ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/801/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія умовно-дострокове звільнення
У Х В А Л А
іменем України

30 листопада 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 липня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новотягінка Білозерського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

засудженого 30.11.2015 року вироком Голопристанського районного суду Херсонської області за ч.1 ст.115 КК України на 8 років позбавлення волі.

Початок строку: 28.11.2014 року, кінець строку: 18.09.2021 року.

в с т а н о в и л а:

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд в ухвалі зазначив, що засуджений не був офіційно працевлаштованим, хоча і не був позбавлений такої можливості протягом всього часу відбування покарання. Відбуття ж певної частини покарання, наявність великої кількості заохочень за дотримання засудженим правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та факт працевлаштування на добровільних засадах самі по собі не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування заохочувальної норми, визначеної ст.81 КК України. Дотримання правил поведінки, безпеки праці, недопущення порушення правил внутрішнього трудового розпорядку є обов`язком засудженого, мірою його необхідної поведінки, і ці обставини не доводять виправлення засудженого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 вказує про незаконність судового рішення з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та відсутності належної оцінки досліджених судом обставин. В обгрунтування доводів, посилаючись на зміст положень ст.81 КК України, зазначає про те, що ОСОБА_8 відбув призначеного строку покарання, 13 разів заохочувався адміністрацією установи відбування покарання, розкаюється у вчиненні злочину, на добровільних засадах і безоплатній основі виконує роботи в санітарно-побутовій секції, не конфліктний, на профілактичних обліках не перебуває, має позитивні рішення про застосування заохочувальних норм.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь засудженого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , який підтримав свої апеляційні вимоги, просив їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги сторони захисту без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до усталеної судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання засудженого дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Згідно із матеріалами провадження та наданої характеристики, в місцях позбавлення волі ОСОБА_8 знаходиться з 04.12.2014 року, в ДУ «Північна виправна колонія №90» він відбуває покарання з 12.03.2016 року. На заходи виховного впливу реагує, з представниками адміністрації дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, по характеру спокійний та дисциплінований, за вольовими якостями цілеспрямований. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Свою вину у вчинених злочинах визнає. Своєю поведінкою подає позитивний приклад іншим засудженим. Соціальні зв`язки підтримує. На даний час на виробництві не працевлаштований, але на безоплатній основі приймає участь у санітарно-побутовій секції відділення. На профілактичних обліках не перебуває.

Дані довідки про заохочення та стягнення свідчать про те, що за весь час відбування покарання до засудженого ОСОБА_8 13 разів застосовувались заходи заохочення, 1 раз застосувалось стягнення у виді суворої догани, яке погашено у встановленому законом порядку.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження сторони захисту про те, що засуджений ОСОБА_8 підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання як особа, що довела своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Згідно із ст.6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_8 є особою раніше судимою і до нього було застосовано покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, що не сприяло дотриманню ним належної поведінки, оскільки умови відбування покарання ОСОБА_8 було порушено, в результаті чого на підставі ч.2 ст.78 КК України його було направлено в місця позбавлення волі на строк 1 рік. Звільнившись по відбуттю строку покарання за вчинення корисливого злочину, ОСОБА_8 не став на шлях виправлення, вчинив новий тяжкий злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, за який наразі відбуває покарання.

Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_8 відбув строку призначеного йому покарання за вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 30.11.2015 року, що стало підставою для розгляду судом першої інстанції клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення за рахунок заліку у строк остаточного покарання, строку попереднього ув`язнення з 28.11.2014 року по 08.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ухвали Голопристанського районного суду Херсонської області від 12.02.2016 року.

Відповідно до змісту наявної в матеріалах справи характеристики, засудженого ОСОБА_8 переведено до дільниці соціальної реабілітації, однак відповідно до рішень Херсонського міського суду Херсонської області від 16.09.2019 року та Херсонського апеляційного суду від 24.12.2019 року відмовлено в застосуванні заохочувальних норм у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, засуджений ОСОБА_8 13 разів заохочувався, зокрема за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки, що є обов`язком засудженого, і факт його працевлаштування на добровільних засадах, жодним чином не свідчить про доведеність обставин його сумлінної поведінки та ставленнядо праці.

Під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_8 мав можливість працевлаштування, але за власної ініціативи не реалізував своє право, обґрунтувавши позицію тим, що йому було запропоновано виконання важких робіт, що свідчить про наявність обставин пристосування засудженого до умов відбування покарання.

Посилання захисника на позитивні відомості про особу ОСОБА_8 , факт наявності у нього 13 заохочень за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, самі по собі не свідчать про те, що він довів своє виправлення, та, зважаючи на характеристику особи в цілому, не мають достатнього ступеня доведеності обставин, які мають бути прийняті до уваги для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Наведені вище обставини в їх сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_8 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до положень ст.81 КК України.

А тому процес змін в особистості засудженого ОСОБА_8 за весь час відбування покарання, ще не свідчить про його виправлення.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення, є обґрунтованим, з яким погоджується і колегія суддів.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , колегія судів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 липня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3