ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/6067/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/1626/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , його представника ОСОБА_8 , без участі обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Харківського районного суду Харківської області від 06 11 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Костянтівка Зміївського району Харківської області, громадянина України, з повною середньою освітою, пенсіонера, розлученого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено основне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі та додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного за даним вироком покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком три роки.

Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_9 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування моральної шкоди 160000 (сто шістдесят тисяч) гривень, а також стягнуто з ОСОБА_9 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у загальному розмірі 7536,08 гривень.

Речові докази - фотознімки в кількості 9 штук та відеозапис пригоди на комп`ютерному лазерному диску, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили вирішено залишити в матеріалах кримінального провадження.

ОСОБА_9 визнаний винним судом та засуджений за те, що він 06 липня 2019 року приблизно о 20 годині у світлий час доби, при достатній видимості, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «KIA CERATO» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі Харків-Зміїв в смт.Безлюдівка Харківського району Харківської області, зі сторони м.Харкова в напрямку смт.Васищеве в районі будинку № 131 по вул.Зміївській в смт.Безлюдівка Харківського району Харківської області, порушив вимоги п. п.12.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен врахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався по своїй смузі руху зі сторони м.Зміїв в напрямку смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_7 спричинені тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, а саме: закрита травма живота у вигляді часткового відриву жовчного міхура, розриву капсули печінки та розриву брижі черв`я-подібного відростка тонкого кишечнику (апендиксу) із внутрішньочеревним крововиливом (300 мл).

Порушення п.12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією та наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди і виражається в тому, що ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «KIA CERATO» реєстраційний номер НОМЕР_2 , виїхав на зустрічну смугу руху, де сталося зіткнення з автомобілем «ЗАЗ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався в зустрічному напрямку. Порушення ОСОБА_9 правил дорожнього руху перебувають в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Вказані дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції в частині визначення суми стягнення моральної шкоди, обвинувачений подав апеляційну скаргу, а згодом, доповнення до неї, в яких, не оспорюючи фактичні обставини справи, просив змінити оскаржуваний вирок в частині зменшення суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з нього та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_7 до 30 000 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що рішення суду щодо стягнення моральної шкоди у визначеній сумі не узгоджується з принципом розумності, вираженості та справедливості і не відповідає характеру й обсягу моральних страждань потерпілого, оскільки з наявної у справі довідки лікувального закладу вбачається, що ОСОБА_7 фактично надавалась стаціонарна медична допомога та застосовувалось медикаментозне лікування упродовж 18 днів, хоч судом враховано перебування потерпілого в стаціонарі в межах 30 днів. При цьому, посилався на роз`яснення, викладені в п.п. 5,9 Постанови Пленуму верховного Суду України №4 від 31 03 1995 року та правову позицію, викладену Верховним Судом у складів колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 25 08 2020 у справі №372/3192/18.

Вказав, що визнає позовні вимоги за цивільним позовом потерпілого про відшкодування моральної шкоди частково, в розмірі 30 000 грн., оскільки погоджується з необхідністю відшкодовувати завдану потерпілому моральну шкоду через отримання останнім тілесних ушкоджень, проте, вважає стягнуту суму непомірною, оскільки його дохід складається з пенсії у розмірі, приблизно 2000 грн. на місяць та заробітної плати за місцем роботи у ЗОШ №130 м. Харкова на посаді сторожа, у сумі приблизно 3500 грн. на місяць, інших доходів він не має, при цьому, несе витрати на харчування, утримання будинку та лікування у зв`язку з наявними хворобами та отриманою черепно-мозковою травмою. Також зазначив, що є ветераном праці.

Від потерпілого ОСОБА_7 надійшли заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , в яких він зазначав, що при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди, що підлягає стягненню, судом було враховано характер правопорушення, обставини ДТП, глибину та тривалість моральних страждань і переживань, які переніс потерпілий у зв`язку з отриманням тяжких тілесних ушкоджень, а також тривалий час лікування, на який потерпілий втратив працездатність, оскільки переніс складну хірургічну операцію. Зазначені обставини призвели до змін в звичайному житті та погіршили його психологічний стан. Крім того, як зазначено потерпілим, судом також враховані зміни в його емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості, які виникли внаслідок ДТП, що підтверджені висновком психологічної експертизи № 415/09/2014 за фактом заподіяння потерпілому моральної шкоди від 09 вересня 2019 р.

Відповідно до п.3 резолютивної частини вказаного висновку можливий розмір грошової компенсації за завдані потерпілому ОСОБА_7 страждання (моральну шкоду) становить 250 000,00 гривень. Разом з цим, за розрахунком, згідно з методикою психологічного дослідження, у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди, пропонованої Харківським НДІСЕ Міністерства юстиції України, розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_7 страждання (моральну шкоду) у середньому становить 288 мінімальних заробітних плат, що станом на серпень 2019 року дорівнює 1 201 824,00 грн.
Посилання обвинуваченого на те, що потерпілому фактично надавалась стаціонарна медична допомога, застосовувалось медикаментозне лікування впродовж 18 днів хоча судом враховано перебування потерпілого в стаціонарі в межах 30 днів вважає необгрунтованим, оскільки термін перебування потерпілого в стаціонарі не був зазначений судом першої інстанції в тексті оскаржуваного вироку, що на думку потерпілого є лише міркуванням апелянта.
Позиції учасників апеляційного провадження.

Потерпілий та його представник заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого.

Прокурор вважав апеляційну скаргу обвинуваченого необґрунтованою.

Обвинувачений та його захисник, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, ніяких заяв про відкладення розгляду справи не подали, тому, враховуючи, що в апеляції по справі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів, вислухавши думку учасників які з`явились, вважає за можливе продовжити розгляд справи без участі осіб, які не з`явились.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, заперечення потерпілого та його представника, а також думку прокурора з приводу поданої обвинуваченим апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину ніким із учасників не оспорюються, тому судом апеляційної інстанції вирок в цій частині не переглядається.

Колегія суддів вважає, що рішення суду щодо наявності підстав для задоволення цивільного позову потерпілого про відшкодування моральної шкоди, зроблені на підставі низки досліджених доказів, які походять з різних джерел, що безпосередньо стосуються події злочину, його наслідків, у зв`язку з чим є належними та допустимими доказами.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченого щодо упередженості оскаржуваного вироку в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_7 в сумі 160 000 грн., колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, під час судового розгляду, судом першої інстанції було допитано обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив яких саме страждань він зазнав від скоєного правопорушення.

Крім того, досліджено та надано об`єктивну оцінку доказам, які підтверджують винуватість ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та ступінь фізичних страждань потерпілого, зокрема :

- висновок судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_7 № 12-14/471-А/19 від 24 07 2019, проведеної на підставі ухвали слідчого судді харківського районного суду Харківської області від 16 07 2019, згідно якого у ОСОБА_7 в зв`язку з подією 06 липня 2019 року мала місце сукупна травма у вигляді наступних ушкоджень: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку із саднами та подряпинами лобу; закрита травма живота у вигляді часткового відриву жовчного міхура, розриву капсули печінки та розриву брижі черв`я-подібного відростка тонкого кишечнику (апендиксу) із внутрішньочеревним крововиливом (300 мл); садно в області лівого ліктя; забійно-рвана рана правого коліна. За ступенем тяжкості закрита травма живота у вигляді часткового відриву жовчного міхура, розриву капсули печінки та розриву брижі черв`я-подібного відростка тонкого кишечнику (апендиксу) із внутрішньочеревним крововиливом (300 мл) відповідно до п.2.1.1. «а,б». п.2.1.2, п.2.1.3. «л» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 01 1995, належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Мається причинний зв`язок вищезазначених тілесних ушкоджень та дорожньо-транспортною подією, яка сталась 06 07 2019.

Судом було встановлено, що порушення ОСОБА_9 п.12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією та наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди і виражається в тому, що ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «KIA CERATO» реєстраційний номер НОМЕР_2 , виїхав на зустрічну смугу руху, де сталося зіткнення з автомобілем «ЗАЗ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався в зустрічному напрямку. Порушення ОСОБА_9 правил дорожнього руху перебувають в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Враховуючи характер правопорушення і протиправність діяння її заподіювача, обставини ДТП, зокрема те, що обвинувачений під час вказаної події перебував у стані алкогольного сп`яніння, беручи до уваги наявність у потерпілого у зв`язку з вказаною подією, яка мала місце 06 липня 2019 року, отриманих тілесних ушкоджень, зокрема: закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку із саднами та подряпинами лобу; закритої травми живота у вигляді часткового відриву жовчного міхура, розриву капсули печінки та розриву брижі черв`я-подібного відростка тонкого кишечнику (апендиксу) із внутрішньочеревним крововиливом (300 мл); саден в області лівого ліктя; забійно-рваної рани правого коліна, в даному випадку доведений причинний зв`язок між отриманими потерпілим вищезазначеними тілесними ушкодженнями та дорожньо-транспортною подією, яка сталась 06 07 2019.

За ступенем тяжкості закрита травма живота у вигляді часткового відриву жовчного міхура, розриву капсули печінки та розриву брижі черв`я-подібного відростка тонкого кишечнику (апендиксу) із внутрішньочеревним крововиливом (300 мл) відповідно до п.2.1.1. «а,б». п.2.1.2, п.2.1.3. «л» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції правильно встановив, що діями обвинуваченого потерпілому завдано моральну шкоду та відповідно до вимог, зазначених в ст. 129 КПК України, частково задовольнив цивільний позов потерпілого.

При цьому слід врахувати, що відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, відповідно до вимог ст.91 КПК України є обставинами, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. При цьому обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілим до суду була подана позовна заява про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 57 535 грн. 98 коп. (т.1 а.с.9-10), які були ним в наступному змінені, внаслідок чого, потерпілий просив стягнути в якості відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого 250 000 грн. (т.1 а.с.22-24)

Судом першої інстанції було частково задоволено вказаний цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди та стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 160 000 грн.

З урахуванням фактичних обставин справи та матеріалів провадження, вбачається причинний зв`язок між заподіяною потерпілому моральною шкодою та протиправними діями обвинуваченого.

Слід зазначити, що ст.ст. 32, 56 Конституції України, гарантоване право кожної фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Цивільне законодавство України, під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2, ч.3, ч.4 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції всебічно та повно досліджено обставини справи, а також відомості, що наявні в матеріалах кримінального провадження на підтвердження доводів потерпілого та наявності підстав для часткового задоволення цивільного позову, з необхідністю відшкодування моральної (немайнової) шкоди саме в розмірі 160 000 грн, оскільки, визначаючи розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, судом враховано вимоги ст.ст.1167,1168 цивільного кодексу України, а також вимоги ст.ст.56,101 та 123 КПК України.

Також судом враховано характер правопорушення, обставини, при яких було скоєне вказане кримінальне правопорушення, причинний зв`язок між вказаними подіями та наслідками, глибину та тривалість моральних страждань і переживань, які переніс потерпілий ОСОБА_7 у зв`язку з отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями та тривалість його лікування з втратою на цей час працездатності, зміни в емоційному та психологічному стані потерпілого, отримані внаслідок ДТП, що призвели до душевних переживань з приводу його здоров`я, через тривале лікування, перенесення складної хірургічної операції та змін в особистому житті потерпілого.

Крім цього, судом було враховано наданий потерпілим висновок психологічної експертизи № 415/09/2014 за фактом заподіяння йому моральної шкоди від 09 вересня 2019 р.

При цьому, суд першої інстанції ретельно проаналізував заперечення захисту щодо недопустимості вищезазначеного висновку, визнав ці заперечення необґрунтованими, належним чином мотивувавши своє рішення.

Аналізуючи висновки суду першої інстанції та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів керується також висновками, наведеними в Постанові Пленуму Верховного суду №4 від 31 03 95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду №5 від 25 05 2001 та №1 від 27 02 2009.

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 01 1978 року та «Коробов проти України» від 21 10 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 160 000 гривень, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що зроблені з урахуванням доказів, що містяться у матеріалах справи та виходячи з принципів розумності та виваженості, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги в частині їх зменшення, колегія судді не вбачає.

Порушень кримінального процесуального законодавства при розгляді справи судом першої інстанції, які б тягнули безумовне скасування рішення суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст.392, 393, 404, 405, ч.1 ст. 407,418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 06 11 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4