Справа № 308/945/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_2

склад учасників справи:
прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений - ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,
представник потерпілої ОСОБА_6 ,
потерпіла - ОСОБА_7
представник цивільного відповідача ОСОБА_8

1-кп/308/68/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали кримінального провадженнявідомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001586 від 20.05.2020 відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Білорусь, громадянина України, українця, одруженого, а утриманні одна неповнолітня дитина, приватного підприємця, місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
встановив:

20 травня 2020 року, близько 13 години 00 хвилин, ОСОБА_4 керуючи технічно справним автомобілем «КАМАЗ 35511» д.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Баб`яка в м. Ужгород, в напрямку вул. Капушанська, м. Ужгород, грубо порушив вимоги пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в результаті чого, не справився з керуванням та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка вийшла на проїзну частину дороги, та переходила її по дорожній розмітці «Пішохідний перехід», розташованій навпроти АЗС «ОККО» перед будівельним супермаркетом «Епіцентр», в напрямку справа наліво відносно руху автомобіля «КАМАЗ 35511» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .

Внаслідок наїзду, потерпіла ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 388 від 29.09.2020 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді: «Відкрита черепно мозкова травма. Перелом склепіння та основи черепа. Забій головного мозку середнього ступеню важкості. Правобічний гемісиндром», які могли виникнути внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму або ударянні об такі, та могли бути отримані потерпілою при ДТП, і які були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п. 2.1.3 ( б,в) Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Зазначив, що ним не оспорюються фактичні обставини справи. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати, врахувати той факт, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, транспортний засіб є єдиним джерелом його доходу та відповідно забезпечення сім`ї.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні, підтвердила вказані в обвинувальному акті обставини, дала пояснення аналогічні поясненням в ходу досудового слідства. Зазначила, що просить не позбавляти обвинуваченого волі, вона цього не бажає, однак вважає, що його неправомірними діями їй завдано матеріальної та моральної шкоди, внаслідок чого нею пред"явлено цивільний позов.

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Окрім визнання вини самим обвинуваченим ОСОБА_4 , показів потерпілої, вина обвинуваченого у вчиненому ним кримінальному правопорушенні стверджується наступним.
Рапортом від 20.05.2020 року, про те, що 0 13 год. 05 хв. 20.05.2020 року зі служби 102 отримано повідомлення, що по вул. Баб`яка в м. Ужгород, автомобіль КАМАЗ д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода, потерпіла без свідомості.
Протоколом огляду місця події від 20.05.2020 року, складеного слідчим СВ Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_9 в присутності понятих, в якому викладено умови та обставини за наявності яких відбулась дорожньо-транспортна пригода. Вказані у протоколі огляду обставини не оспорюються, жодним учасником кримінального провадження.
Висновком судової інженерно-транспортної експертизи експертизи від 02.06.2020 року № 10/235, відповідно до якого, на момент експертного огляду робоча гальмівна система та система рульового керування досліджуваного автомобіля марки «КАМАЗ 35511» д.н.з. НОМЕР_1 знаходились в працездатному стані та могли виконувати функції, передбачені конструкцією. Яких-небудь несправностей систем, які б могли виникнути безпосередньо перед ДТП, виявлено не було.
Висновком судово-медичної експертизи від 01.09.2020 року № 388, при обстеженні потерпілої ОСОБА_7 , на момент судово - медичного обстеження на тілі останньої виявлено наслідок тілесного ушкодження у вигляді рубця в лівій тім`яній ділянці волосистої частини голови. Згідно даних медичної документації в неї виявлено: Відкрита черепно-мозкова травма.
Перелом склепіння та основи черепа. Забій головного мозку середнього ст. важкості.
Правобічний гемісиндром. Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії або ударянні об такі, та могли бути отримані потерпілою при ДТП, що описане в постанові. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження, згідно даних медичної довідки, вкладаються в час події, яка мала місце 20.05.2020 року. Тілесні ушкодження у вигляді «Відкрита черепно-мозкова травма. Перелом склепіння та основи черепа. Забій головного мозку середнього ст. важкості. Правобічний гемі
синдром» були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою,
згідно п. 2.1.3. (б,в) Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних
ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до
тяжких тілесних ушкоджень. Тілесне ушкодження у вигляді забійної рани тім`яної ділянки голови зліва відноситься до легкого тілесного ушкодження.
Висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 18.12.2020 року № 10/617, відповідно до якого, у вказаній дорожній обстановці водій автомобіля марки ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог пункту 18.1. Правил дорожнього руху України.
В даній дорожній обстановці пішохід ОСОБА_7 повинна була діяти відповідно до вимог пунктів 4.7, 4.14 (а, б) Правил дорожнього руху України. Для оцінки дій пішоходів, у відповідності з вказаними пунктами, не потрібно спеціальних знань у галузі автотехніки і дана оцінка може бути здійснена органами слідства та суду самостійно. Технічна можливість уникнути наїзду на пішохода полягає у дотриманні водієм автомобіля KAMA3-35511 р/н НОМЕР_1 вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України. Перевірити технічну можливість уникнути наїзду на пішохода гр. ОСОБА_7 для водія автомобіля KAMA3-35511 р/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 шляхом застосування екстреного гальмування не уявляється можливим через відсутність необхідних вихідних даних, а саме швидкість автомобіля та час існування небезпеки. З технічної точки зору, при заданих експерту вихідних даних, недотримання водієм автомобіля KAMA3-35511 р/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, є у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Постановою про визнання речових доказів від 03.06.2020 року, згідно якої речовим доказом визнано DVD-R диск марки «Leader» на якому міститься відеозапис з відеореєстратора, на якому зафіксовано момент наїзду автомобіля «КАМАЗ 35511» д.н.з. НОМЕР_3 на пішохода ОСОБА_7 .

Оглянутим в судовому засіданні відеозаписом з реєстратора, добровільно наданого свідком ОСОБА_10 , який визнано речовим доказом та на якому міститься на DVD-R диск марки «Leader» та з якого вбачається момент наїзду автомобіля «КАМАЗ 35511» д.н.з. НОМЕР_3 на пішохода ОСОБА_7 .

Оцінюючи показання потерпілої, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться в об`єктивному зв`язку з матеріалами кримінального провадження, стверджуються іншими об`єктивними доказами.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення повністю та об`єктивно доведена.
Зібрані по кримінальному провадженню та досліджені в судовому засіданні докази є достовірними, належними та допустимими, оскільки не суперечать матеріалам справи, та узгоджуються як між собою, так і з письмовими, і іншими доказами у кримінальному провадженні, прямо підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам дорожнього знаку 18.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої потерпілій ОСОБА_7 , заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя.

Відповідно до вимог ст. 23 КПК України, суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах , які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні. При цьому суд виходить з вимог ст. 62 Конституції України, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинність у вчиненні злочинів, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, і що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд, керуючись положенням ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає повністю доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, що виразилося у порушенні ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілій ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог ст. 50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи , - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, працює, має позитивну характеристику, раніше не судимий, інформація про перебування ОСОБА_4 на обліку у лікарів психіатра-фтизіатра та нарколога відсутня.

Обставини, які відповідно до вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання судом визнається щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи викладене, обставини вчиненого кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують та які обтяжують покарання, думку потерпілої, яка вказала, що не бажає, щоб ОСОБА_4 був позбавлений волі, а також особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що покарання слід обрати в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, у вигляді позбавлення волі.

Суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства та вважає необхідним призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 статті 286 КК України, із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На думку суду, застосування звільнення від покарання з випробуванням у даному випадку, є більш дієвим заходом впливу на обвинуваченого, таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого та запобігання вчиненню останнім нових кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання щодо застосування відносно ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує наявність кількох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, те, що у матеріалах справі відсутні відомості про притягнення його раніше до адміністративної відповідальності, він має на утриманні неповнолітню дитину, робота обвинуваченого пов`язана з використання транспортного засобу та вказаний автомобіль є єдиним його джерелом доходу. Тому суд прийшов до переконання про відсутність необхідності застосування стосовно обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
У даному кримінальному провадженні потерпіла ОСОБА_7 пред`явила цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Судом, за клопотанням обвинуваченого та його захисника до участі у розгляді справи залучено ПАТ «Страхова компанія «АРКС», де застраховано цивільно-правову відповідальність транспортного засобу належного обвинуваченому.
Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 203 759 грн. 40 коп. Які складаються з 200 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди та 3 759 грн. 40 коп. матеріальної шкоди. Позивач вказує, що понесені нею матеріальні збитки на суму 18 759, 40 грн., складаються з витрат на лікування, винагороди медперсоналу та захиснику, кошти які нею сплачені сусідці, за придбання продуктів харчування, готування їжі та доставлення її в лікарню, а також витрати на таксі. При цьому відповідачем ОСОБА_4 добровільно відшкодовано 15 000 гривень.
Представник позивача ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 щодо цивільного позову послався на обставини які у ньому викладені. Крім того зазначив, що його довірителькою, крім понесених матеріальних витрат на лікування, харчування та доставлення їй їжі, яке в умовах жорсткого карантину здійснювалось за допомогою таксі, їй було завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, через завдану травму, вона змушена переносити постійні головні болі, витрачати свій час на відвідування лікарів, не має можливість влаштуватись на роботу, тому що її стан здоров`я не дозволяє цього, крім того його довірителька вважає, що завдана травма, що найменше скоротила їй життя на 10 років, тому вони вважають сказану суму компенсації цілком прийнятною.

Відповідач ОСОБА_4 , цивільний позов визнав частково, зазначив, що вже сплатив потерпілій суму в розмірі 15 000 гривень, та погоджувався, ще сплатити, однак заявлена потерпілою сума, є непосильною для нього.

Захисник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 , щодо цивільного позову, висловив наступну позицію. Зазначив, що він та його підзахисний вважають моральну шкоду у розмірі 200 000 гривень неспіврозмірною із завданою шкодою, враховуючи принципи розумності, співмірності та справедливості, вважають, що враховуючи вказані принципи моральну шкоду можна оцінити у 15 000 гривень. Враховуючи, що потерпілою згідно позовної заяви та долучених до неї доказів підтверджено матеріальні витрати на суму 5889,30 грн., а обвинуваченим, потерпілій вже сплачено 15 000 гривень, різницю в розмірі 9110,70 грн. просять врахувати у відшкодування моральної шкоди. Крім того зазначив, що при прийнятті рішення, щодо цивільного позову просить врахувати, той факт, що представник потерпілої в обгрунтуванні позову посилається, на відсутність у потерпілої можливості працевлаштуватись через отриману травму, однак упускає той момент, що потерпіла до аварії теж ніде не працювала, а тому вказану обставину враховувати як підставу відшкодування шкоди є недоречним.

Представник цивільного відповідача, щодо цивільного позову зазначив наступне. Вказав, що страховою компанією позов не визнається, з врахуванням тих обставин, що страхове відшкодування виплачується у разі встановлення вини, враховуючи, що вина особи у даній справі не встановлена, вироку на даний час, який би вступив в законну силу, не має підставі виплачувати страхове відшкодування, що передбачено ст.. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того зазначив, щодо витрат на лікування, вважає, що такі стороною потерпілої не підтверджені належним чином, оскільки відсутні будь-які медичні документи, що лікування та відповідних лікарських призначень, чеки які підтверджують ніби - то придбання лікарських препараті, неналежної якості. Щодо моральної шкоди відповідно до ст. 26-1 вище вказаного Закону, страховик відшкодовує шкоду завдану потерпілому-фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`ю під час дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю. Потерпіла стверджує, що понесені нею витрати на лікування відшкодовані їй в сумі 3 759, 40 грн., таким чином сума відшкодування моральної шкоди складає 187,97 грн. Однак потерпіла із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди не зверталась. Тому враховуючи, що жодних вимог потерпілою до страхової компанії пред`явлено не було, із заявою про виплату страхового відшкодування вона не зверталася, вважає, що підстав задовольняти позов, щодо стягнення витрат із страхової компанії не має.
Вирішуючи пред`явлений потерпілою цивільний позов суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.ст.128, 129 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого за шкоду, завдану його діями, який розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності зі ст.1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичні особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому , в тому числі, додаткові витрати на придбання ліків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає серед іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом.

Статтею 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до п. п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно п.35.1 ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Даним Законом ( ст.ст.2,35) визначено вичерпний перелік документів, які потерпіла чи інша особа повинні подати Страховику для отримання страхового відшкодування , а також встановлено порядок виплати такого відшкодування.

Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «КАМАЗ 35511» д.н.з. НОМЕР_3 була застрахована ПАТ «Страхова компанія «АРКС» відповідно до полісу № АО 4209089.

Як слідує з відзиву ПАТ «Страхова компанія «АРКС» та пояснень представника цивільного відповідача в судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_7 не подавала заяви про страхове відшкодування з необхідними додатками, про що під час судового розглялу зазначила сама потерпіла та її представник.

Крім того ОСОБА_7 із вимогами до ПАТ «Страхова компанія «АРКС» не зверталась.

З цих підстав суд вважає, що підстав стягувати матеріальну та моральну шкоду із відповідача - ПАТ «Страхова компанія «АРКС» не має.

Щодо позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 , суд приходить до наступного висновку.

Згідно представлених суду доказів, позивачем підтверджена матеріальна шкода на суму 5828,50 грн., інші матеріальні витрат на які посилається позивач, належними та допустимими доказами не підтверджуються.

При цьому суд враховує, що відповідачем ОСОБА_4 позивачу булу сплачено добровільно сума в розмірі 15 000 гривень, що підтверджується, дослідженими в суді розписками.

Визначаючи розмір завданої потерпілій моральної шкоди, суд виходить з того, що під час дорожньо - транспортної пригоди потерпіла в результаті протиправних дій обвинуваченого зазнала тяжких тілесних ушкоджень, а відтак фізичних і моральних страждань, що мало наслідком стаціонарне лікування останньої протягом 24 днів, призвело до значних змін в її житті та вимагало додаткових зусиль для відновлення таких.

З врахуванням вчиненого обвинуваченим та наслідків такого діяння, суд приходить до переконання, що розмір відшкодування потерпілій моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. не відповідає вимогам розумності, справедливості та вважається судом явно завищеним. Тому, у відповідності до вимог ст.ст.1187,1195 ЦК України, враховуючи посткримінальну поведінку обвинуваченого, який вибачився перед потерпілою, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував шкоду в розмірі 15 000 гривень, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_4 на користь потерпілої 50 000,00 грн.

При цьому суд враховує, що відповідачем ОСОБА_4 позивачу було добровільно сплачено 15 000 гривень, при цьому матеріальні витрати позивачем підтверджені на суму 5828,50 гривень, у зв`язку з чим суд вважає, що різницю в розмірі 9171, 50 грн. слід врахувати у суму відшкодування моральної шкоди, тому приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_4 підлягає стягненню сума в розмірі 40 828 грн. 50 коп.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати на залучення експерта для проведення експертизи по кримінальному провадженню підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, а тому на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, слід покласти на обвинуваченого судові витрати по справі, які складаються із вартості проведених під час досудового розслідування експертизи.

Долю речових доказів вирішити в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001586 від 20 травня 2020 року не обирався.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.128,129, 366-371, 373-376,395 КПК України, суд,-

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Покласти на засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст.76 КК України а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ПАТ Страхова компанія «АРКС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_4 ) в користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_5 ) 40 828 /сорок тисяч вісімсот двадцять вісім/ гривень 50 копійок у відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави 817 /вісімсот сімнадцять / гривень 25 копійок витрат за проведення інженерно-транспортної експертизи № 10/235 від 02.06.2020 року та 817 /вісімсот сімнадцять / гривень 25 копійок витрат за проведення судово - автотехнічної експертизи № 10/617 від 18.12.2020 року.

Речовий доказ у справі - DVD-R диск марки «Leader» на якому міститься відеозапис з відеореєстратора, на якому зафіксовано момент наїзду автомобіля «КАМАЗ 35511» д.н.з. НОМЕР_3 на пішохода ОСОБА_7 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, якщо не було подано апеляційної скарги.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до статті 376 КПК України роз`яснюється обвинуваченому, захиснику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1