Провадження № 1-кс/344/7812/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , дізнавача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про скасування постанови дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 11 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000508 від 03.10.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.

ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити.

Прокурором подано заяву про розгляд скарги без її участі, в якій просила відмовити в задоволенні скарги.

Дізнавач в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечила.

Проаналізувавши доводи учасників провадження, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись зі змістом постанови про закриття кримінального провадження, а також матеріалами кримінального провадження №0000508, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 303 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України») на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Статтею 22 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчинення слідчим, дізнавачем при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий, дізнавач чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, та, передусім, враховуючи закріплені статтею 2 КПК України завдання кримінального судочинства, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення в рамках відповідного кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя звертає особливу увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, дізнавач зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000508 від 03.10.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.

Постановою дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 11 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№0000508 від 03.10.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК України).

Вважаючи вищевказану постанову про закриття кримінального провадження незаконною, потерпілий ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з даною скаргою про скасування постанови.

Так, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставами для закриття кримінального провадження став висновок дізнавача про те, що в ході проведення досудового розслідування факт реальності погроз не підтвердився, при огляді відеозаписів, наданих потерпілим під час досудового розслідування, факту висловлення реальних погроз на адресу потерпілого не встановлено.

В той же час, посилаючись в оскаржуваній постанові на відсутність складу кримінального правопорушення, дізнавачем, окрім цитування Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року, не наведено конкретних підтверджуючих належних та допустимих доказів, які були б підставами для такого висновку.

Зокрема, дізнавачем у постанові про закриття кримінального провадження не зазначено зміст пояснень кожного із допитаних свідків в даному кримінальному провадженні, не проаналізовано та за допомогою процесуальних засобів не усунуто розбіжностей у таких поясненнях, не спростовано показів свідків сторони потерпілого, які не прийнято до уваги дізнавачем.

Також дізнавачем не проаналізовано пояснення самого ОСОБА_5 , на незаконність дій саме якого і покликався у своїй заяві потерпілий, та не проаналізовано розбіжностей між його поясненнями та змістом відеозапису, наданого потерпілим, що міститься в матеріалах кримінального провадження, не надано жодної оцінки характеру конкретної інформації, яка міститься на відеозаписі.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що в постанові від 11 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження не обґрунтовано підстав для закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.129 КК України, при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження дізнавачем не наведено фактичних обставин та відповідних їм доказів, які дозволяють зробити однозначний висновок, який не залишає місця сумнівам про наявність достатніх підстав для закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.129 КК України, та які спростовують покликання скаржника про неповноту дослідження всіх обставин даного провадження.

Враховуючи вимоги статті 2 та частини 2 статті 9 КПК України висновок слідчого про закриття кримінального провадження є передчасним та не може вважатися обґрунтованим та таким, що відповідає принципам кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не вбачає підстав вважати оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження обґрунтованою та мотивованою.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Частиною 2 статті 301 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість вимог скарги та наявність підстав для її задоволення.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Зважаючи на наведене, вважаю необхідним задовольнити скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження на постанову про закриття кримінального провадження, - задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 11 грудня 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000508 від 03.10.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 21.12.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1