Справа № 947/3956/22
Провадження № 1-кс/947/3002/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.03.2022 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, режимі відеоконференції, в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 000128 від 15.01.2021 року відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харцизьк, Днецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 18.12.2020 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, та який на даний час притягується до кримінальної відповідальності Київським районним судом м. Одеси за обвинуваченням у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 189, ч.2 ст. 146 КК України, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимими за скоєння умисних кримінальних правопорушень відповідних висновків для себе не зробили та знову скоїли умисне кримінальне правопорушення.
Так, 23.12.2016 ОСОБА_7 затриманий за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України та на підставі ухвал слідчих суддів Приморського районного суду м. Одеси в період з 26.12.2016 по 08.04.2021, перебував у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» (далі ДУ «ОСІ»).
Також, 08.11.2021, ОСОБА_7 затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та на підставі ухвал слідчих суддів Приморського районного суду м. Одеси в період з 08.11.2021 по 14.01.2022, перебував у ДУ «ОСІ».
Крім того, 03.10.2020, ОСОБА_5 затриманий за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2
ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України, та на підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Одеси з 06.10.2020 перебуває у ДУ «ОСІ».
Встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 під час перебування в статусі слідчо-заарештованих в ДУ «ОСІ», підтримуючи злодійські традиції, не бажаючи ставати на шлях виправлення, тобто процесу позитивних змін, які відбуваються в їх особистості та створюють у них готовність до самокерованої правослухняної поведінки, не підкорюючись вимогам чинного законодавства України, що визначають порядок утримання та перебування ув`язненими в слідчих ізоляторах, правилам поведінки в зазначених установах, а також загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, використовуючи свої особисті якості та можливості здобули повагу та авторитет серед заарештованих та засуджених, як особи в статусі суб`єкта злочинного впливу.
Так, згідно з правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, які затверджені наказом Міністерства юстиції України 14.06.2019 № 1769/5, ув`язненні зобов`язані:
- додержуватися розпорядку дня, встановленого в СІЗО, виконувати законні вимоги адміністрації СІЗО та персоналу СІЗО. Не здійснювати умисних дій, що загрожують життю і здоров`ю інших осіб, а також принижують їх гідність;
- дотримуватися санітарно-гігієнічних правил, мати охайний зовнішній вигляд, постійно підтримувати чистоту в камері. Після підйому заправляти свої ліжка і здійснювати вологе прибирання камери (жилого приміщення);
- бути ввічливими між собою, а також з адміністрацією СІЗО та персоналом СІЗО, вставати з ліжок, вітаючись з адміністрацією СІЗО і персоналом СІЗО, шикуватися в шеренгу під час проведення кількісних перевірок;
- не вступати в суперечки з адміністрацією СІЗО та персоналом СІЗО, не принижувати їх гідність, не перешкоджати виконанню ними своїх обов`язків. На вимогу адміністрації СІЗО та персоналу СІЗО повідомляти свої прізвище, ім`я, по батькові;
- дотримуватися тиші після сигналу «Відбій» та норм шуму протягом дня, а також правил поведінки і чистоти у двориках для прогулянок;
- дбайливо ставитися до інвентарю, обладнання та іншого майна СІЗО, дотримуватися правил пожежної безпеки, а також безпеки під час поводження з електроприладами;
- за призначенням персоналу СІЗО чергувати в камері по черзі.
Ув`язненим і засудженим забороняється:
- порушувати правила поведінки та правила тримання під вартою;
- без дозволу персоналу СІЗО виходити з камер та інших приміщень режимних корпусів;
- порушувати лінію охорони та встановлені межі СІЗО;
- чинити опір законним діям персоналу СІЗО, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших ув`язнених і засуджених;
- продавати, дарувати або відчужувати в інший спосіб на користь інших осіб, які тримаються в СІЗО, предмети, вироби і речі, що перебувають в особистому користуванні;
- відбирати речі та предмети в інших осіб;
- перегукуватися і перестукуватися, а також встановлювати в будь-який інший спосіб зв`язок з особами, які перебувають в інших камерах, а під час прогулянки - з особами, які перебувають у сусідніх двориках;
- викидати будь-які предмети з вікон, перебувати на підвіконні, закривати наглядові вічка у дверях і стінах камер;
- порушувати цілісність підлоги, стелі, стін, дверей, решіток, робити на них будь-які написи і помітки, псувати книги та інші предмети і речі, що видаються для користування у СІЗО, а також наклеювати, вивішувати будь-що на стіни, вікна, інвентар, що належить СІЗО;
- завішувати спальні місця та мінятися ними без дозволу персоналу СІЗО;
- тримати та розводити тварин (засуджені, залишені у СІЗО для роботи з господарського обслуговування, можуть тримати тварин з дозволу адміністрації СІЗО);
- користуватися будь-якими саморобними електроприладами, без дозволу персоналу СІЗО самостійно проводити будь-які ремонтні роботи в камері;
- виготовляти, зберігати і користуватися предметами, речами, напоями та речовинами, забороненими для передавання ув`язненим і засудженим, а також для користування та зберігання при собі;
- грати в карти, а також інші азартні ігри з метою одержання матеріальної вигоди, а також організовувати їх;
- заподіювати собі або іншим особам тілесні ушкодження, у тому числі за допомогою іншої особи, а також завдавати умисної шкоди своєму здоров`ю з метою ухилення від виконання встановлених обов`язків;
- порушувати встановлений порядок проведення побачень, надсилання листів, скарг і заяв;
- курити у не відведених для цього адміністрацією СІЗО місцях;
- вживати у присутності адміністрації СІЗО, персоналу СІЗО та інших осіб, які відвідують СІЗО, нецензурні та жаргонні слова;
- наносити собі або іншим ув`язненим чи засудженим, які перебувають у СІЗО, татуювання.
Нехтуючи вказаними обов`язками та з метою здобуття і укріплення авторитету серед осіб негативної спрямованості, які утримувалися у виправних установах, слідчих ізоляторах, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 неодноразово порушували режим утримання, за що піддавались заходам дисциплінарного стягнення адміністрацією установи.
Внаслідок даних порушень, в тому числі порушення локалізації, розкладу дня, зберігання заборонених предметів, невиконання законних вимог адміністрації установ виконання покарань, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 також здобули повагу і авторитет серед засуджених, як особи, що не підкорюються законним вимогам адміністрації та представників правопорядку.
Маючи на меті здобуття лідерських позицій в середовищі засуджених та заарештованих, ОСОБА_7 став умисно порушувати режим утримання за що 96 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за період перебування в ДУ «ОСІ».
У свою чергу, ОСОБА_5 19 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за період перебування в ДУ «ОСІ».
Маючи здобутий серед засуджених та заарештованих осіб повагу та авторитет, перебуваючи у так званому статусі «бродяг», як особи, які ведуть «правильний» для «злодійських» традицій спосіб життя, маючи прізвиська у злочинному середовищі «Стасік» ( ОСОБА_7 ) та «Кольчик» ( ОСОБА_5 ), з метою матеріального забезпечення та координації злочинної діяльності, накопичення та отримання грошових коштів, майна чи інших активів (доходів від них), тобто так званого «злодійського общака», діючи спільно, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час та місці, вступили у попередню змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, до якої звертались на ім`я ОСОБА_8 та групою інших невстановлених розслідуванням осіб у приблизній кількості 14 осіб, з метою нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, та вимагання повернення начебто існуючого боргового зобов`язання перед ОСОБА_5 у розмірі 500 доларів США, після чого зазначені особи, діючи за вказівками ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , перебуваючи на вул. Героїв Крут в м. Одесі (більш точна адреса досудовим розслідування не встановлена) умисно нанесли ОСОБА_9 тілесні ушкодження, для демонстрації реальності своїх намірів та створення у останнього уявлення про невідворотність покарання в разі невиконання поставлених задач та про неможливість зникнення від них.
В цей же час, координуючи дії вищевказаної групи осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , 27.02.2021 о 23 годині 18 хвилин, в порушення встановленого режиму перебування під вартою, використовуючи мобільні телефони з абонентськими номерами НОМЕР_1 ( ОСОБА_7 ) та НОМЕР_2 ( ОСОБА_5 ), з використанням конференц-зв`язку, розпочали розмову з одним із групи осіб та ОСОБА_9 , які разом з особою до якої звертались на ім`я ОСОБА_8 та іншими особами з вищеназваної групи осіб в цей час перебували на АДРЕСА_3 (більш точна адреса досудовим розслідуванням не встановлена), та під час телефонної розмови у режимі конференц-зв`язку між всіма вищевказаними особами, використовуючи свій статус та авторитет у кримінальному середовищі, діючи умисно, з метою встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу, шляхом висловлення погроз застосування фізичного насильства та словесного примусу, за пропозицією одного з групи осіб, підбурили ОСОБА_9 до вчинення відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, розподіливши між ними ролі, а саме: ОСОБА_9 виконував роль безпосереднього виконавця, а один з групи осіб виконував роль пособника і спостерігав за навколишньою обстановкою, з метою попередження виконавця про можливі небезпеку або появу сторонніх осіб чи правоохоронців, а також контролював дії виконавця і забезпечував неможливість зникнення ОСОБА_9 від вказаної групи осіб, після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , з метою продовження реалізації злочинного умислу, направленого на встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу, а також продовження злочинної діяльності, з корисливих мотивів, надали вказівку невстановленій досудовим розслідуванням особі з вищеназваної групи осіб забезпечити відшукання ОСОБА_9 інших об`єктів вчинення злочинів на території міста Одеси, а ОСОБА_9 надали вказівку продовжувати вчинення майнових кримінальних правопорушень для відпрацювання начебто існуючого боргу у розмірі 500 доларів США.
Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 27.02.2021, о 23 годині 20 хвилин, перебуваючи під вартою в приміщенні ДУ «ОСІ», як слідчо-заарештовані, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , в порушення встановленого режиму перебування під вартою, використовуючи мобільні телефони з абонентськими номерами НОМЕР_1 ( ОСОБА_7 ) та НОМЕР_2 ( ОСОБА_5 ), з використанням конференц-зв`язку розпочали розмову з невстановленою досудовим розслідуванням особою з групи осіб у приблизній кількості 14 осіб та ОСОБА_9 , які разом з іншими невстановленими особами в цей час перебували в АДРЕСА_3 (більш точна адреса досудовим розслідуванням не встановлена), та в ході конференц-зв`язку між вищевказаними особами, використовуючи свій статус та авторитет у кримінальному середовищі, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, координуючи їх дії, з корисливих мотивів, шляхом висловлення погроз та словесного примусу підбурили ОСОБА_9 до вчинення відкритого викрадення чужого майна, розподіливши між ними ролі, а саме: ОСОБА_9 виконував роль безпосереднього виконавця, а один з групи осібвиконував роль пособника і спостерігав за навколишньою обстановкою, з метою попередження виконавця про можливі небезпеку або появу сторонніх осіб чи правоохоронців, а також контролював дії виконавця і забезпечував неможливість зникнення ОСОБА_9 від вказаної групи осіб.
Так, 27.02.2021, приблизно об 23 годин 32 хвилин, ОСОБА_9 та один з групи осіб, перебуваючи на постійному телефонному конференц-зв`язку зі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , діючи за їх вказівками та підкорившись їх авторитету, як особам, які мають злочинний вплив, перебуваючи на вулиці Героїв Крут в м. Одесі, побачили ОСОБА_10 , майно якого за вказівкою ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , визначили об`єктом свого злочинного посягання.
Цього ж дня, тобто 27.02.2021, приблизно об 23 годині 55 хвилин, після узгодження способу, місця та часу вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , за їх вказівкою, реалізуючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілогоперебуваючи на вулиці Героїв Крут в м. Одесі, з корисливих мотивів, повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_9 прослідував за ОСОБА_10 , та між будинками за АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , підійшов до ОСОБА_10 і застосувавши до нього насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилось у штовханні ОСОБА_10 , від якого останній втратив рівновагу та впав на землю випустивши свій мобільний телефон, відкрито викрав майно потерпілого, а саме: мобільний телефон марки «Iphone X», imei: НОМЕР_3 , вартістю 11 тисяч 116 гривень 66 копійок, який лежав на поверхні землі поруч з потерпілим.
У той же час, невстановлена досудовим розслідуванням особа з групи осіб у приблизній кількості 14 осіб, відповідно до відведеної йому ролі, спостерігав за навколишньою обстановкою та діями ОСОБА_9 та утелефонній розмові у режимі конференц-зв`язку передавав обставини подій ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .
Заволодівши майном потерпілого ОСОБА_9 та особа з групи осіб у приблизній кількості 14 осіб з місця вчинення злочину зникли, передавши викрадене майно, за вказівкою ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , іншій невстановленій досудовим розслідуванням особі.
За вказаний злочин вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2021 у кримінальному провадженні № 0000226 від 03.03.2021 ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.
У вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 255-1 КК України, 28.01.2022 повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи викладене, наявність в рамках кримінального провадження ризиків передбачених ст. 177 КПК України та неможливість запобігти виконанню обов`язків підозрюваним, орган досудового розслідування звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор в судовому засіданні вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі.
Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, оскільки підозра необґрунтована, ризики непідтверджені. Підозрюваний має на утриманні дитину, постійне місце проживання. Просила застосувати більш м`який запобіжний захід для надання можливості підозрюваному вступити до лав територіальної оборони.
Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, а також надані стороною захисту матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.
28.01.2022 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч. 1 ст. 255- 1 КК України, а саме: умисне встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у частині п`ятій статті 255 КК України;
- ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: підбурення до відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Слідчий суддя зазначає, що нормами чинного КПК України не закріплено поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).
Так, слідчий суддя зазначає, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).
Враховуючи наявні у слідчого судді матеріали, якими обґрунтовується подане клопотання, а саме: протоколом допиту свідка від 17.06.2021 року; протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 11.05.2021 року; висновком експерта № СЕ-19/105-21/8815-ВЗ від 03.12.2021 року; висновком експерта №21-7071 від 28.12.2021 року; висновком експерта №21-6092 від 13.12.2021 року, а також іншими матеріалами наданими в обґрунтування клопотання в сукупності, з огляду на вищенаведену практику ЄСПЛ (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey), слідчий суддя приходить до переконання про існування в рамках даного кримінального провадження обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України.
Слідчий суддя акцентує увагу, що на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінально-протиправних дій.
Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.
Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).
Розглядаючи ризик переховування підозрюваного в контексті практики Європейського суду з прав людини, слід звернути увагу на наступне: підозрюваний не одружений, офіційно не працевлаштований, тобто немає офіційного джерела прибутку. Крім того, слідчий суддя звертає увагу на обставини вчинення кримінальних правопорушень, кількість епізодів, суспільно-небезпечний характер, наслідки вчинення кримінальних правопорушень, а також ступінь організації.
Все вищевказане в сукупності свідчить про обґрунтованість ризику переховування.
Кримінальний процесуальнийкодекс України встановлює наступну процедуру отримання показань від свідків, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).
Таким чином, такий ризик як вплив на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Стосовно ризику незаконного впливу на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), підозрюваний може незаконного впливати на потерпілого та свідків з метою зміни ними свідчень у ході судового розгляду кримінального провадження у подальшому, впливати на свідків, яких ще не допитано для дачі ними неправдивих свідчень, які його виправдовують, або впливати на інших осіб, які можуть бути допитані, оскільки більшість з них, відповідно до матеріалів кримінального провадження, знайомі з підозрюваним, а тому слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні існування вказаного ризику.
Враховуючи характер кримінальних правопорушень, суспільно-небезпечні наслідки таких кримінальних правопорушень, кількість епізодів, а також те, що останній раніше був судимий, 18.12.2020 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, та на даний час притягується до кримінальної відповідальності Київським районним судом м. Одеси за обвинуваченням у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 189, ч.2 ст. 146 КК України, слідчий суддя приходить до переконання про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.
Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) домашній арешт; 4) застава. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).
Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_5 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.
З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, можливо лише шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно положень п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.
Так, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України, обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, ступінь організації та суспільно-небезпечні наслідки, встановлені в ході розгляду даного клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 000128 від 15.01.2021 року задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 22.05.2022 року, включно.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1