Справа № 404/8370/21
Номер провадження 1-кс/404/2999/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , володільця ОСОБА_5 , розглянувши в приміщенні Кіровського районного суду міста Кіровограда клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження 0002725 з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2021 року слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому заявив вимогу про накладення арешту на автомобіль «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), власником якого є ОСОБА_4 та фактичним володільцем ОСОБА_5 , із забороною користування та розпорядження транспортним засобом.

Передумовою застосування такого заходу забезпечення стали наступні обставини: 07.11.2021 року близько 19:40 години ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Велика Перспективна, навпроти будинку № 64 в м. Кропивницький, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила вул. Велика Перспективна з ліва на право відносно руху автомобіля. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження та доставлена до лікувального закладу.

Під час огляду місця події від 07.11.2021 року транспортний засіб вилучили, визнали речовим доказом в порядку ст.98 КПК України, оскільки він був учасником ДТП, залишається рухомим майном, - джерелом підвищеної небезпеки, тому заявлений до арешту транспортний засіб відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст. 167 КПК України.

Мета звернення - забезпечення належних умов зберігання речового доказу для проведення подальших об`єктивних експертних досліджень.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі, просить накласти арешт на транспортний засіб, так як він є речовим доказом, існує необхідність у збереженні незмінного стану авто для подальших експертних досліджень.

Власник майна ОСОБА_4 просить залишити без задоволення вимогу слідчого в частині заборони користування авто. Наголошує, що він разом із водієм авто ОСОБА_5 щовечора відвідують потерпілу в лікарні, надають їй матеріальну допомогу.

Дослідивши письмові матеріали клопотання, заслухавши з`явившихся учасників кримінального провадження приходжу до наступного.

За результатами огляду місця події від 07 листопада 2021 року, транспортний засіб вилучили і помістили на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів Кіровоградської філії державного підприємства «Інформ-ресурси», де він і знаходиться. Автомобіль визнали речовим доказом. Згідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль має механічні пошкодження лівого дзеркала заднього виду, молдінг на дверях водія (а.к.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні. Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості відчуження, майна.

Відповідно до п. 10.1 ПДР, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. (п.п.12.1 та 12.3 ПДР)

Предметом доказування цього провадженні є дії водія, зокрема: чи вибрав водій авто безпечну швидкість руху; визначити момент виявлення небезпеки та можливість уникнути ДТП.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. (ст. 2 КПК України).

Правила дорожнього руху Україні гарантують кожному учаснику дорожнього руху право на безпеку життя та здоров`я. Дотримання безпеки дорожнього руху повинні пе6ревірити представники сторони обвинувачення (ст.36-40 КПК України) шляхом організації проведення ефективного досудового розслідування. Слідчий суддя контролює дотримання прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України). З урахуванням вимог вказаної статті та покладених на слідчого суддю обов`язків контролю дотримання прав та законних інтересів кожного учасника кримінального провадження, конкретно у даному випадку констатую наступне:

- потерпіла ОСОБА_7 , 1991 року народження від отриманих травм лікується в нейрологічному відділенні лікарні. На даний час відсутній лікарський висновок про діагноз потерпілої. Зі слів водія авто, потерпіла лежить в лікарні із пошкодженням черепу, лікарі встановлюють чи має місце перелом черепу, чи тріщина.

- з моменту події на момент постановлення цієї ухвали минуло 2 дні, тобто є логічними вимоги слідчого, що на даний час є потреба у врешті авто, так як судові інженерно-транспортні (автотехнічна та транспортно-трасологічна) експертизи не проведені, а без них не можливо провести повне об`єктивне та неупереджене досудове розслідування всіх обставин події.

- вимога власника і володільця майна щодо відмови в задоволенні клопотання слідчого в частині заборони користування є необґрунтованою, та такою, що навпаки завадить проведенню експертних досліджень. В такому незмінному стані авто власник та/або володілець позбавлений можливості керувати транспортним засобом, відповідно до вимог положення 31.4.7 Правил дорожнього руху України, якими забороняється керування транспортним засобом, яке має пошкодження стекол, дзеркал заднього виду. В даному випадку, автомобіль має пошкодження дзеркала заднього виду. До проведення експертизи, будь-які ремонті роботи з авто є не доцільними, а відтак і сама вимога власника майна про накладення арешту на авто без заборони користування втрачає свій сенс.

У випадку незастосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо засобу пересування з участю якого відбулось ДТП, він може бути переданий, відчужений. Як наслідок, учасники та сторони кримінального не зможуть виконати положення ст. 290 КПК України та по завершенню проведення досудового розслідування відкрити речові докази на ознайомлення. Крім того, під час судового розгляду неможливо буде досягнути загальної засади щодо безпосередності дослідження доказів судом. Відсутність заходу забезпечення на речовий доказ ставить під загрозу досягнення мети легітимної мети цього провадження, що є неприйнятним.

Кожен має право відстоювати власну правову позицію, тому існують обґрунтовані підстави вважати, що власники рухомого майна джерела підвищеної небезпеки та речового доказу зможуть його передати/відчужити, що порушить розумні строки, ускладнить розгляд справи. Таким чином, арешт на це майно, з підстав передбачених ч. 2 та 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна (ч. 5 ст. 171 КПК України).

Практика застосування статті першої Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, передбачає, що будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи. На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту. На виконання національного закону та міжнародної практики прокурор обґрунтував, що результати зафіксовані в протоколі огляду місця події; протокол огляду транспортних засобів, схема зіткнення автомобілів, попередній діагноз потерпілого доводить обґрунтовану підозру щодо самої події вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування арешту майна. (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України).

На початковій стадії досудового розслідування слідчий суддя, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, необхідність проведення спеціальних досліджень, ризик передачі речового доказу є достатньою умовою для застосування щодо цього рухомого майна співрозмірного виду забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно та заборона його розпорядження.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. (ч.11 ст.170 КПК України)

Заявлений до арешту транспортний засіб механічно контактував з іншими учасниками дорожньо-транспортної пригоди, тому на ньому містяться унікальні трассологічні сліди взаємодії. За таких умов, вірогідність знищення, продажу, ремонту авто, зможе призвести до втрати першочергових визначальних слідів, та як наслідок, втрати доказів кримінального провадження, а відтак не буде досягнуто завдань у цьому кримінальному провадженні.

Тимчасове втручання в права та інтереси власників та володільців арештованого майна шляхом накладення арешту, заборони розпорядження транспортним засобом співмірно і відповідає ступеню порушених суспільних інтересів захищених законом. Негативних наслідків від такого заходу забезпечення кримінального провадження, не встановлено. Арешт суттєво не позначитися на інтересах власника і третіх осіб. Керуючись ст. 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт та заборонити розпоряджатись та користуватись автомобілем «Volkswagen Jetta», реєстраційний номер НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), власником якого є ОСОБА_4 та фактичним володільцем ОСОБА_5 .

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_3 в частині реєстрації арешту майна та забезпеченню умов його зберігання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1