Дата документу 28.10.2021 Справа № 336/3334/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 336/3334/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1338/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 28 жовтня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак, проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

09 березня 2017 року приблизно о 15.15 годині ОСОБА_7 , знаходячись на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних стосунків із ОСОБА_9 , маючи умисел на заподіяння смерті особі, належним обвинуваченому ножем, який утримував в правій руці, наніс ОСОБА_9 один удар в область правої половини грудної клітини, спричинивши потерпілому проникаюче поранення правої половини грудної клітки в проекції 6го міжребер?я, з пораненням жирового привіску серця, з просочуванням крові останнього, зі скупченням крові в плевральній порожнині, з розвитком посттравматичного перикарду (запаленням серозної оболонки серця), яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Продовжуючи реалізацію свого умислу на вбивство ОСОБА_9 , ОСОБА_7 спробував вдарити ОСОБА_9 ножем знову, однак потерпілий, захищаючись, відштовхнув ОСОБА_7 руками, внаслідок чого отримав рани в області третього пальця правої кисті, в області середньої фаланги четвертого пальця правої кисті, у основи 1 пальця правої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та рани в області лівої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати умисел на вбивство ОСОБА_9 , піднятою із землі металевою трубою завдав два удари в область голови потерпілого, спричинивши останньому струс головного мозку, рану в лівій тім`яній області, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Однак ОСОБА_7 не зміг завершити скоєння вбивства ОСОБА_9 , оскільки його дії були припинені ОСОБА_10 , що перебував на території домоволодіння, а ОСОБА_9 було своєчасно надано медичну допомогу, внаслідок чого потерпілий залишився живим.

Таким чином ОСОБА_7 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Вироком колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2021 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, і йому призначено покарання у вигляді 9-ти (дев`яти) років позбавлення волі.

В строк відбування покарання ОСОБА_7 згідно ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838 від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 09 березня 2017 року по 14 лютого 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в якості компенсації матеріальної шкоди 6691,84 гривень та в якості компенсації моральної шкоди 50000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 615,72 гривень.

Вирішена доля речових доказів.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваним вироком, вважає, що він підлягає скасуванню, оскільки ухвалений без його участі в судовому засіданні.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оголошення вироку відбувалось в режимі відеоконференції, під час чого відбувся збій електроенергії та він не мав можливості дізнатись повне рішення суду.

Також суд не взяв до уваги той факт, що у сторони обвинувачення відсутній жоден прямий доказ на підтвердження його вини.

Слідчий експеримент проводився не на місці злочину, тому під час його проведення не відображено повну картину дій для відповідної експертизи.

Сторона обвинувачення обґрунтувала його вину лише за характером поранення та на підставі особистих міркувань.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваним вироком, вважає, що він підлягає скасуванню у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину «поза розумним сумнівом».

Просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд не спростував отримання обвинуваченим від потерпілого не менше 11 травматичних впливів в область голови, обох рук та лівої ноги.

Вказує, що як вбачається з показань потерпілого, у нього з обвинуваченим виник словесний конфлікт, в ході якого саме потерпілий запропонував обвинуваченому вийти з будинку. Потерпілий перший схопив фрагмент металевої труби, таким чином озброївшись. Бійка потерпілого із обвинуваченим тривала, аж поки потерпілий не відступив до старого будинку у цьому ж дворі. Потерпілий не зміг пояснити коли саме та у який спосіб він отримав удар ножем, оскільки не помітив.

Крім того, колишня дружина свідка ОСОБА_11 повідомляла останнього, що дружина потерпілого телефонувала їй з пропозицією сплатити кошти за те, щоб свідок надав визначені показання.

Також зазначає, що виходячи із розташування об`єктів у дворі домоволодіння, де відбувалася бійка, потерпілий мав безліч можливостей втекти та уникнути бійки, але він цього не зробив, оскільки сам же її і розпочав.

Обвинувачений у своїх показаннях також зазначав, що бійку розпочав саме потерпілий. Показання ОСОБА_7 про те, що у нього не було жодного умислу на вбивство, він цього не бажав та вбити потерпілого не намагався, жодними доказами по справі не спростовуються.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_9 вибив ніж із руки обвинуваченого, не підкріплені доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження.

Крім того, твердження суду, що ініціатором конфлікту був ОСОБА_7 суперечать показанням потерпілого про те, що саме він викликав ОСОБА_7 на двір для з`ясування стосунків. Суд залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_9 також наносив удари ОСОБА_7 , отже, твердження, що ОСОБА_7 продовжував заподіювати потерпілому удари металевою трубою в область голови, є твердженнями, що витягнуті з контексту подій і не містять доказового значення.

У судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі (т. 4 а.п. 247). Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі потерпілого ОСОБА_9 .

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав апеляційні скарги. Зазначив, що стороною обвинувачення були зібрані докази лише проти нього. Визнає, що спричинив потерпілому поранення, однак вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України.
Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційні скарги. Зазначив, що суд не приділив уваги діям самого потерпілого.
Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам та доводам апеляційних скарг, вказавши, що вирок суду є законним та обґрунтованим. Судом було досліджено і роль потерпілого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні, під час ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 15, ч. 1ст. 115 КК України не визнав, частково визнав обставини події, а саме, що в ході вербального конфлікту ОСОБА_9 зненацька вхопив металеву трубу та почав наносити йому удари нею, влучивши при цьому по лівій нозі в області коліна, спричинивши тілесні ушкодження. Падаючи, він ( ОСОБА_7 ) вихопив з зовнішньої кишені куртки ніж та махнув ним перед собою з метою захистись, не помітивши, чи влучив чи ні. Потім ОСОБА_9 відійшов та повернувся із металевим кутком, яким продовжив наносити йому удари. Він, у свою чергу, наніс два чи три удари металевою трубою по голові ОСОБА_9 . Після цього вийшов один з різноробочих та розтягнув їх. Вказував, що його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки він не мав умислу на вбивство потерпілого.

Проте, незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Так, за показами допитаного в суді першої інстанції потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_7 працював у нього на об`єкті, виконував будівельні роботи. Під час виконання робіт ОСОБА_7 разом з іншими робітниками зіпсували камін, на що він висунув вимогу відшкодувати збитки або відремонтувати камін, інакше він відрахує збитки з їх зарплат. В той день ОСОБА_7 приїхав на об`єкт за зарплатою, він показав ОСОБА_7 на камін, зазначивши, що він не вірдемонтований, після чого між ними розпочався словесний конфлікт, в ході якого він запропонував ОСОБА_7 вийти з будинку та вони почали спускатись на перший поверх. Він пішов разом із ОСОБА_7 , оскільки мав ключі від хвіртки. Коли він дійшов до дверей, обернувся та побачив як ОСОБА_7 , який стояв на сходах вище, щось дістає з внутрішньої кишені куртки, за характерним блиском він вирішив, що це ніж. Побоюючись агресії з боку ОСОБА_7 , він вхопив фрагмент металевої труби. В цей момент ОСОБА_7 кинувся на нього, він трубою намагався вибити з руки ОСОБА_7 ніж, вдаривши обвинуваченого по руці, а також міг хапатись за ніж. Потім в ході бійки ОСОБА_7 вихопив у нього трубу та наносив йому трубою удари, потрапивши по руці та три рази по голові. Відступаючи, він підібрав металевий куток та вдарив по лівій нозі ОСОБА_7 , у якого в той момент в лівій руці був фрагмент труби, а в правій руці ніж.

Показання потерпілого ОСОБА_9 , надані під час судового розгляду узгоджуються з поясненнями, наданими ним під час проведення слідчого експерименту за його участю.

Так, згідно протоколу слідчого експерименту від 19.05.2017 року потерпілий ОСОБА_9 пояснив та продемонстрував події, які відбулись 09.03.2017 року, вказавши, що в ході зустрічі між ним та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, після чого він запропонував ОСОБА_7 покинути домоволодіння. Далі потерпілий попереду, а ОСОБА_7 позаду, попрямували до виходу, при цьому ОСОБА_7 йшов позаду потерпілого та перебував вище на сходинці. Обернувшись, він побачив, як ОСОБА_7 дістає з-під куртки предмет, який нагадував ніж. Піднявши трубу, яка перебувала поряд, він намагався трубою вибити с рук ОСОБА_7 вищевказаний предмет. Далі ОСОБА_7 наблизився до нього та між ними зав?язалась бійка, в ході якої потерпілий намагався вибити з рук ОСОБА_7 предмет, схожий на ніж, та в ході бійки втратив трубу. Далі ОСОБА_7 , продовжуючи перебувати на сходинах, почав наносити удари трубою по голові потерпілого, від яких потерпілий захищався, закриваючись лівою рукою. Потім потерпілий та обвинувачений перемістились в дальню частину двору в полісадник, при цьому ОСОБА_7 продовжував утримувати трубу в руці. Потерпілий підібрав з землі металевий куток, яким почав наносити удари ОСОБА_7 , влучивши в область лівої гомілки. Після нанесення удару, ОСОБА_7 зупинився, а потерпілий попрямував до будинку, спостерігаючи при цьому, що ОСОБА_7 , начебто, щось підіймає з землі. ОСОБА_9 зайшов до будинку, де зустрів мати господаря будинку та відчув, що у нього на голові кров, а потім побачив, що в області живота у нього також кров, а з правої сторони грудної клітки рана (т. 3 а.п. 38-48).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що сам обвинувачений в ході судового розгляду не заперечував факту застосування ножа та подальшого нанесення потерпілому ударів металевою трубою по голові.

Під час проведення слідчого експерименту 01.06.2017 року обвинувачений також продемонстрував події, що відбувались в той день, зазначивши, що в ході бійки він махнув ножем в бік потерпілого, але удару не відчув, потім він наніс потерпілому два чи три удари по голові металевою трубою (т. 3 а.п. 51-60).

Доводи обвинуваченого про те, що слідчий експеримент проводився не на місці злочину, що, на його думку, вплинуло на відображення повної картини дій для відповідної експертизи, колегія суддів вважає неспроможними, виходячи з наступного.

Слідчий експеримент є окремою слідчою дією, яка полягає у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Слідчий експеримент не завжди пов`язаний з місцем події, він може бути проведений залежно від його мети і не на місці події.

В даному випадку слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_7 було проведено, зокрема, з метою встановлення механізму спричинення тілесних ушкоджень останнім потерпілому, у зв`язку з чим місце його проведення не має для цього вирішального значення.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що слідчий експеримент проводився за участю захисника обвинуваченого, при цьому, жодних заяв чи зауважень з приводу проведення вказаної слідчої дії від сторони захисту не надходило.

Крім того, як потерпілий, так і обвинувачений не оспорюють загальних обставин конфлікту, зокрема і місце його розвитку.

Допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили, що дійсно через пошкодження на будівельному об`єкту каміну та покладення збитків на працівників, виникли неприязні відносини до ОСОБА_9 , підтвердив дзвінок обвинуваченого, в ходе якого останній сповістив, що спричинив потерпілому тілесні ушкодження. Свідок ОСОБА_12 додатково повідомив про конфлікти між обвинуваченим із потерпілим з наведеного приводу, звільнення потерпілим обвинуваченого та підтвердив конфлікт на вказаному об`єкті між даними особами саме 09.03.2017 року.

Показанням потерпілого та вказаних свідків судом першої інстанції у вироку була надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, з правильністю якої погоджується колегія суддів.

Протиріч, які є суттєвими щодо обставин події, у показаннях свідків не вбачається.

При цьому, допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 не були безпосередніми оцевидцями подій, але їх свідчення відтворюють певні обставини, які є предметом розгляду у даному кримінальному провадженні і сприйняті судом у сукупності із іншими доказами, які між собою узгоджуються.

Посилання захисника на те, що свідок ОСОБА_11 зазначив в суді, що його колишня дружина казала йому, що їй телефонувала дружина потерпілого на пропонувала сплатити кошти за надання свідком відповідних показів, не свідчить про дачу свідком ОСОБА_11 , який був попереджений про кримінальну відповідальність, неправдивих показань.

Крім того, місцевим судом були безпосередньо досліджені і письмові докази, яким надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України та обґрунтовано покладено їх в основу обвинувального вироку.

За протоколом огляду місця події від 09.03.2017 року, оглянуто домоволодіння по АДРЕСА_2 та прилеглої території, під час якого виявлено та вилучено сліди речовини бурого кольору, металеву трубу зі слідами речовини бурого кольору, металевий годинник та ніж складний зі слідами речовини бурого кольору (т. 2 а.п. 167-189).

Згідно із протоколом затримання особи від 09.03.2017 року в ході обшуку у ОСОБА_7 , в присутності захисника, зокрема, вилучено складний ніж (т. 3 а.п. 86-88).

За поясненнями самого обвинуваченого, ніж, який він в подальшому застосував відносно ОСОБА_9 він вихопив із зовнішньої кишені куртки, отже судова колегія зауважує, що на зустріч із потерпілим ОСОБА_7 прийшов озброєним.

Відповідно до висновків експерта № 792 та № 793 від 30.03.2017 року визначено групу крові ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (т. 2 а.п. 197, 198).

Висновком експерта № 794 від 28.04.2017 року встановлено наявність крові людини на фрагментах черепиці та гумового килиму, вилучених з місця злочину, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_9 . Також не виключається домішка крові ОСОБА_7 за наявності у нього на момент події тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею (т. 2 а.п. 199-201).

Згідно із висновком експерта № 8-231 від 16.06.2017 року встановлені генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Сліди крові на фрагменті черепиці та фрагменті гумового килимка, а також на поверхні металевої труби, вилучених при огляді місця події, на спортивних штанах та куртці ОСОБА_9 співпадають за своїми ознаками зі зразком крові ОСОБА_9 . Сліди крові на поверхні клинка ножа містять, зокрема ознаки крові ОСОБА_9 (т. 2 а.п. 222-235).

Відповідно до висновків експерта № 286 від 26.05.2017 року та № 199 від 22.05.2017 року пошкодження на правій полочці куртки та відповідне йому за локалізацією пошкодження на джемпері, пошкодження на спинці куртки ОСОБА_9 були спричинені пласким одностроннєгострим колюче-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа, найбільша частина зануреної частини якого становила на менш 11 мм. Не виключається можливість виникнення пошкоджень внаслідок застосування наданих для експертизи ножів (т. 2 а.п. 219-221, 244).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 951 від 18.04.2021 року виявлені у ОСОБА_9 проникаюче поранення правої половини грудної клітини в проекції 6-го міжребер?я, з пораненням жирового привіску серця, з просочуванням крої останнього, зі скупченням крові в плевральній порожнині, з розвитком пост травматичного перикардиту (запаленням серозної оболонки серця) кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Рани в області 3-го пальця правої кисті, в області середньої фаланги четвертого пальця правої кисті, у основи 1го пальця правої кисті, струс головного мозку, рана в лівій тім`яній області у ОСОБА_9 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Рани в області лівої кисті ОСОБА_9 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані ушкодження утворились від дії предмета (предметів), що мають колюче-ріжучі властивості. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить терміну, вказаному освідуваним (т. 2 а.п. 247-249).

За висновком комісійної експертизи № 200/к від 01.06.2017 року ОСОБА_9 були спричинені наступні тілесні ушкодження: проникаюче поранення правої половини грудної клітки в проекції 6го міжребер?я, рани в області 3-го пальця правої кисті, в області середньої фаланги четвертого пальця правої кисті, у основи 1-го пальця правої кисті, струс головного мозку, рана в лівій тім`яній області, рани в області лівої кисті, котрі були кваліфіковані згідно Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Характер та локалізація ушкоджень грудної клітини вказують на те, що воно виникло внаслідок занурення клинка ножа в указану ділянку тіла (т. 3 а.п. 1-7).

З висновку експерта № 952 д від 18.04.2017 року вбачається, що взаєморозташування потерпілого та нападаючого в момент спричинення тілесного ушкодження могло бути будь-яким при умові доступності відповідної ділянки тіла для нанесення удару. Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворились не менш ніж від шести травматичних дій. Судово-медичних даних, що дозволяють судити про послідовність нанесення ударів, немає (т. 2 а.п. 249а-250).

Висновок експерта № 1452 від 29.05.2017 року засвідчує, що виявлені у ОСОБА_7 садно в області лоба зліва, на верхній повіці лівого ока, в області лівого передпліччя, в області 1-го пальця лівої кисті, в області проксимальної та дистальної фаланг 5-го пальця лівої кисті, на тильній поверхні правої кисті, у основи 4-го пальця правої кисті, в області проксимальної фаланги 5-го пальця правої кисті, синець в області лівої гомілки кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Давність утворення тілесних ушкоджень в межах 5-7 діб на момент огляду (дата огляду в висновку не зазначена). Враховуючи локалізацію видимих пошкоджень у ОСОБА_7 , йому було нанесено не менше 11 травматичних впливів. Виявлені пошкодження були спричинені в короткий проміжок часу. Діагноз «ушиб ділянки лівого колінного суглобу», виставлений ОСОБА_7 10.03.2017 року в травмпункті КУ «МКЛЕ та ШМД» об`єктивними даними не підтверджений та не враховується при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень (т. 3 а.п. 20-22).

Судова колегія зауважує, що всі виявлені у обвинуваченого ОСОБА_7 тілесні ушкодження, які виявлені в області рук, співдають із заявленою потерпілим та самим обвинуваченим локалізацією спричинених потерпілим ОСОБА_9 . ОСОБА_7 тілесних ушкоджень та пов`язані із вимушеним застосуванням потерпілим труби з метою вибити із рук обвинуваченого ножа, який останній демонстрував для застосування, погрожував, а в подальшому і застосував відносно ОСОБА_9 .

Отже, на переконання колегії суддів, сукупність досліджених доказів у логічному їх поєднанні не викликає жодного сумніву у доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому злочині доведена за критерієм «поза розумним сумнівом».

Будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці вказаних доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з їх обґрунтованістю, мотиви, з яких було прийнято вказане рішення, докладно, логічно та переконливо викладено в оскаржуваному вироку, а доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника їх не спростовують.

Таким чином, дії ОСОБА_7 , за вищевказаними обставинами, відповідають кваліфікації за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Поряд із цим, надаючи оцінку доводам захисту в частині відсутності у ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілого, колегія суддів зазначає, що для відмежування замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків.

Згідно з ч. 3 ст. 15 КК України, замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Вирішуючи питання про мету і спрямованість умислу ОСОБА_7 , а також надавши оцінку позиції захисту про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 України, колегія суддів виходить із змісту показань як потерпілого ОСОБА_9 , так і самого обвинуваченого ОСОБА_7 , що не суперечать один одному, даних, що містяться у протоколах проведення слідчих експериментів за участю обвинуваченого та потерпілого, висновках судово-медичних експертиз.

Так, колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 мав тривалі неприязні відносини до потерпілого, конфліктував із ОСОБА_9 , прийшов на зустріч із потерпілим, озброївшись ножем, після чергового словесного конфлікту з потерпілим, ножем наніс удар ОСОБА_9 в грудну клітку, після чого обвинуваченим продовжено нанесення потерпілому ударів по голові металевою трубою та припинено вказані дії лише після того як потерпілий почав відступати в бік будинку на території домоволодіння, де дії обвинуваченого були припинені іншим різноробочим ОСОБА_10 .

При цьому, відповідаючи на доводи обвинуваченого про спонтанність дій та лише розмахування ножем, судова колегія їх відхиляє, оскільки за висновками судово-медичної експертизи у потерпілого зафіксовано наявність не порізів, а саме проникаючого поранення правої половини грудної клітки.

Звертаючись до змісту протоколу огляду місця пригоди та фото таблиці до нього у співставлення із висновками експерта № 199 від 22.05.2017 року (т.2 а.с.244-246) щодо огляду одягу потерпілого та виявленого пошкодження куртки у порівняння із наданим на експертизу ножем, який збігається із вилученим зі слідами крові з місця пригоди, слід відмітити, що найбільша частина зануреної частини клинка ножа по ширині становила не менше 11 мм., що з урахуванням опису наданого для дослідження ножа, відповідає приблизно 3 см. довжині ножа від його острія, а саме вказує на його занурену довжину, що мало місце навіть за обставин постійного переміщування потерпілого, який намагався захиститися від обвинуваченого і одночасно вказує на застосування останнім удару ножем із достатньою силою.

На думку колегії суддів, ОСОБА_7 , завдавши удар ножем потерпілому, повинен був і міг усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій, його локалізацію в життєво важливі органи, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки та мав умисел на вбивство потерпілого. Припинив свої дії обвинувачений з причин, які не залежали від його волі, саме цей факт і є визначальним для кваліфікації його дій саме як не закінчений замах на вбивство.

Крім того, про наявність прямого умислу у обвинуваченого ОСОБА_7 на заподіяння смерті потерпілому свідчать також індивідуальні особливості знаряддя злочину, посилання на яке містять судово-медичні експертизи № 286 від 26.05.2017 року та № 199 від 22.05.2017 року, зокрема щодо загальної довжини клінка ножа, яка становить 76 мм., це знаряддя було взято обвинуваченим з метою нанесення ударів, удар був проникаючим, направленим в область розташування життєво важливих органів, які очевидно розташовані в області грудної клітки, і з достатньою силою, яка обумовила вказане поранення. В подальшому, внаслідок того, що потерпілий вибив з руки обвинуваченого ніж металевою трубою, не зупинився на досягнутому, а вихопивши у потерпілого металеву трубу, продовжив заподіювати йому нею удари в область голови, яка є також життєво важливим органом.

Колегія суддів вважає доводи сторони захисту про відсутність умислу у ОСОБА_7 на позбавлення життя потерпілого - неспроможними, так як про дійсний умисел особи свідчать її дії: ОСОБА_7 , наносячи потерпілому кілька ударів у область життєво важливих органів, а саме удар ножем в область грудної клітки, з проникненням рани у плевральну область, а також удари металевою трубою в область голови, діяв усвідомлено, цілеспрямовано і бажав настання смерті ОСОБА_9 .

Власне локалізація заподіяного ножового поранення та ступінь тяжкості в цьому конкретному випадку дають підстави зробити висновок про спрямованість умислу ОСОБА_7 саме на умисне вбивство потерпілого, однак він не довів свій умисел до кінця, у зв`язку з тим, що його дії були припинені сторонньою особою, після чого потерпілому було своєчасно надано медичну допомогу.

Доводи захисника про те, що потерпілий перший спровокував бійку, спростовуються показаннями потерпілого, наданими суду під присягою, з яких вбачається, що спускаючись сходами, він повернувся до обвинуваченого та побачив як ОСОБА_7 дістає з карману предмет, схожий на ніж, тому він схопив металеву трубу, щоб вибити ніж з рук обвинуваченого.

Вказані показання потерпілого узгоджуються з сукупністю інших доказів та не викликають сумнівів у колегії суддів щодо їх достовірності.

Отримання обвинуваченим не менше 11 травматичних ударів засвідчує факт бійки між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 та застосування потерпілим підручних предметів для відвернення активних дій обвинуваченого, спрямованих на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ножем і одночасно вказує на не припинення дій з боку обвинуваченого та, навпаки, на їх цілеспрямованість.

Твердження захисника про відсутність доказів того, що потерпілий вибив ніж з рук обвинуваченого, спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_12 щодо застосування потерпілим металевої труби, поясненнями потерпілого, який зазначав, що металевою трубою бив по руках ОСОБА_7 , намагаючись вибити ніж та хопаючись за ніж.

Зазначені показання потерпілого підкріплюються висновком судово-медичної експертизи № 951 від 18.04.2021 року та висновком комісійної експертизи № 200/к від 01.06.2017 року, якими встановлено наявність у потерпілого тілесних ушкоджень у виді рани в області 3-го пальця правої кисті, в області середньої фаланги четвертого пальця правої кисті, у основи 1-го пальця правої кисті, які утворились від дії предмета (предметів), що мають колюче-ріжучі властивості.

Про намагання потерпілого вибити ніж у обвинуваченого також свідчить й висновок судово-медичного експерта № 1452 від 29.05.2017 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження переважно в області рук.

Посилання в апеляційній скарзі захисника, що потерпілий не зміг пояснити коли та у який спосіб отримав удар ножем, не впливає на факт отримання ОСОБА_9 при встановлених обставинах ножового поранення і висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину.

Стосовно доводу обвинуваченого про неможливість дізнатись повне рішення суду через збій електроенергії під час оголошення вироку в режимі відеоконференції, колегія суддів вважає, що вказана обставина не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з огляду на те, що копія вироку була вручена обвинуваченому через адміністрацію установи виконання покарань, де він відбуває покарання. Після чого, обвинувачений скористався своїм правом на оскарження вироку, таким чином його права не були порушені.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що збій електроенергії під час оголошення вироку не вплинув та не міг вплинути на законність ухваленого вироку, а згідно ч.1 ст. 376 КПК України, вирок проголошується негайно після виходу суду із нарадчої кімнати.

Рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді даного провадження колегією суддів не встановлено, та інших переконливих доводів апеляційних скарг, які б безумовно спростовували висновки суду та були підставою для скасування вироку, апелянтами не наведено і при розгляді апеляційних скарг не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок колегії суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2021 року відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4