Справа № 461/7741/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/45/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2021 року,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 , -

встановила:
цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до двохсот сорока годин громадських робіт.

На підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 30 вересня 2016 року, в період часу з 20.00. год. по 21.30 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, перебуваючи у приміщенні магазину «Зара», що у торговому центрі «Форум» по вул. Під Дубом, 76 у м. Львові, шляхом вільного доступу, за відсутності уваги сторонніх осіб, таємно викрала спідницю торгової марки «Зара», вартістю 251,81 грн. та футболку торгової марки «Зара», вартістю 155,77 грн., чим завдала ТОВ «Зара Україна» матеріальної шкоди на загальну суму 407,58 грн.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 зазначає, що вирок суду є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Покликається на висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 04 жовтня 2021 року (справа №724/86/20 провадження № 51-1353кмо21) щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження постанови про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування.

Вважає, що скерований до суду обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, крім цього, такий, на думку апелянта, з огляду на відсутність процесуального рішення про призначення слідчого, складений не уповноваженою особою.

Акцентує, що прокурором та потерпілим не надано доказів на спростування показань обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що спідниця та футболка придбані нею ще раніше і є її власністю. Також, не надано доказів, що ці речі є власністю ТОВ "Зара Україна".

Не погоджується з оцінкою суду щодо письмових доказів сторони захисту, а саме копії наказу №7 від 18 листопада 2016 року про проведення інвентаризації в магазині «Зара», акта контрольної інвентаризації матеріальних цінностей магазину та довідки про рух товару.

Наголошує, що цими доказами за результатом перевірки та співставлення відомостей бухгалтерського обліку встановлено фактична кількість товару по обліку, наявна кількість товару та на підставі цього виведена нестача. Тобто, даними доказами спростовується відсутність (нестача) по бухгалтерському обліку ТОВ "Зара Україна" зазначених в обвинувальному акті футболки та спідниці.

На думку апелянта помилковим є твердження суду про те, що вищенаведений акт свідчить лише про певний облік наявних товарів на підприємстві та надходження товару на реалізацію.

Звертає увагу, що даний доказ підтверджує незаконність складання акту інвентаризації ТОВ "Зара" від 30 вересня 2016 року у зв`язку з невідповідністю його вимогам щодо порядку проведення інвентаризації та оформлення результатів проведення такої інвентаризації.

Вважає, що акт контрольної інвентаризації матеріальних цінностей від 08 грудня 2016 року та другий акт інвентаризації від 30 вересня 2016 року досліджені неповністю і поверхнево оцінені.

Акцентує, що судом першої інстанції не перевірені доводи клопотань сторони захисту щодо недопустимості доказів.

Просить повторно дослідити письмові докази, які були предметом дослідження судом першої інстанції.

Апеляційну скаргу задоволити, вирок Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2021 року скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_6 у інкримінованому їй проступку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та виступ її захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду І інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, за яке її засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, логічно пов`язаними між собою, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана у відповідності до вимог ст. 94 КПК України об`єктивна оцінка.

Зокрема, показаннями представника потерпілого ТОВ «Зара Україна» ОСОБА_9 про те, що охоронець магазину ОСОБА_10 30 вересня 2016 року повідомив йому, що затримано колишнього продавця магазину ОСОБА_6 , яка здійснила крадіжку речей та зберігала у камерах схову магазину «Сільпо», звідки, в подальшому, їх забрала та разом із охоронцем ОСОБА_10 принесла до каси магазину «Зара». Також ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_6 пояснила свої дії як помсту за незаконне, на її думку, звільнення з роботи у якості продавця-консультанта. Крім цього вказала, що придбала за допомогою мережі Інтернет спеціальну голку для зняття антикрадіжних пристроїв, яку вона передала працівникам поліції. На речах із камери схову магазину «Сільпо», антикрадіжні засоби були відсутні. Разом з тим, товарний чек у обвинуваченої був на зовсім іншу річ з цього ж магазину. Зазначив, що вищенаведені обставини були зафіксовані у відповідних протоколах про проведення слідчих дій. Також, в ході огляду було вилучено спеціальний предмет голку, якою ОСОБА_6 знімала з речей антикрадіжні пристрої.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 охоронець магазину «Зара» пояснив, що восени 2016 року продавець вказав йому на дивну поведінку із антикрадіжними кліпсами однієї з покупців. Переглянувши відео, він вирішив зачекати обвинувачену на виході з магазину і коли спрацювала антикрадіжна рамка, він запропонував ОСОБА_6 підійти до каси та підтвердити чеком оплату товару, а саме парфумів. Побачивши у її сумці ключ від камери зберігання магазину «Сільпо» спитав, чи нема там неоплачених речей з магазину «Зара», на що вона ствердно відповіла. В подальшому, вони пішли до магазину «Сільпо» і ОСОБА_6 відкрила камеру схову та дістала звідти нові жіночі речі.

Крім цього, вина обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненому підтверджується проаналізованими місцевим судом письмовими доказами, а саме: даними довідки ТОВ «Зара» станом на 30 вересня 2016 року, з якої вбачається що закупівельна вартість товару спідниці становить 251,81 грн., футболки 155,77 грн. (т.2 а.с. 64); даними довідки ТОВ «Зара» станом на 30 вересня 2016 року, з якої вбачається що закупівельна вартість товару, а саме спідниці, становить 999,00 грн., футболки 599,00 грн. з ПДВ (т.2 а.с. 65); даними протоколу огляду місця події (з фототаблицями) від 30 вересня 2016 року (т.2 а.с. 66-68), згідно якого під час проведення огляду у магазині «Зара», розташованому у торговому центрі «Форум» у м. Львові по вул. Під Дубом, 7б, було виявлено матерчату сумку, в якій знаходився антикрадіжний пристрій, а також спідниця чорного кольору та сіру футболка торгової марки «Зара», які зі слів обвинуваченої, вона викрала в магазині «Зара»; даними протоколу огляду предмету від 01 жовтня 2016 року (з фототаблицями) (т.2 а.с. 70, 71), а саме матерчатої спідниці чорного кольору та матерчатої футболки сірого кольору торгової марки «Зара»; даними протоколів огляду предметів (відеозаписів) від 03 жовтня 2016 року (т.2 а.с. 74-77) та від 20 жовтня 2016 року (т.2 а.с. 79-81).

Також, як доказ вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненому судом першої інстанції зазначено у вироку досліджені в судовому засіданні три DVD диски з камер відеоспостереження та скріншоти, на яких містяться відеозаписи, де чітко видно обвинувачену ОСОБА_6 та відображено її дії, які узгоджуються із поясненнями свідків у даному кримінальному провадженні та відповідають диспозиції інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства оглянуті безпосередньо в судовому засіданні і речові докази, а саме антикрадіжний пристрій, чорна спідниця та сіра футболка торгової марки «Зара».

Дані докази, в сукупності з іншими доказами по справі, на думку колегії суддів, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, які абсолютно повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, належно оцінені та вірно покладені в основу обвинувального вироку.
Також, з врахуванням принципу змагальності сторін в кримінальному процесі, місцевим судом проаналізовані представлені стороною захисту докази по справі, зокрема, копії наказу № 7 від 18 листопада 2016 року про проведення інвентаризації в магазині «Зара», акт контрольної інвентаризації матеріальних цінностей магазину та довідки про рух товару і на переконання колегії суддів, підставно не взято їх до уваги, зазначивши, що такі не спростовують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, а лише свідчать про певний облік наявних товарів на підприємстві та надходження товару на реалізацію.

Таким чином, з огляду на пояснення представника потерпілого ТОВ «Зара Україна» ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_10 , які абсолютно узгоджується із відеозаписами та з іншими вищенаведеними доказами, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо об`єктивності та достовірності встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, а відтак, колегія суддів вважає, що зміст і спрямованість протиправних діянь ОСОБА_6 , з врахуванням часу, місця, обстановки їх вчинення, за наявності причинного зв`язку між діями обвинуваченої та наслідками, беззаперечно утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а саме таємного викрадення чужого майна (крадіжки).
Крім цього, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно оцінив показання обвинуваченої ОСОБА_6 , як її намагання завадити встановленню істини по справі та уникнути покарання за кримінальний проступок.
Отже, на думку колегії суддів, досудове розслідування та судовий розгляд були проведені належним чином з дотриманням вимог КПК України, докази по справі зібрані у законний спосіб. Надавши перевагу одним доказам перед іншими, суд мотивував у вироку свої висновки.
Відтак, клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 про необхідність повторного дослідження доказів, колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з положень ч.3 ст. 404 КПК України, оскільки такі повно та без порушень досліджені судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, апеляційний суд не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції (Постанови Верховного Суду у провадженнях №51-1208км18, № 51-297км19, № 51-1139км18).
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність обвинувального акта вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України у зв`язку з неконкретністю обвинувачення, оскільки питання законності повернення обвинувального акта прокурору з наведеної вище підстави вже було предметом судового розгляду і ухвалою підготовчого судового засідання від 09 лютого 2017 року (т.1 а.с. 45), яка стороною захисту в апеляційному порядку не оскаржувалась, було відмовлено в задоволенні відповідного клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 .

Що стосується покликання захисника обвинуваченої про відсутність процесуального рішення про призначення слідчого для здійснення досудового розслідуванняу даному кримінальному провадженні, яке згідно висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 04 жовтня 2021 року (справа №724/86/20 провадження № 51-1353кмо21) виноситься у формі постанови, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

В судовому засіданні під час апеляційного розгляду прокурор надав копію доручення заступника начальника відділу начальника слідчого відділу Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 від 01 жовтня 2016 року на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0004416 слідчому СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 , яка і склала обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.
Так, Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 25 серпня 2021 року у справі № 663/267/19 прийшов до висновку, що визначення керівником органу досудового розслідування слідчого на підставі процесуального документа доручення не порушує вимог процесуального закону.
Своє рішення суд мотивував тим, що хоча згідно ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови, однак за змістом п.п.8, 17 ч.1 ст. 3 КПК України керівник органу досудового розслідування і слідчий є самостійними суб`єктами, повноваження яких визначено в окремих статтях КПК України 39 та 40. Положення ст. 110 КПК України не містять імперативних приписів про те, що керівник органу досудового розслідування приймає своє рішення у формі постанов.
Отже, колегія суддів вважає, що повноваження керівника органу досудового розслідування визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, у формі письмового доручення, яке містить ті самі реквізити, що й постанова, зокрема: посаду особи керівника органу досудового розслідування, час і місце складання доручення, підстави для його складання (статті 39, 214 КПК), номер кримінального провадження, внесеного до ЄРДР, не суперечать вимогам ст. 39 КПК України, воно є достатнім документом для наділення слідчого повноваженнями здійснювати досудове розслідування в конкретному кримінальному провадженні.
Прийняття рішення саме у такій письмовій формі (а не у формі постанови), на думку колегії суддів, не свідчить, що досудове розслідування здійснювалося неуповноваженою особою і що отримані під час такого розслідування докази є недопустимими з цих підстав.
Відтак, встановлені в ході апеляційного розгляду вищенаведені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 з цього приводу.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 185 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання і призначив таке у межах санкції даної частини статті.
Крім цього, колегія суддів вважає, що місцевий суд, у відповідності до вимог ст.ст. 49, 74 КК України обґрунтовано звільнив останню від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2021 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4