Провадження № 1-в/638/747/21
УХВАЛА
Іменем України

16 грудня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 02.03.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст. 81 КК України за вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 02.03.2017 року.
Мотивуючи клопотання засуджений вказав, що за час відбування покарання він довів своє виправлення, , мав 1 догану, 3 заохочення та 1 подяку за сумлінну працю, позитивно характеризується адміністрацією установи, працевлаштований на виробництві виправної колонії. Підтримує соціальні зв`язки з рідними, у відношенні до інших засуджених неконфліктний, має спеціальність, постійне місце проживання, планує влаштуватися на роботу за професією.
Прокурор, представник виправної колонії у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, про причини неявки не сповістили. Засуджений надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.
За таких обставин, відповідно до вимог ч. 5 ст. 539 КПК України, суд розглядає клопотання засудженого за відсутності вказаних осіб.
Дослідивши матеріали судової та особової справи засудженого, вивчивши доводи клопотання, суд дійшов наступних висновків.
За змістом ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до даної норми, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим суду повинні бути надані дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).
Про необхідність перевірки під час розгляду питання щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженого обставин його поведінки, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання свідчить і пункт 6.8. Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.06.2012 № 847/5, відповідно до якого на засудженого, стосовно якого прийнято позитивне рішення про подання матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107Кримінального кодексу України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), підрозділ готує до суду подання, яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, зазначені в абзацах четвертому, шостому - десятому частини першої статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України, протягом строку, визначеного статтею 134 цього Кодексу, та особова справа.
При цьому згідно раз`яснень, які містяться в п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року відповідні висновки можуть бути зроблені після ретельного з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його намірів щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.
Висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення може бути зроблений за умови системних та усталених позитивних змін, що відображаються, зокрема в поведінці засудженого та його ставленні до праці, та які свідчать про доведення засудженим його виправлення.
З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_3 засуджений вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 02.03.2017 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та йому призначено покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді шести років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді одного року обмеження волі. У відповідності до ст. 70, 72 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у вигляді шести років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02.10.2012 року та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк шість років шість місяців.
У строк покарання зараховано попереднє ув`язнення, починаючи з 23.09.2016 року по 02.03.2017 року, а ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 16.06.2017 з 03.03.2017 по 16.06.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 23.09.2016 року.
Кінець строку відбування покарання 02.07.2022 року.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 29.09.2016 року.
Під час тримання в ДУ «Чернігівська УВП» порушував вимоги режиму тримання, за що мав дисциплінарне стягнення, адміністрацією установи не заохочувався, до праці не залучався.
З 28.09.2017 року відбуває покарання у Державній уставові ««Олексіївська виправна колонія (№25)», згідно характеристики установи виконання покарання вимог режиму відбування покарання не порушував, у відносинах не конфліктний, але позитивного прикладу для інших засуджених не подає, виконує вимоги представників адміністрації під контролем, до праці ставиться посередньо, не завжди у повному обсязі виконує доручену роботу, додержується правил техніки безпеки та пожежної безпеки на виробництві. Не підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов. Не приймає участі у роботі самодіяльних організацій та не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи. За весь період відбування покарання характеризується посередньо.
Дослідженням особової справи засудженого ОСОБА_3 , що він має заохочення у виді подяк від 08.04.2020, 08.02.2021, 19.07.2021. 17.02.2021 засудженому оголошено догану за порушення режиму відбування покарання. У серпні 2021 щодо ОСОБА_3 було порушено дисциплінарне провадження за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон. За результатами розгляду на засіданні дисциплінарної комісії вказаного питання 04.08.2021, прийнято рішення обмежитись профілактичною бесідою.
Згідно витягу з протоколу № 16 від 03.04.2019 засідання комісії виправної колонії, ОСОБА_3 відмовлено в зміні умов тримання засудженому до позбавлення волі на підставі ст. 100, 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення.
Відповідно до витягу з протоколу № 19 від 06.05.2020 засідання комісії виправної колонії, ОСОБА_3 відмовлено в направленні матеріалів до суду для вирішення питання про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.
За витягом з протоколу № 52 від 02.12.2020 засідання комісії виправної колонії, ОСОБА_3 відмовлено в направленні матеріалів до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, у зв`язку з тим, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці, не довів своє виправлення.
ОСОБА_3 відбуває покарання за вчинення, в тому числі, тяжкого злочину, раніше був засуджений вироком Конотопського районного суду Сумської області від 02.10.2012 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі, був звільнений умовно-достроково від відбування покарання 09.06.2016 р. на 11 місяців 13 днів (арк. 40 особової справи). Нові кримінальні правопорушення вчинив 29.08.2016 у період невідбутого покарання за попереднім вироком.
Таким чином, встановлені судовим розглядом дані щодо обставин відбування ОСОБА_3 покарання та інформація стосовно особи засудженого не містять достатніх підстав для висновку щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення.
Раніше до ОСОБА_3 застосовувались положення ст. 81 КК України, проте останній знов вчинив кримінальні правопорушення в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_3 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 02.03.2017 року.
Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1