Номер провадження: 11-кп/813/1445/21
Номер справи місцевого суду: 947/1218/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000421 від 18 вересня 2020 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Іллічівка Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, розлученого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2015 та 2018 років народження, офіційно не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк один рік, покладено обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 27 119 гривень матеріальної та 10 000 гривень моральної шкоди.

Оскарженим вироком встановлено, що 16 липня 2020 року, о 14 годині, ОСОБА_9 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , отримав від ОСОБА_10 1 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 16.07.2020 року складає 27 119 гривень, та за дані кошти ОСОБА_9 , зобов`язувався перед ОСОБА_10 до 24 серпня 2020 року виготовити, доставити та установити в кухонному приміщенні вказаного житла оговорені з потерпілим кухонні меблі.

Однак, ОСОБА_9 фактично не маючи наміру виконувати взяте на себе зобов`язання, зазначених кухонних меблів ОСОБА_10 не надав, а отриманими від останнього вказаними грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржений вирок змінити в частині стягнення розміру відшкодування моральної шкоди та зменшити такий розмір до 5 000 гривень.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що в оскарженому вироку не обґрунтовано підстав для часткового задоволення моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень.

Суд першої інстанції не врахував, що на утриманні обвинуваченого перебувають двоє малолітніх дітей та колишня дружина.

При цьому, апелянт стверджує, що потерпілим не доведено, що останній поніс значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань.

Захисник посилається на та, що обвинувачений ОСОБА_9 щиро вибачився перед потерпілим, повністю відшкодує завдані матеріальні збитки та згоден добровільно відшкодувати завдану матеріальну шкоду у розмірі 5 000 гривень.

Позиція учасників апеляційного провадження у в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 двічі не з`явилися в судові засідання Одеського апеляційного суду, про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим врученням поштового відправлення, причин неприбуття не повідомили, з клопотаннями про відкладення судового розгляду не зверталися.

Відповідно до ч.4 ст.401 КК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Положеннями ч.4 ст.405 КК України встановлено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Приймаючи до уваги той факт, що в даному випадку участь сторін кримінального провадження є необов`язковою, а апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для повідомлення обвинуваченого та його захисника про час та місце судового засідання, апеляційний суд, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності обвинуваченого та його захисника.

Прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_7 , заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого правильність кваліфікації його дій, та призначене обвинуваченому покарання, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про зміну вироку суду в частині стягнення з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, посилаючись на те, що судом першої інстанції безпідставно визначений такий розмір шкоди, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Положеннями ч.1 ст.128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності такої шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача, а також вини останнього в її заподіюванні.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України).

Відповідно до п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що право кожного на життя охороняється законом.

Відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Статтею 23 ЦК України, передбачено, що розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин, а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Суд першої інстанції вважав доведеним наявність заподіяння моральної шкоди потерпілому ОСОБА_10 внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_9 .

Згідно з матеріалами кримінального провадження, потерпілий просив стягнути з обвинуваченого завдану моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень.

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що, виходячи з принципів розумності та справедливості, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

В свою чергу апеляційний суд звертає увагу на характер і тривалість моральних страждань потерпілого, який є непрацюючим пенсіонером, та для якого сума коштів, якою шляхом обману заволодів обвинувачений становить сумарну пенсію за рік.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_9 працює, оскільки дійсно займається виготовленням меблів, про що не заперечував під час судового розгляду кримінального провадження, а тому має реальну можливість виплачувати стягнуту моральну шкоду.

При цьому, доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_9 утримує двох малолітніх дітей та дружину, не підтверджується жодними доказами.

Під час апеляційного розгляду представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 , зазначив, що обвинувачений ОСОБА_9 не вибачився перед потерпілим та не приймав заходів щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Враховуючи викладене апеляційній суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог потерпілого про відшкодування спричиненої моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень, що є справедливим і співрозмірним з понесеними потерпілим моральними стражданнями.

На думку апеляційного суду, саме такий розмір відшкодування компенсує тривалість та характер моральних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_10 в зв`язку з неправомірним заволодінням його грошовими коштами обвинуваченим ОСОБА_9 .

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись статтями 370, 372, 376, 404, 405, 407, 418, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року,яким ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суд набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4