ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/536/22 Справа № 214/5810/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 до 04 лютого 2022 року.
Мотивуючи постановлене рішення суд врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені тяжких умисних злочинів, за одне з яких передбачене покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, а також те, що на теперішній час щодо обвинуваченого направлені до суду ще 2 обвинувальні акти, та встановивши наявність ризиків, визначених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, буде не достатнім для запобігання наведеним у клопотанні ризикам, внаслідок чого продовжив застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись з цим рішенням, обвинувачений подав апеляційну скаргою, в якій вказує на незаконність ухвали, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Посилається й на те, що клопотання прокурора було вручено йому із порушенням вимог ст. 184 КК України. При цьому, ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цей час відсутні, тому просить ухвалу скасувати, та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби за місцем його проживання.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
З огляду на те, що від захисника та прокурора не надходило клопотань про їх обов`язкову участь в апеляційному розгляді скарги, проти чого не заперечував обвинувачений, апеляційний суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності прокурора та захисника.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , суд зазначає таке.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувають об`єднані матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за №0000785 від 19 травня 2020 року та № 0000082 від 22 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України.
На стадії досудового розслідування 28 квітня 2021 року було обрано щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який за наслідком розгляду клопотання прокурора, неоднарозово продовжувався судом першої інстанції, останній раз 06 грудня 2021 року.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, за одне з яких передбачене покарання до 10 років позбавлення волі, особу обвинуваченого, який немає міцних соціальних зв`язків, а також те, що судовий розгляд ще триває, й дійшов висновку, що ризики передбачені п. п. 1, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме спроби обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому звинувачується, продовжують існувати, внаслідок чого є необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим.
Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, апеляційним судом не встановлено.
Разом з цим, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, а стороною захисту доказів на підтвердження таких надано не було.
Доводи обвинуваченого про те, що прокурор не дотримався вимог ч. 2 ст.184, ч. 3 ст. 199 КПК України є неспроможними, та ці обставини були об`єктом дослідження суду при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка.
Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування саме цього заходу забезпечення кримінального провадження.
При цьому, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України від 16.05.2013, яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, вмотивованість і обґрунтованість ухвали, яка постановлена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4