Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8109/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.181 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваної: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 17 вересня 2021 року про застосування підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, -

в с т а н о в и л а:

Згідно ухвали слідчого судді, слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про обрання до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1,2 ст. 366 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, а також визначити останній заставу у розмірі спричинених збитків, що складає 4 182 282 грн. та дорівнює 1758 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у 2017 році, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, начальник управління праці та соціального захисту населення Коростенської районної державної адміністрації (далі - УПСЗН Коростенської РДА) ОСОБА_9 , будучи обізнана про бюджетні асигнування УПСЗН Коростенської РДА з державного бюджету, маючи злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном на користь третіх осіб, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, а саме заволодіння бюджетними асигнуваннями спрямованими на виплату компенсацій, з використанням підроблених документів, а також вчинення інших злочинів, які б полегшували вчинення заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, усвідомлюючи, що одноосібно не зможе реалізувати зазначений злочинний намір, організувала на території Коростенського району Житомирської області стійку організовану злочинну групу, в яку на добровільній основі і єдності злочинних намірів увійшли: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Організована злочинна група створена з метою заволодіння бюджетними коштами, виділеним в якості компенсації за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій.

Таким чином, ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 шляхом зловживання своїм службовим становищем та внесенням до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, здійснювали заволодіння бюджетних коштів у 2017 - 2020 роках на користь третіх осіб.

Так, у ході досудового розслідування встановлено, що місцеві жителі Коростенського району, здійснювали реєстрацію місця проживання в напівзруйнованих та нежилих будівлях, що розміщені в селах Коростенського району, та які віднесені до зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Після цього, вказані громадяни здійснювали придбання у власність нерухоме майно в «чистій» зоні та проводили формальне переселення за вказаною адресою, при цьому фактично проживаючи у Коростенському районі. Після цього, вказані особи подавали до УПСЗН Коростенської РДА документи на отримання компенсації за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій.

У свою чергу ОСОБА_9 та ОСОБА_7 організували прийняття та опрацювання від місцевих жителів Коростенського району документів на отримання компенсації за втрачене нерухоме майно у разі самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій. Після чого ОСОБА_10 проводив оцінку втраченого нерухомого майна з порушенням вимог Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», а саме встановлював не ринкову, а залишкову вартість заміщення (відтворення), тим самим визначав значно завищену вартість такого майна.

Вказані обставини органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 5 ст. 191, ч.1, 2 ст. 366, ч. 2, 3 ст. 365-2 Кримінального кодексу України.

15.09.2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.1, 2 ст. 366, ч. 2, 3 ст. 365-2 КК України.

Подане клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 обґрунтовувалось наявністю обгрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 17 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .

Застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покладено на підозрювану ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися із м. Коростень Коростенського району без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками, зокрема співробітниками УСП Коростенської РДА, особами, яким було нараховано компенсації у 2017-2020 роках, та іншими свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до УДМС України в Житомирській області при наявності свій паспорт для виїзду за кордон; носити електронний засіб контролю.

Встановлено строк дії покладених на підозрювану обов`язків до 15.11.2021 року (включно).

Контроль за виконанням запобіжного заходу покладено на слідчого у кримінальному провадженні та органи Національної поліції за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_7 .

Постановлено роз`яснити підозрюваній, що у разі невиконання покладених на неї обов`язків можливе застосування більш жорсткого запобіжного заходу та накладення грошового стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 строком на 60 днів. Посилається на те, що ухвала є незаконною та необгрунтованою, оскільки не відповідає вимогам ст.ст. 176-178, 181 КПК України. Зазначає, при винесенні вказаного рішення судом не надано належної оцінки тому, що на даний час ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України. Зазначені кримінальні правопорушення, одне з яких - особливо тяжке, підозрювана вчинила у складі організованої групи, будучи її активним виконавцем. Санкція найтяжчого із інкримінованих кримінальних правопорушень передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі особи та є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Крім того, остання, перебуваючи на волі, матиме можливість незаконно впливати на свідків, оскільки безпосередньо з ними знайома та які наразі не допитані судом, інших обвинувачених. Вказує, що підозрювана може знищити документи, які стосуються вчинення інших епізодів кримінальних правопорушень та досудовим розслідуванням поки ще не встановлені. Вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить її належну процесуальну поведінку.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, підозрювану та її захисника про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали слідчого судді без зміни, перевіривши ухвалу в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик незаконного впливу на свідків, продовження вчиняти правопорушення, в якому підозрюється не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу були ті обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу.

З матеріалів провадження вбачається та встановлено слідчим суддею, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, має постійне місце проживання, розлучена, самостійно утримує малолітню дитину 2007 року народження та повнолітнього сина з обмеженими можливостями внаслідок інвалідності, який потребує стороннього догляду, є потерпілою І категорії, та має інвалідність другої групи, пов`язану з впливом аварії на ЧАЕС, з 03.07.2021 звільнилась з займаної посади в УПСЗН Коростенської РДА. Враховуючи те, що станом на час розгляду клопотання майже всі обставини кримінального правопорушення встановлено, слідчий суддя встановив наявними ризики, передбачені п.1 та 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та впливати на свідків. Однак з урахуванням встановлених ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України у сукупності з обставинами вчинення та тяжкістю злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється, слідчий суддя в даному випадку правильно прийшов до висновку, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, здатний запобігти встановленим ризикам та забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та застосував запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків, який буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваної і зможе забезпечити належне виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом при обранні запобіжного заходу не враховано тяжкість злочинів, вчинення їх в складі організованої групи та те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної, тому слідчий суддя безпідставно застосував запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є надуманими та спростовуються матеріалами провадження. Всі дані обставини були враховані судом під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Твердження прокурора про те, що підозрювана може знищити документи, які стосуються вчинення інших епізодів кримінальних правопорушень, які досудовим розслідуванням поки ще не встановлені є передчасними, та нічим не підтвердженими припущеннями. Крім того на час розгляду даного клопотання підозрювана звільнена з посади, що унеможливлює її доступ до будь-яких документів, доказів за місцем її роботи.

Під час розгляду клопотання прокурора слідчим суддею перевірено доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення та наявність ризиків, пов`язаних з обранням запобіжного заходу, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення у даному кримінальному провадженні.

За наведених обставин, підстав для скасування ухвали слідчого судді, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 17 вересня 2021 року про застосування підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: