Справа № 509/5995/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої - ОСОБА_6 ,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь кримінальне провадження №0001200 від 14.06.2018 р., з обвинувальним актом, яким:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженець м. Миколаєва, громадянин України, українець за національністю, одружений, маючий на утриманні неповнолітнього сина, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,та проживаєза адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 07.12.2011 року Новоодеським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців та 10 днів позбавлення волі (звільнився 30.04.2014 року),
обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

21.12.2018 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 вересня 2021 р. обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за якій законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, за ч. 2 ст. 289 КК України.

01.11.2021 р., в ході проведення судового засідання Овідіопольським районним судом, прокурором заявлене клопотання про продовження дії ОСОБА_4 запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою. Прокурор вважає, що у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України під час судового розгляду справи встановлена наявність ризиків, які дають підстави вважати про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також унеможливлюють застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу під час судового розгляду справи, а саме: п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України: ОСОБА_4 може переховуватися від суду, так як вчинив тяжкий злочин, відразу після вчинення злочину почав переховуватися від органу досудового розслідування в зв`язку з чим перебував у розшуку, під час судового розгляду справи повторно був оголошений розшук, не має постійного місця проживання на території Одеської області, офіційно не працевлаштований, раніше засуджений судом за вчинення умисного корисливого злочину; п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України: може вчинити інші кримінальні правопорушення, так як ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, та для можливого відвернення покарання, може вчинити новий злочин для приховування попереднього, а також продовжувати займатися злочинною діяльністю, так як у нього немає постійного джерела доходів, міцних соціальних зав`язків, а також має не зняту судимість за вчинення умисного тяжкого корисливого злочину.

Обвинувачений та його захисник проти його задоволення заперечували, заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, мотивуючи це тим, що ОСОБА_4 страждає на гепатит, працевлаштований, має позитивні характеристики з місця проживання та роботи, повністю розрахувався з потерпілою за матеріальну шкоду, спричинену злочином.
Потерпіла ОСОБА_6 підтвердила, що ОСОБА_4 повністю розрахувався з нею за матеріальну шкоду, спричинену злочином, підтримала клопотання захисника, та просила змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.
Відповідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України - кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді відповідних клопотань про обрання запобіжного заходу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою - є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, судом враховується правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Неистяк проти Словаччини»,заява №65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі проти Польщі» (Ladentv. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі « Хайредіновпроти України» (v. Ukraine),заява № 38717/04, п. 86).

На підставі досліджених матеріалів провадження, суд вважає встановленим наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує прокурор у своєму клопотанні.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Суд вважає, що прокурором ні в клопотанні, ні в поясненнях в судовому засіданні не надано аргументованого обґрунтування неможливості застосування до підозрюваного інших, передбачених КПК України видів запобіжних заходів крім тримання під вартою, крім того, суд враховує надані суду докази, які позитивно характеризують обвинуваченого, факт повного відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином, а також позицію потерпілої з цього питання, тому суд вважає за необхідне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, і застосування саме такого запобіжного заходу забезпечить належне виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , задовольнити частково.
Змінити, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, з 22.00 до 06.00 наступної доби, за адресою, АДРЕСА_2 , на строк 60 днів, до 31.12.2021 р.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати до суду за першим викликом;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання, роботи, а також зміну засобів зв`язку.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_4 про наслідки ухилення від покладених обов`язків.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під арешту в залі суду негайно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 04.11.2021 р. о 13.55 годині.

Головуючий суддя ОСОБА_1