міжнародному розшуку.

Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, до обвинуваченого ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Обгрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 21 лютого 2022 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: