ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/926/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0002082, за обвинуваченням

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. П`ятницьке

Печенізького району Харківської області, який зареєстрований

за адресою:

АДРЕСА_1 , та який проживає

за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

востаннє вироком Талалаївського районного суду Чернігівської

області від 16 квітня 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України, на

підставі ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді

позбавлення волі на строк чотири роки, звільненого з виправної

колонії 20 липня 2017 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України,

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ніжин

Чернігівської області, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_3 , та який

проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України,

сторони кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
ОСОБА_3 15 липня 2021 року у невстановлений органом досудового розслідування час та місці спільно з ОСОБА_4 розробили спільний план, направлений на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме станції технічного обслуговування, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , при цьому чітко розділивши між собою свої злочинні ролі. З метою вчинення зазначеного кримінального правопорушення ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 заздалегідь розділили злочинні ролі, та діяли як співвиконавці, підготували предмети, за допомогою яких повинні були вчинити злочин проти власності.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 , пересуваючись як пасажири на автомобілі марки «Toyota Corola», державний номерний знак НОМЕР_1 , того ж дня приблизно о 08 год. 43 хв., на АЗС «Grand Petrol», яка розташована за адресою: м. Київ, пр-т М. Бажана, 19, ОСОБА_4 придбав нафтопродукт, а саме 5 літрів бензину, який помістив до каністри, тим самим підготував засіб для вчинення злочину.

Так, 15 липня 2021 року, приблизно о 09 год. 00 хв., ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх злочинних дій на знищення матеріальних об`єктів та заподіяння майнової шкоди, групою осіб згідно з розподіленими ролями та функціями, виконував свою роль, тобто утримуючи при собі каністру в якому містився нафтопродукт, а саме бензин, підійшов до станції технічного обслуговування, діючи відкрито, незважаючи на присутність свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також, що їх дії несуть відкритий характер, облив зовнішню сторону цієї станції технічного обслуговування.

У цей час, ОСОБА_4 , як співвиконавець, згідно із заздалегідь розподілених ролей та функцій, виконував свою роль, тобто знаходився поруч та спостерігав за діями ОСОБА_3 , який у свою чергу попросивши запальничку у свого знайомого ОСОБА_10 , що перебував поряд, запалив її та здійснив підпал зовнішньої сторони станції технічного обслуговування по її периметру, внаслідок чого спричинили горіння зовнішніх частин цієї станції.

Після чого, ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 , відійшовши близько 5 метрів стали спостерігати за горінням приміщення. У той час, свідок ОСОБА_11 , з метою зупинити горіння фасаду вказаної станції, почав лити на фасад з пластикової пляшки та відра воду, а інший тим часом, а саме ОСОБА_12 , користуючись тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у стані алкогольного сп`яніння та з метою затримання останніх до приїзду працівників поліції, почав їх відволікати шляхом бесіди.

У подальшому ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 були затримані працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного пошкодження чужого майна, шляхом підпалу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.

ОСОБА_4 15 липня 2021 року у невстановлений органом досудового розслідування час та місці спільно з ОСОБА_3 розробили спільний план, направлений на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме станції технічного обслуговування, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , при цьому чітко розділивши між собою свої злочинні ролі. З метою вчинення зазначеного кримінального правопорушення ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_3 заздалегідь розділили злочинні ролі, та діяли як співвиконавці, підготували предмети, за допомогою яких повинні були вчинити злочин проти власності.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_3 , пересуваючись як пасажири на автомобілі марки «Toyota Corola», державний номерний знак НОМЕР_1 , того ж дня приблизно о 08 год. 43 хв., на АЗС «Grand Petrol», яка розташована за адресою: м. Київ, пр-т М. Бажана, 19, ОСОБА_4 придбав нафтопродукт, а саме 5 літрів бензину, який помістив до каністри, тим самим підготував засіб для вчинення злочину.

Так, 15 липня 2021 року приблизно о 09 год. 00 хв., ОСОБА_4 , спільно з ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх злочинних дій на знищення матеріальних об`єктів та заподіяння майнової шкоди, групою осіб згідно із розподілених ролей, ОСОБА_3 як співвиконавець, згідно із заздалегідь розподілених ролей та функцій, виконував свою роль, тобто утримуючи при собі каністру, в якій містився нафтопродукт, а саме бензин, підійшов до станції технічного обслуговування, діючи відкрито, незважаючи на присутність свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також, що їх дії несуть відкритий характер, облив зовнішню сторону цієї станції технічного обслуговування.

У цей час, ОСОБА_4 , як співвиконавець, згідно із заздалегідь розподілених ролей та функцій, виконував свою роль, тобто знаходився поруч та спостерігав за діями ОСОБА_3 , який у свою чергу попросивши запальничку у свого знайомого ОСОБА_10 , що перебував поряд, запалив її та здійснив підпал зовнішньої сторони станції технічного обслуговування по її периметру, внаслідок чого спричинили горіння зовнішніх частин цієї станції.

Після чого, ОСОБА_4 , спільно з ОСОБА_3 , відійшовши близько 5 метрів стали спостерігати за горінням приміщення. У той час, свідок ОСОБА_11 , з метою зупинити горіння фасаду вказаної станції, почав лити на фасад з пластикової пляшки та відра воду, а інший тим часом, а саме ОСОБА_12 , користуючись тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у стані алкогольного сп`яніння та з метою затримання останніх до приїзду працівників поліції, почав їх відволікати шляхом бесіди.

У подальшому ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 були затримані працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного пошкодження чужого майна, шляхом підпалу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.

ІІ. Позиції сторін у провадженні
Прокурор просив суд визнати винними ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, кожного, призначивши кожному з них покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, із звільненням їх від відбування покарання з випробуванням на підтаві положень статей 75, 76 КК України.

Потерпілий ОСОБА_7 по завершенню судового розгляду подав до суду заяву, в якій вказав, що збитки йому відшкодовані у повному обсязі, просив не призначати обвинуваченим покарання, пов`язане із позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України визнав повністю, розкаявся.

Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , просив змінити кримінально-правову кваліфікацію дій останнього з ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України на ч. 2 ст. 355 КК України, призначивши покарання за цим законом із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України визнав частково.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин
3.1 Стороною обвинувачення були надані суду на підтвердження обставин висунутого обвинувачення наступні письмові докази:

1. витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що засвідчує дату реєстрацію провадження 15 липня 2021 року у зв`язку із затриманням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за підпал приміщення СТО за адресою: АДРЕСА_6 ;

2. постанова про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні від 15 липня 2021 року;

3. постанова про призначення групи прокурорів від 15 липня 2021 року;

4. протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15 липня 2021 року від потерпілого ОСОБА_7 ;

5. заява ОСОБА_7 про надання добровільної згоди на огляд автостанції;

6. протокол огляду місця події від 15 липня 2021 року із додатками;

7. звіт про причину пожежі 15 липня 2021 року за адресою: АДРЕСА_5 , і з фототаблицею;

8. постанова про призначення товарознавчої експертизи від 02 вересня 2021 року та звіт про витрати на її проведення;

9. висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 02 вересня 2021 року № 3518/21, відповідно до якого завдані збитки пожежею станом на 15 липня 2021 року становлять 83 598,06 грн;

10. постанова про призначення комплексної пожежотехнічної експертизи та експертизи матеріалів, речовин та виробів від 23 липня 2021 року та довідка про витрати на її проведення;

11. висновок експерта від 24 вересня 2021 року № КСЕ-19/111-21/37735 із фототаблицею;

12. відеозапис з камер зовнішнього відеоспостереження АЗС «Grand Petrol» та протокол огляду відеозапису із фототаблицею;

13. постанови про визнання та приєднання речових доказів від 15 липня 2021 року;

14. клопотання від 07 вересня 2021 року та постанова про продовження строку досудового розслідування від 10 вересня 2021 року;

15. клопотання та ухвали слідчих суддів про обрання та продовження дії запобіжних заходів;

16. результати тестування на алкоголь за допомогою приладу «Драгер»;

17. матеріали, що характеризують особи обвинувачених.

Вказані докази були оголошені прокурором під час судового розгляду та досліджені судом.

Під час їх дослідження ні обвинувачені, ні захисник ОСОБА_4 не висловили будь-яких зауважень щодо неналежності або недопустимості цих доказів.

Суд приймає вказані докази на підтвердження встановлених судом обставин, оскільки письмові докази, а саме: протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, витяг з ЄРДР, постанови про визначення групи слідчих та групи прокурорів свідчить на загал про дотримання вимог процесуального закону як щодо підстав розпочати досудове розслідування, так і дотримання вимог законності щодо його проведення.

З аналогічних підстав суд приймає як належні й допустимі докази на підтвердження надання добровільної згоди власника на огляд автостанції, щодо огляду місця події, звіт про причини пожежі, наступні рішення органу досудового розслідування щодо призначення товарознавчої та пожежотехнічної експертиз, та відповідно отримані висновки, зокрема щодо визначеного розміру заподіяних збитків внаслідок підпалу СТО на загальну суму 83 598,06 грн.

Відповідно суд вважає належними й допустимими доказами постанови при визнання певних предметів речовими доказами, клопотання та постанова про продовження строку досудового розслідування, клопотання та ухвали слідчих суддів про обрання та продовження дії запобіжних заходів.

3.2 Допити обвинувачених, потерпілого та свідка
3.2.1 Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що 14 липня зателефонував знайомому, з яким зустрівся й сидів за столом, разом випивали. Під час розмови знайомий ( ОСОБА_4 ) розповів, що батька його обдурили на СТО, забрали авто. Після, вони в стані сп`яніння почали дзвонити потерпілому, щоб зустрітися, на що він погодився, тому поїхали на Харківське шосе. Коли приїхали, то чоловік вже не піднімав слухавку. Перебуваючи у стані сп`яніння вони почали погрожувати, що якщо не буде коштів, то заподіють шкоду. У них в планах не було щось спалити, але потерпілий їх не слухав, лаявся і вони на нього. Потім вони придбали бензин, поїхали назад до місця, слухавку потерпілий не піднімав, а тому він облив двері в СТО. Підпалювали приміщення у присутності працівників СТО. Надалі приїхала поліція та їх затримали. Вину визнав повністю, неодноразово просив вибачення у потерпілого, відшкодував завдану злочином моральну шкоду.

3.2.2 Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що 14 липня ввечері він зустрівся з братом, потім поїхали до ОСОБА_13 ( ОСОБА_3 ), сиділи, випивали. Потерпілий був винен кошти його батьку, вирішили йому зателефонувати та поговорити з ним. Потерпілий погодився з ними зустрітися, тому поїхали до нього на СТО, але потрепілий не приїхав, відповів їм, що не приїде й розмовляти з ними не буде, у відповідь на що вони йому пригрозили, що підпалять СТО. Після чого викликали таксі й поїхали на заправку, де купили 4 л бензину, з яким повернулись до СТО. Поряд були свідки, які їм погрожували, але ОСОБА_13 підпалив СТО. Надалі приїхала поліція та їх затримали.

На уточнюючи запитання учасників провадження, додав, що спочатку умислу на підпал СТО не було, так лише говорили потерпілому, щоб пригрозити задля повернення боргу його батьку. Запальничку їм дав свідок ОСОБА_14 , підпалив фктично ОСОБА_13 ( ОСОБА_3 ). Потерпілому збитки відшкодовано, претензій він не має. Умисел на підпал СТО виник на місці події.

3.2.3 Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомив, що він у день події приїхав тоді, коли вже була поліція, а обвинувачені у кайданках. З обвинуваченими ніяких справ не вів, лише з батьком ОСОБА_4 . Автостанція належить йому, її підпал та розмова з обвинуваченими відбулась в один день, не пам`ятає хто саме з них йому телефонував зранку. Під час телефонної розмови відчував, що вони були п`яними, говорили йому, що винен гроші батьку ОСОБА_4 . На що він їм відповів, що сам буде вирішувати кому винен і саме з тим, кому винен, й скинув дзвінок. Надалі йому телефонував працівник СТО, який повідомив, що приїхали хлопці й вимагають гроші, відповів, щоб чекали його, збирався приїхати через годину-півтори. Коли приїхав на СТО, то там вже була поліція. Пошкодження вогнем були, фасад згорів з брамою.

Відповідаючи на питання захисника, доповнив, що має дружні відносини з батьком ОСОБА_4 ( ОСОБА_15 ), з ОСОБА_4 просто знайомий, жодних зобов`язань перед ним не має. Щодо зобов`язання, яке має перед ОСОБА_15 , то пояснив, що останній їм надав на ремонт автомобіль, який надалі треба було продати. Автомобіль відремонтували, але продали у розстрочку, тому на сьогоднішній день кошти ще не повернув. У день події мав розмову з ОСОБА_15 , повідомив його, що приїхали хлопці та вимагають кошти, на що останній відповів, що не несе відповідальності за дії свого сина ОСОБА_4 . Потерпілий не відмовлявся від своїх зобов`язань, але повідомив, що буде розмовляти лише з тим, кому винен кошти, підстав спілкуватися із ОСОБА_3 взагалі не було.

Щодо призначеного покарання на питання прокурора відповів, що не хотів би, щоб їх суворо карали, головне, щоб йому відшкодували завдані збитки.

3.2.4 Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив, що йому у день події зателефонував ОСОБА_3 та сказав приїхати, він подумав, що треба виходити на роботу. Коли зустрілись, то ОСОБА_3 сказав, щоб він дав запальничку, він надав, а ОСОБА_3 підпалив приміщення.

Відповідаючи на питання учасників провадження, додав, що зустрілись біля станції метро «Бориспільська», сів в авто й кудись поїхали, думав, що їдуть працювати, бо займаються ремонтом квартир. Проїхали біля 1 кілометра, ОСОБА_3 дістав з багажника каністру і попросив у нього запальничку, яку він йому дав. Далі ОСОБА_3 облив з каністри СТО, передню частину біля дороги, він не розумів для чого, просто дивився в іншу сторону. Вогонь погасили, невдовзі приїхала поліція.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття цього процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Суд, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, дійшов висновку, що винуватість обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у висунутому їм обвинуваченні доведена повністю.

При цьому показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відтак вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення злочину за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 , незважаючи на визнання вини частково, підтверджується повністю зібраними у провадженні доказами, зокрема показаннями обвинуваченого ОСОБА_3 , письмовими матеріалами, показаннями потерпілого та свідка. Часткове визнання вини суд визнає як намагання обвинуваченого применшити ступінь вчиненого ним кримінального правопорушення.

ІV. Кримінально-правова кваліфікація дій обвинувачених та призначення покарання
Суд остаточно визначає кваліфікацію, яка повинна надаватися з правової точки зору фактам у цьому кримінальному провадженні.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 , то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як умисне пошкодження чужого майна, шляхом підпалу, із застосуванням положень ч. 2 ст. 28 КК України, що було вчинено за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 , то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як умисне пошкодження чужого майна, шляхом підпалу, із застосуванням положень ч. 2 ст. 28 КК України, що було вчинено за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.

Водночас суд вважає безпідставними твердження захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , щодо необхідності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 355 КК України.

Так, захисник у судових дебатах наголосив на тому, що ОСОБА_4 не винен у висунутому йому обвинуваченні, обвинувачені придбали бензин лише як переконливий аргумент для спілкування із потерпілим, жодної домовленості обвинувачені між собою не мали, а в діях ОСОБА_3 мав місце ексцес виконавця. Метою візита до потерпілого було лише обурення його поведінкою та з метою примусити останнього до виконання цивільно-правових зобов`язань.

Втім, з урахуванням встановлених судом обставин під час судового розгляду, зокрема після допиту обвинувачених, потерпілого, свідка, з урахуванням встановленої послідовності розвитку подій 15 липня 2021 року, вбачається абсолютно безпідставними доводи захисника щодо відсутності жодної домовленості між обвинуваченими, неузгодженості їх дій, придбання 5 л бензину як аргумента у розмові й тому подібне. Так як спочатку телефонували потерпілому із вимогами передати їм кошти, надалі приїхали до СТО й продовжили висувати вимоги із погрозами знищити майно, але з урахуванням того, що потерпілий відмовився з ними зустрічатися, не приїхав до СТО, припинив піднімати слухавку, обвинувачені взяли таксі, на якому рушили до найближчої АЗС, де разом придбали бензин, разом повернулись до СТО, абсолютно розуміючи, що купують бензин не для розмови та вчинили підпал приіщення.

З урахуванням викладеного суд вважає також необґрунтованими доводи захисника, які суперечать встановленим судом обставинам, про нібито ексцес виконавця ОСОБА_3 , разом з яким ОСОБА_4 , що зініціював вчинення цього злочину, його й вчинив як співвиконавець, кожен виконуючи свою роль тощо. Роль кожного з них полягала у тому, зокрема, що ОСОБА_4 придбав бензин, а ОСОБА_3 вже на місці вчинення злочину вилив його та скористався запальничкою тощо.

Не має жодних підстав у суду й для кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 355 КК України.

При вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ст. 355 КК України, винний не посягає на чуже майно. Він примушує потерпілого виконати свій юридичний обов`язок, що випливає з цивільно-правових зобов`язань. Під час вчинення цього злочину посягання на власність відсутнє, більше того, винний шляхом примушування може прагнути поновити порушені з вини потерпілого відносини власності. Таким чином, вимога під час вчинення злочину, передбаченого ст. 355 КК України, може мати правомірний характер.

Разом з тим, доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України на ч. 2 ст. 355 КК України є безпідставними, оскільки у доказах, зібраних у кримінальному провадженні та досліджених судом, відсутні дані на підтвердження того, що між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 , як і з обвинуваченим ОСОБА_3 , існували будь-які цивільно-правові відносини.

Водночас серед питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, з огляду на положення ч. 6 ст. 368 КПК України, законодавець передбачив й те, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до вказаних положень процесуального закону враховано правову позицію, викладену у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08 квітня 2021 року (справа № 682/522/20, провадження № 51-157км21).

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання в межах санкції статті, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває, з середньою освітою, не працює, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Талалаївського районного суду Чернігівської області від 16 квітня 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, звільненого з виправної колонії 20 липня 2017 року по відбуттю строку покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів та вчинення його у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного суд вважає домірним призначити ОСОБА_3 покарання у мінімальних межах санкції статті з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, тяжкості вчиненого злочину, наявності двох обставин, які обтяжують покарання, рецидив злочинів та вчинення якого у стані алкогольного сп`яніння, та конкретних дій обвинуваченого як співвиконавця злочину.

При цьому, враховуючи встановлену судом одну обставину, яка пом`якшує покарання, двох обставин, які обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого та конкретні обставини вчиненого тяжкого злочину, відсутності підтверджень на відшкодування завданих потерпілому збитків, суд не вбачає підстав до звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, як про це просив прокурор, вважаючи, що мінімальне покарання за санкцією статті буде домірним вчиненому.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання в межах санкції статті, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав частково), особу обвинуваченого, а саме: під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працює, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного суд вважає домірним призначити ОСОБА_4 покарання у мінімальних межах санкції статті з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за відсутності обставин, які пом`якшують покарання, та наявної обставини, яка обтяжує покарання, ставлення до вчиненого злочину, водночас суд зважує на вчинені дії обвинуваченого як співвиконавця злочину.

При цьому, враховуючи не встановлення судом обставин, які пом`якшують покарання, обставини, яка обтяжує покарання, даних про особу обвинуваченого та конкретні обставини вчиненого тяжкого злочину, відсутності підтверджень на відшкодування завданих потерпілому збитків, суд не вбачає підстав до звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, як про це просив прокурор, вважаючи, що мінімальне покарання за санкцією статті буде домірним вчиненому.

V. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинувачених солідарно.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Під час досудового розслідування обвинуваченим обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Під час підготовчого судового засідання судом: обвинуваченому ОСОБА_3 був обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що завершив свою дію 11 грудня 2021 року, та обвинуваченому ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, що завершив свою дію 11 грудня 2021 року.

Керуючись статтями 89, 94, 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання у порядку виконання цього вироку.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання у порядку виконання цього вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з обвинувачених на користь держави у солідарному порядку витрати за проведення комплексної пожежо-технічної експертизи та експертизи матеріалів, речовин і виробів (висновок експерта від 24 вересня 2021 року № КСЕ-19/111-21/37735) у розмірі 5 491,84 грн.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

DVD-R, на якому міститься відеозапис за 15 липня 2021 року зовнішніми та внутрішніми камерами АЗС «Grand Petrol», зберігати у матеріалах кримінального провадження;

пластикову каністру білого кольору, передану на зберігання до камери схову Дарницького УП ГУНП у м. Києві, знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1