провадження №1-кс/932/4413/21
УХВАЛА
Іменем України
29 жовтня 2021 року м.Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря: ОСОБА_2 розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0000213, накладеного ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16 серпня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:
До Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0000213, накладеного ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16 серпня 2017 року.

В обґрунтування клопотання зазначив, що право власності на нерухоме майно було набуто на підставі договору купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 14.07.2017 року, реєстровий №805. Оскаржувана ухвала від 16.08.2017 року не містить підстав накладення арешту, передбачених ст.ст. 171-172 КГІК України, оскільки з ухвали не вбачається, речовим доказом якого кримінального правопорушення є вказана квартира, відповідно до сг.98 КГІК України, не зазначені підозрювані або потерпілі особи. За увесь період з 02.02.2017 року і до теперішнього часу ніяких дій відносно кримінального провадження №0000213 від 02.02.2017 року не проводиться, спір або неправомірні дії відносно спірної квартири на теперішній час відсутні, а накладений арешт та заборона позбавляє права та перешкоджає власнику реалізувати своє право власності у встановленому законом порядку.

Заявник у судове засідання не з`явилася, просив розглянути клопотання без його участі.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надав для огляду у судовому засіданні кримінальне провадження №0000213.

Розглянувши матеріали клопотання, вважаю, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.
Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СД ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебували матеріали кримінального провадження, зареєстрованого 02.02.2017 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000213, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190, ст. 356, ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч.1 ст. 364 КК України, за заявою ОСОБА_6 представника потерпілої ОСОБА_7 .
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2017 року накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження квартиру АДРЕСА_1 .
Постановою старшого інспектора СД Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_8 від 16 грудня 2020 року кримінальне провадження №0000213 від 02.02.2017 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діях особи ознак складу цих кримінальних правопорушень.
Як вбачається з інформації, що міститься у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.10.2021 року, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 14.07.2017 року, реєстровий №805.

На даний час ОСОБА_4 як власник майна не може в повній мірі реалізувати своє право власності на майно у зв`язку із накладеним на неї арештом. Тому наявний арешт на майно порушує його право на майно.
На даний час заявник вважає, що подальше продовження тримання під арештом майна є недоцільним.
У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Відповідно до частини першої ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Таким чином, враховуючи, що арешт на зазначене майно було накладено для збереження речових доказів, а кримінальне провадження на даний час закрито постановою слідчого, до повноважень, якого не входить самостійно вирішувати питання про скасування арешту майна, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що з урахуванням обставин, які склалися, на даний час необхідність в арешті майна, відпала, що є підставою для задоволення клопотання.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 170-175, 309, 392, 532, 535 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0000213, накладеного ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 16 серпня 2017 року задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2017 року по справі №200/13321/17 шляхом заборони відчуження та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1