Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/635/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріаликримінального провадження №0000125 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 358 КК України, заапеляційними скаргами: прокурора у кримінальному провадженні та захисника адвоката ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2021, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлиш, Онуфріївського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , такого, що немає судимості,

визнано винним та призначено йому покарання: за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України - у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді 1 (одного) місяця арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 до відбування покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку смт. Голованівськ, Кіровоградської області, українку, громадянку України, розлучену, маючу на вихованні малолітню дитину, працюючу адміністратором на АЗС, зареєстровану та проживаючу в АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку смт. Голованівськ, Кіровоградської області, українку, громадянку України, заміжню, працюючу оператором на АЗС, маючу на вихованні двох малолітніх дітей, зареєстровану та проживаючу в АДРЕСА_3 , раніше не судиму,

визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, кожній.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за залучення експертів на загальну суму 5075,84 грн.

Вирішено долю речових доказів по справі.
За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,
захисників - адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9
обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_6 вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище та використання завідомо підробленого документа, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище.

Кримінальні правопорушення вчиненні за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 в ніч з 26 на 27 лютого 2020 року домовився із ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про спільне таємне викрадення чужого майна із вантажних автомобілів на автодорозі Золотоноша Черкаси Умань, яка проходить через Черкаську область. Заздалегідь розподіливши між собою ролі під час вчинення злочину, діючи умисно і цілеспрямовано, з корисливих мотивів, за попередньою змовою, приїхали на автомобілі марки «SUBARU» моделі «OUTBACK» реєстраційний номер НОМЕР_1 в с. Легедзине Тальнівського району Черкаської області, через яке проходить вказана автодорога. Після чого ОСОБА_6 , перебуваючи на автодорозі Золотоноша Черкаси Умань, шляхом відкриття дверцят напівпричепа-рефрижератора марки «SHMITZ» моделі «CARGOBULL», реєстраційний номер НОМЕР_2 автомобіля марки «MAN TGX 18.400», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_13 , який рухався з м. Черкаси в напрямку м. Умань Черкаської області, під час руху вказаного автомобіля, проник всередину рефрижератора та викидав на узбіччя паперові коробки і поліетиленові упакування з медичним товаром, а саме: бинти марлеві нестерильні ТИП 17 ТМ «Юрія Фарм» в загальній кількості 200 шт вартістю 6 грн 12 коп за 1 бинт на загальну суму 1224 грн; шприци 2 голки ТМ «Юрія Фарм» 5 мл серії 1FL10A0 в загальній кількості 8369 шт вартістю 2 грн 26 коп на загальну суму 18913 грн 94 коп; шприци 2 голки ТМ «Юрія Фарм» 5 мл серії 1FL9A0 в загальній кількості 1200 шт вартістю 2 грн 26 коп на загальну суму 2712 грн; розчин для ін`єкцій «Ксаврон» ТМ «Юрія Фарм» місткістю 1.5 мг в 20 в ампулах в загальній кількості 20 шт, вартістю за 1 шт 1447 грн 04 коп на загальну суму 28940 грн 80 коп, які належать ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.», всього завдавши збитків на загальну суму 51790 грн 74 коп. В цей час ОСОБА_7 перебувала за кермом автомобіля «SUBARU OUTBACK» реєстраційний номер НОМЕР_1 з пасажиром ОСОБА_8 та рухалася на малій дистанції позаду вантажного автомобіля з напівпричепом рефрижератором, в якому перебував ОСОБА_6 , який в цей момент викидав коробки та упакування на узбіччя, з метою надання можливості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підібрати та завантажити їх до автомобіля «SUBARU OUTBACK», в якому вони рухались, але з причин, які не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки біля с. Гереженівка Уманського району Черкаської області близько 01 години 46 хвилин були зупинені і затримані працівниками поліції.

Крім того, 27.02. 2020 близько 01 години 50 хвилин, під час зупинки та проведення огляду транспортного засобу «SUBARU» моделі «OUTBACK» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_7 , працівниками поліції виявлено та вилучено паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який згідно висновку експерта № 1/471 від 02.04.2020 має ознаки підробки, а саме в першопочатковий зміст паспорта громадянина України НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 внесено зміни-проведена заміна фотознімків на першій та третій сторінках та вклеєні фотокартки ОСОБА_6 .
У своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичну кваліфікацію дій обвинувачених, просить вказаний вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_7 внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання: за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України - у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді 1 (одного) місяця арешту. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 до відбування покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначити кожній із них покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців та покласти на них, відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання.

Отже, прокурор вважає, що районнийсуд при винесенні вироку обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 необґрунтовано вирішив, що виправлення останніх можливе із застосуванням іспитового строку терміном лише один рік.

При цьому вказує на те, що обґрунтовуючи свій висновок про доцільність такого покарання, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував, що вказані особи мають схильність до вчинення корисливих злочинів, оскільки під час розгляду справи в суді встановлено, що вони також притягувались до кримінальної відповідальності за ряд злочинів вчинених на території інших областей та під час розгляду справи у суді своїми показаннями вводили суд в оману.
За таких умов, звільнення їх від відбування покарання з іспитовим строком терміном на один рік, є недостатнім для досягнення мети покарання та виправлення обвинувачених.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить скасувати вирок районного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а також призначити по вказаному кримінальному провадженню стаціонарну судову психіатричну експертизу щодо ОСОБА_6 , проведення якої доручити експертам Комунального підприємства Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги ДОР (49115, м. Дніпро, вул. Бехтерева,1).
При цьому, захисник важає даний вирок занадто суворим, а тому таким, що підлягає скасуванню або ж зміні на підставі наступних обставин.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання у відповідності до ст. 66 КК України обвинуваченого - є визнання вини, його щире каяття та активне сприяння слідству у розкритті злочину, що судом не було враховано під час ухваления вироку.

Також, за місцем проживання та роботи ОСОБА_6 характеризується позитивно, скарг на його поведінку не надходило, проживає в шлюбі з дружиною та повнолітньою донькою.

Суд, призначаючи реальне відбування покарання, фактично призначив його в межах санкції статті, але сторона захисту вважає його таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та особі засудженого внаслідок тяжкості, а тому на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особистість обвинуваченого ОСОБА_6 , наявності обставин пом`якшуючих покарання, захисник вважає, що достатнім у даному випадку було б покарання із застосуванням ст. 75 КК України і саме таке покарання буде достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання, а саме виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.

Крім того, 24.11.2020 суду наданні підтверджуючі докази про те, що згідно висновку судово-психіатричного експерта № 238 від 17.06.2020 на період часу, до яких відноситься скоєння інкримінованих дій, ОСОБА_6 виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизотипового розладу в стані декомпенсації, з депресивно-паранояльними переживаннями, суїцидальною налаштованістю, інтерпретаціями дій правоохоронців та психопат подібними формами поведінки дисоціального спрямування - що позбавляло на вказані періоди часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій. В судовому процесі ОСОБА_6 виявляє клінічні ознаки активного типу суспільної небезпеки, у зв`язку з чим відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, передбачені ст. 94 КК України, а саме у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом. Вказані докази судом не розглядались та взагалі відсутні в ухваленому вироку, а під час судового розгляду суд відмовив в задоволені клопотання сторони захисту щодо призначення судово психіатричної експертизи.
Також, захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_6 при їх особистих зустрічах, неодноразово висловлювався про бажання покінчити життя самогубством та з його слів такі спроби в нього вже були неодноразові.

Отже, на думку захисника, наведені вище обставини свідчать про необхідність призначення по вказаному кримінальному провадженню стаціонарної судово психіатричної експертизи, проведення якої доручити експертам Комунального підприємства Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив задоволення апеляційної скарги захисника, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , а апеляційну скаргу прокурора залишили на розсуд суду, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і їх захисників ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які заперечили задоволення апеляційної скарги прокурора, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишили на розсуд суду, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Як вбачається зі змісту апеляційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_9 , останні не оскаржуть фактичні обставини кримінального провадження, а тому колегією суддів в апеляційному порядку не перевіряються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності і взаємозв`язку, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднананого з проникненням у сховище та використання завідомо підробленого документа, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчинні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб та поєднаного з проникненням у сховище.

Перевіряючи вирок в частині призначеного обвинуваченим покарання, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, відповідно ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, їх особи та обставини які пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, правильно взяв до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак наразі вважається таким, що немає судимості, не одружений, не працевлаштований.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

Отже, за наведених вище обставин колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку, що перевиховання й виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 неможливе без ізоляції його від суспільства та не знайшов підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України і остаточно призначив покарання у виді арешту та позбавлення волі в межах санкції статтей Кримінального Закону, за правилами ст. 70 КК України.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 виду та міри покарання районним судом взято до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має постійне місце роботи, на утриманні має малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно. Відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , а також факт перебування на утриманні у обвинуваченої малолітньої дитини, а тому суд прийшов до правильного висновку висновку, що обвинувачена може стати на шлях виправлення без реального відбування призначеного їй покарання, та звільнив її від відбування основного покарання з випробовуванням.

Також, районний суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 виду та міри покарання, правильно взяв до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, небезпечність та характер скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, не працює, заміжня, та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також факт перебування на утриманні у обвинуваченої двох малолітніх дітей, а тому також прийшов до правильного висновку, що вона може стати на шлях виправлення без реального відбування покарання, та звільнив її від відбування основного покарання з випробовуванням.

Апеляційні доводи прокурора про те, що обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слід збільшити на пів року умовний термін покарання є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не підлягають задоволенню, оскільки судом першої інстанції правильно враховано тяжкість вчиненого ними злочину, а також належним чином враховано відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, навність на їх утриманні малолітніх дітей, про що правильно вказано у вироку суду і про що вже зазначено вище в даній ухвалі, а також не доводять того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за вказаних вище обставин та з урахуванням їх особ, які вперше притягуються до кримінальної відповідальності, необхідно збільшити кожній на пів року умовний термін покарання.

Отже, аргументи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень, та особам обвинувачених внаслідок м`якості, з підстав, які викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів визнає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність, а тому не підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що законодавцем у п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України чітко визначено, які саме обставини має враховувати суд під час вирішення питання щодо виду та розміру покарання, яке необхідно призначити винуватій особі. До таких обставин відносяться тяжкість вчиненого злочину, особа винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Як вже зазначалось колегією суддів, суд при призначенні покарання в повній мірі врахував всі обставини, які підлягають врахуванню згідно зі статтею 65 КК України та в подальшому, належним чином обґрунтувавши свою позицію, правильно застосував до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 норми ст. 75 КК України, та з урахуванням усіх обставин справи та даних про особи обвинувачених, обґрунтовано визначив їм і розмір іспитового строку, а саме строком на 1 (один) рік, що за даних обставин справи буде необхідним та достатнім для їх виправлення.

Також, колегія суддів зазначає, що в Україні на даний час діє презумпція невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, яка передбачає, з-поміж іншого, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Із наведеного необхідно прийти до висновку, що невизнання особою вини, жодним чином не може впливати на призначення судом покарання, адже такі дії особи мають розцінюватись виключно як спосіб захисту від висунутого обвинувачення, із обов`язковим доведенням протилежного стороною обвинувачення.
З огляду на наведене, колегія суддів констатує, що призначене обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання із застосуванням до них ст. 75 КК України та призначенням іспитового строку на (один) рік, відповідає встановленим вимогам закону України про кримінальну відповідальність для покарання та в повній мірі відповідає його меті, яка закріплена у ст. 50 КК України.
Що стосується апеляційних доводів захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що його підзахисний щиро розкаявся у вчиненому, а томудостатнім у даному випадку було б покарання із застосуванням ст. 75 КК України, то вони не заслуговують на увагу, оскільки під час допиту в суді першої інстанції ОСОБА_6 фактично не визнавав свою вину в інкримінованих йому злочинах,а щире каяття характерне тим, що воно засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через її щирий осуд, визнання вини і готовність підлягати кримінальній відповідальності. Проте ОСОБА_6 намагався довести суду, що вони разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 лише відпочивали, каталися на автомобілі, спілкувались та пили каву і взагалі не мали на меті здійснити крадіжку чужого майна. Крім того, як вже зазначено вище в даній ухвалі суду ОСОБА_6 не працевлаштований, не одружений, раніше неодноразово судимий, що вказує на його тверде небажання ставати на шлях виправлення, а тому підстав для застосування положень ст.ст. 69 та 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Що стосується посилань захисника ОСОБА_9 на те, що ОСОБА_6 при їх особистих зустрічах, неодноразово висловлювався про бажання покінчити життя самогубством та з його слів такі спроби в нього вже були неодноразові і це свідчить про необхідність призначення йому по вказаному кримінальному провадженню стаціонарної судово психіатричної експертизи, то вони також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 286 від 21.07.2020 (т.2 а.к.п. 147-150), ОСОБА_6 на момент скоєння інкримінованих йому злочинів і на даний час психічними захворюваними не страждає та не знаходився у хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У відношенні інкримінованих йому злочинів слід вважати осудним та застосування заходів медичного характеру останній не потребує.

Більш того, в судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 повідомив, що ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30.06.2021 по кримінальному провадженню №0000072 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, призначено стаціонарну судово - психіатричну експертизу для визначення його психічного стану, проведення якої доручено експертам КП «Дніпропетровська клінічна багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги». На даний час вказану експертизу вже проведено та згідно висновку експертів, обвинувачений ОСОБА_6 підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України, психічними захворюваними не страждає, є осудним та застосування заходів медичного характеру останній не потребує.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК Українисуд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Так ч. 2 ст. 124 КПК визначено обовязок стягнення з обвинуваченого витрат, пов`язаних із залученням експертів, який реалізується в окремій нормі щодо їх розподілу при ухваленні вироку.

Так, згідно з п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, а якщо обвинувачуються декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого.

Відповідно до ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обовязковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.

При цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Крім того, згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» у справі, в якій засуджено декількох осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

Таким чином, відповідно до положень глави 8 КПК України, встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат.

У тому разі, якщо винуватими буде визнано декілька осіб, суд зобовязаний визначити, в якому розмірі повинні бути стягнені ці витрати з кожного, враховуючи при цьому ступінь вини та майновий стан засуджених.

Проте, у порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, районний суд, ухвалюючи щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувальний вирок, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних долях, помилково вказавши у резолютивній частині вироку, що судові витрати на користь держави слід стягнути з обвинувачених солідарно.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконливого висновку, що наведені вище порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, з урахуванням положень ч. 2 ст. 404 КПК України, є безумовною підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції, на підставі ч. 2 ст. 404 КПК України змінити, в частині стягнення з обвинувачених процесуальних витрат.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційниі скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
На підставі ч. 2 ст. 404 КПК України, вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.06.2021 відносно ОСОБА_6 , за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 та ч. 4 ст. 358 КК України, а також ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України змінити в частині стягнення процесуальних витрат.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави в рівних долях процесуальні витрати у кримінальному провадженні за залучення експертів, на загальну суму 5075,84 грн, а саме по 1691,95 грн з кожного обвинуваченого, а в іншій частині вирок районного суду залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, як до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2