КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судових засідань ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від21 жовтня 2021 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0005605 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 369 КК України.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 19 грудня 2021, включно.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи та дані, що характеризують особу обвинувачених на підставі чого прийшов до висновку про неможливість запобігти існуючим ризикам більш м`якому запобіжному заходу не пов`язаному з триманням під вартою.
На вказане рішення суду захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати в частині продовження строку тримання під вартою щодо його підзахисного.

В обґрунтування свої вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції фактично самостійно ініціював питання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу, оскільки прямо спитав в судовому засіданні у прокурора про наявність такого клопотання, звертаючи увагу, що строк тримання під вартою, визначений попередньою ухвалою, вже закінчується. В зв`язку з цим, прокурор в усній формі заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , при цьому належним чином не обґрунтував: існування ризиків у поведінці обвинуваченого; наявності обставин, які б вказували, що з моменту обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою до моменту направлення обвинувального акту до суду, заявлені ризики не зменшилися; не навів доводів обґрунтованості підозри.
Також, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано належним чином і дані про особу ОСОБА_5 , який перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні двох дітей, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків, працює, має незадовільний стан здоров`я, який за час перебування під вартою погіршився.
Крім того, згідно доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції безпідставно не визначив ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у виді застави, оскільки жоден із пунктів ч. 4 ст. 183 КПК України, який обмежує суд у визначенні застави, не стосується обвинуваченого.
Таким чином, захисник вважає, що суд першої інстанції приймаючи рішення про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою, вийшов за межі повноважень, тим самим допустив грубі порушення норм процесуального права, що призвело до порушення прав ОСОБА_5 і його основоположних свобод.
Клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін адвокат ОСОБА_6 не заявляв.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вказана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0005605 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 369 КК України.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 19 грудня 2021, включно.

У відповідності до положень ст. 401 КПК України колегія суддів переглядає ухвалу суду першої інстанції в межах апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .
Вирішуючи питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції, на підставі наданих йому матеріалів, прийшов до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що інші запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, на даній стадії кримінального провадження, не можуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
З рішенням суду першої інстанції колегія суддів погоджується зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою.
Враховуючи, що кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер дій, у вчиненні який обвинувачується ОСОБА_5 , обсяг судового слідства, який ще необхідно провести, а також дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.
Таке обмеження права ОСОБА_5 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Ті дані про особу обвинуваченого, на які посилається захисник, не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для зміни останньому запобіжного заходу.
Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Що стосується доводів захисника з приводу того, що у оскарженому рішенні суд першої інстанції не навів доводів обґрунтованості підозри, то у відповідності до вимог чинного КПК України, на цій стадії кримінального провадження дані обставини судом не перевіряються.
Не ґрунтуються на вимогах закону і посилання захисника на те, що при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою було порушено порядок заявлення такого клопотання та його розгляду.
Також слід зазначити, що у відповідності до вимог п. 4 ст. 183 КПК України, питання визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується при обранні запобіжного заходу. Діючим кримінальним процесуальним законом передбачено можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та домашнього арешту. Порядок продовження застави нормами КПК України не регулюється.
Відомостей щодо неможливості тримання обвинуваченого під вартою за станом здоров`я матеріали провадження не містять.
Не містять вказані матеріали і переконливих доказів того, що існуючі у поведінці ОСОБА_5 ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Таким чином, за вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , а відтак апеляційна скарга його захисника ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3