Провадження №1-кс/369/2415/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.11.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі слідчого судді: ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва, клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001103 від 25.03.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах: який діє в інтересах власника майна ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним клопотанням, мотивуючи його тим, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним
нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 10.02.2018 реєстр. № 324, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , останній є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:001:5057.
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 10.02.2018 реєстр. № 333, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , останній є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер: :01:001:5058.
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області
10.02.2018 реєстр.№ 316, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , останній є власником земельної ділянки, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 кадастровий номер: :01:001:5059.
У провадженні слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001103 від 25.03.2015, за ознаками злочинів, передбачених ст. 364 та ст. 366 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено, що рішеннями 15 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 07.08.2008 року було надано дозволи на складення проектів землеустрою на земельні ділянки площею по 0,225 га ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .
На виконання вказаних рішень зазначені особи розробили проекти- землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність, а земельним ділянкам були присвоєні кадастрові номери :01:001:5002, :01:001:5004,
3222481:01:01:001:5003, :01:001:5005).
Однак, рішеннями 25 сесії 6 скликання Віто-Поштової сільської ради від 03.09.2013 відмінені рішення від 07.08.2008 про надання дозволу на складення проекту землеустрою щодо відведення цих 4 земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд цим громадянам.
У той же день та на тій же самій сесії 03.09.2013 Віто-Поштова сільська рада прийняла рішення №№37-42 про надання дозволу на складення проектів землеустрою іншим 6-ти фізичним особам.
Встановлено, що рішеннями Віто-Поштової сільської ради від 14.11.2013 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та передано їх у власність 6 фізичних осіб з іншими кадастровими номерами :01:001:5014, :01:001:5015, :01:001:5016, :01:001:5017, :01:001:5018, :01:001:5019.
Процедура виділення названих земельних ділянок та прийняття управлінських рішень була незаконною.
Постановою прокурора від 08.05.2018 земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:5014; :01:001:5019 визнані речовими доказами.
Надалі всі вказані земельні ділянки, окрім земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:5018, з часу первинної реєстрації права власності, були неодноразово відчужені та здійснювалося їх перетворення новими власниками.
Постановою прокурора від 15.04.2020 належні власнику земельні ділянки визнано речовими доказами, оскільки вони начебто перетворені із ділянок з кадастровими номерами :01:001:5014; :01:001:5019.
Крім цього, 06.10.2020 повідомлено про підозру колишньому в.о. сільського голови Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району ОСОБА_11
09.10.2020 досудове слідство зупинено у зв`язку з розшуком підозрюваного на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.
Додатково допитаний свідок - секретар Гатненської сільської ради Бучанського району ОСОБА_12 повідомив про начебто появу у мережі Інтернет пропозиції про продаж цих земельних ділянок за дуже низькою ціною.
У лютому 2021 року прокурор ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням про арешт цих земельних ділянок та вказала, що існує загроза, що у разі невжиття заходів забезпечення кримінального провадження спірні земельні ділянки будуть у подальшому відчужені, забудовані або перетворені.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.02.2021 у справі № 369/1743/21 задоволено клопотання прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 про арешт майна.
Накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:5170, :01:001:5055, :01:001:5056,
:01:001:5057, :01:001:5058, :01:001:5059, розташовані в с. Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області із встановленням обмежень у вигляді заборони розпорядження та користування шляхом проведення будь- яких будівельних робіт.
Приймаючи ухвалу від 11.02.2021, слідчий суддя прийшов до висновків, що є достатні підстави вважати, що вказані у клопотанні об`єкти нерухомого майна відповідають критеріям, визначеним у ст. ст. 98, 167, 170 КПК України, та існує загроза використання даного майна як доказів у кримінальному провадженні.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.07.2021 апеляційні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , було задоволено частково. Ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.02.2021 було скасовано в частині встановлення обмежень у вигляді заборони розпорядження та користування вказаними земельними ділянками шляхом проведення будь-яких будівельних робіт. Постановлено в цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні . клопотання прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про встановлення обмежень у вигляді заборони розпорядження та користування згаданими земельними ділянками шляхом проведення будь-яких будівельних робіт, - відмовлено. В решті ухвалу слідчого судді залишено без змін.
Як вбачається з ухвали апеляційного суду від 15.07.2021, незважаючи на залишення арешту чинним, в мотивувальній частині колегія суддів прийшла до висновків, що на даному етапі досудового розслідування заборона розпоряджатися та користуватися згаданим нерухомим майном не є виправданою та буде надмірним втручанням в права та інтереси власників ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , ОСОБА_15 . При цьому враховується і те, що заборона або обмеження користування, розпоряджання майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Отже, станом на сьогодні арешт є чинним, що суттєво обмежує права та законні інтереси власників названих земельних ділянок.
Заявник вважає, що у даному випадку арешт накладений необгрунтовано, оскільки з огляду на обставини даного кримінального провадження відбувається втручання у мирне володіння та розпорядження майном, а тому не дотримані критерії, визначені ст. ст. 132, 170-173 КПК України.
Таким даних прокурором у клопотанні не наведено, а слідчим суддею при прийнятті ухвали від 11.02.2021 не у повній мірі було це враховано.
А сам факт визнання майна постановами слідчого речовими доказами у кримінальному провадженні та формальне посилання на ст. 98 КПК України без належного обґрунтування відповідного процесуального рішення, не може бути самостійною достатньою підставою для арешту майна.
З моменту пред`явлення підозри 09.10.2020 пройшов майже календарний рік, місце перебування підозрюваного невідоме це при тому, що він залишив межі країни ще у 2016 році, тобто більше, ніж 5 років тому.
Орган досудового слідства визнав земельні ділянки речовими доказами лише через три роки після внесення даних про кримінальне правопорушення до ЄРДР (2018 р.), звернувся з клопотанням про арешт у 2020 році, тобто ще через два роки, що безумовно свідчить про порушення розумних строків розслідування відповідно до ст. 28 КПК України та в даному контексті очевидно свідчить про обмеження права власників земельних ділянок.
Також поза увагою суду було залишено, що питання законності виділення земельних ділянок з номерами з :01:001:5014 по :01:001:5019 включно, їх продаж, та утворення нових земельних ділянок у т.ч. з кадастровими номерами :01:001:5057 :01:001:5058, :01:001:5059 були предметом розгляду двох цивільних справ.
Так, у червні 2015 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 звертались до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, з позовом про визнання недійсним рішення ради, визнання дій протиправними, визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання правочину недійсним.
Зокрема, позов стосувався визнання недійсними рішень даної сільської ради від 03.09.2013 про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок та від 14.11.2013 про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами з :01:001:5014 по :01:001:5019 включно та передачу їх у власність. Ці ж рішення є предметом дослідження у даному кримінальному провадженні.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 11.03.2016 у справі №369/6385/15 позов було задоволено.
Рішенням апеляційного суду Київської області від 15.06.2016, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2016, рішення суду першої інстанції було скасовано і у задоволенні позову ОСОБА_26 було відмовлено.
Судами була встановлена законність прийняття рішень сесії сільської ради від 03.09.2013 та від 14.11.2013 року (що спростовує дані клопотання прокурора) та подальше утворення нових земельних ділянок, з іншою площею у т.ч. з кадастровими номерами :01:001:5201:01:001:5058, :01:001:5059.
Крім цього, в іншому спорі до Києво-Святошинського районного суду Київської області звернувся керівник Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі територіальної громади села Віта-Поштова Києво- Святошинського району Київської області до Віто-Поштової сільської ради Києво- Святошинського району, ОСОБА_17 та інших про визнання недійсними рішень, скасування державної реєстрації та витребування земельних ділянок на користь територіальної громади.
Підставами для заявления позову прокурором було те, що спірні земельні ділянки (які є речовими доказами у даному кримінальному провадженні) набуті фізичними особами на підставі незаконних рішень сільської ради, з порушенням норм статей 116, 122, 149 ЗК України. Він просив визнати незаконними та скасувати рішення Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від
14.11.2013 року №№ 26-45, 26-46, 26-47, 26-49, 26-50, 26-51 про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність, тобто ті рішення, які начебто не приймались депутатами даної сільської ради.
Таким чином, прокуратура, що здійснює у даному провадженні процесуальне керівництво вже намагалась цивільно-правовими засобами визнати недійсними рішення сільської ради та позбавити права власності добросовісних набувачів.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.07.2017 у справі № 369/2905/17 в позові відмовлено повністю, у зв`язку з необгрунтованістю позовних вимог.
Рішенням апеляційного суду Київської області від 12.12.2017 апеляційну скаргу Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмолено, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.
Постановою Верховного Суду від 12.12.2018 залишено без задоволення касаційну скаргу Віто-Поштової сільської ради, а рішення апеляційного суду - залишено без змін.
Як вбачається з постанови від 12.12.2018, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду про те, що відповідачі у справі у встановленому чинним законодавством порядку визначеному статтями 116, 118 ЗК України набули права власності на земельні ділянки площами по 0,1500 га по АДРЕСА_1 здійснили реєстрацію вказаного права власності відповідно до норм статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Будучи власниками вказаного нерухомого майна та відповідно до статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ОСОБА_16 ОСОБА_19 та ОСОБА_18 у порядку визначеному чинним законодавством уклали. правочини про відчуження вказаного нерухомого майна на користь ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 .
За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те. що Віто-Поштова сільська рада в межах наданих їй повноважень, визначених пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статтею 118 ЗК України, передала у власність земельні ділянки відповідачам, а тому позовні вимоги керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади села Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області, безпідставні.
Іншими словами, Верховний Суд прямо вказав про законність прийняття рішень сесії сільської ради від 14.11.2013 року та законність утворення земельних ділянок у т.ч., які належить скаржнику на даний час.
Отже, спір щодо законності прийнятих рішень, що є предметом даного кримінального провадження, правового статусу земельних ділянок, визначений судовими рішеннями, що набрали законної сили.
Крім цього, на вказані земельні ділянки арешт неодноразово накладався та у подальшому скасовувався, що свідчить про те, що неодноразові намагання прокурора обмежити права власників були протиправними.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 21.04.2020 у справі № 369/4685/20 (суддя ОСОБА_27 ) клопотання прокурора було задоволено та накладено арешт на ці земельні ділянки.
Ухвалами Києво-Святошинського районного суду від 09.06.2020 у справах №369/6488/20 та №369/6489/20 (суддя ОСОБА_28 ) скасовано арешт на вищеназвані земельні ділянки з підстав того, що прокурор в судовому засіданні не довів, що дані земельні ділянки визнано речовими доказами у кримінальному провадженні Крім того не надано відомостей щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення будь-яким особам.
Ухвалою цього ж суду (суддя ОСОБА_27 ) від 07.07.2020 у справі № 369/8131/20 у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_4 відмовлено у зв`язку з тим, що прокурором не доведено необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30.07.2020, ухвалу суду першої інстанції від 07.07.2020 скасовано, у зв`язку з відсутністю журналу судового засідання, та постановлено нову ухвалу, якою призначено новий розгляд у суді першої інстанції клопотання прокурора ОСОБА_4 .
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 26.08.2020 у справі №369/8131/20 (суддя ОСОБА_29 ) клопотання про арешт даних земельних ділянок задоволено. Підставою для цього стали формальні висновки суду про необхідність збереження речових доказів у кримінальному провадженні, що начебто можуть бути втрачені внаслідок їх подальшого продажу, перетворення, тощо.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.10.2020 у справі № 369/8131/20 ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду від 26.08.2020 скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_4 про накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:5170, :01:001:5055, :01:001:5056, :01:001:5057, :01:001:5058, :01:001:5059, із встановленням обмежень у вигляді заборони розпорядження та користування шляхом проведення будь- яких будівельних робіт. Підставами для відмови у задоволенні даного клопотання стало те, що слідчим суддею зокрема не було враховано рішення судів касаційної інстанції у справах №369/6385/16 та № 369/2905/17, що свідчить про надмірне втручання у права власників-земельних ділянок.
Таким чином, вказані обставини були предметом неодноразового розгляду у т.ч. і в судах апеляційної інстанції, де відмічалось про надмірне втручання органу слідства у права власника.
Пред`явлення підозри у даному провадженні колишньому в.о. сільського голови с. Віта-Поштова ОСОБА_11 , його розшук жодним чином не пов`язані із правом власників земельних ділянок мирно розпоряджатись своїм майном. Оскільки у випадку доведення вини ОСОБА_11 , з огляду на ознаки складу злочинів, передбачених ст. 364 та ст. 366 КК України, та вимоги ст. 128 КПК України, саме він має відшкодовувати заподіяну державі шкоду у розмірі вартості незаконно переданих у приватну власність земельних ділянок, а не добросовісні власники земельних ділянок.
Постановлення вироку щодо нього не буде підставою для перегляду судових рішень у справі № 369/2905/17 за нововиявленими обставинами відповідно до ст. ст. 423, 426 ЦПК України, оскільки ці обставини наводились прокурорами у позовних вимогах.
Тому, за вказаних вище обставин просив суд скасувати арешт на належні ОСОБА_5 земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:5057,:01:001:5058, :01:001:5059, розташовані в с. Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області..
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав та просив його задовольнити.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 проти задоволення клопотання про скасування арешту майна заперечувала, посилаючись на те, що на дані земельні ділянки необхідність у арешті майна не відпала.
Слідчий суддя, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали клопотання, оглянувши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку що клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено в судовому засіданні, Києво-Святошинським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 березня 2015 року під №0001103, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.
10 лютого 2021 року прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 , з наступними кадастровими номерами: :01:001:5170, :01:001:5059, :01:001:5058, :01:001:5057, :01:001:5056, :01:001:5055, із встановленням обмежень у вигляді заборони розпорядження та користування шляхом проведення будь-яких будівельних робіт.
Ухвалою слідчого судді згаданого районного суду від 11 лютого 2021 року клопотання прокурора задоволено.
Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_3 , подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 15.07.2021 року, ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та накладено арешт на земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 , з наступними кадастровими номерами: :01:001:5170, :01:001:5059, :01:001:5058, :01:001:5057, :01:001:5056, :01:001:5055, із встановленням обмежень у вигляді заборони розпорядження та користування шляхом проведення будь-яких будівельних робіт скасовано в частині встановлення обмежень у вигляді заборони розпорядження та користування вказаними земельними ділянками шляхом проведення будь-яких будівельних робіт.
Постановлено в цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про встановлення обмежень у вигляді заборони розпорядження та користування згаданими земельними ділянками шляхом проведення будь-яких будівельних робіт - відмовлено.
В решті ухвалу слідчого судді залишено без змін.
Згідно постанови прокурора вказане нерухоме майно було визнано речовими доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носить у собі тимчасовий характер.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року та рішення Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України кримінальний процес являється змагальним і диспозитивним, що полягає у вільному подані учасниками процесу до суду доказів на підтвердження своєї позиції та захисту своїх інтересів.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання про скасування арешту слід відмовити, оскільки заявник не довів суду, що арешт накладено необґрунтовано, та відповідно не довів що у застосуванні даного заходу забезпечення у кримінальному провадженні відпала потреба та відповідно існує можливість використання даних речей як доказу у кримінальному провадженні №0001103 від 25.03.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 26, 132, 170-173, 175 372, КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001103 від 25.03.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України - відмовити.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1