Справа № 140/266/19
Провадження №11-кп/801/869/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
та її захисника ОСОБА_8
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 про звільнення останньої з під варти негайно в залі суду у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000350 від 31.08.2018 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Порчум Чунського району Іркутської області, одруженої, непрацюючої, з вищою освітою, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимої,
яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

На розгляді у Вінницькому апеляційному суді перебувають апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року, яким ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за ч.1 ст.115 КК України.
05 жовтня 2021 року до початку судового розгляду на адресу Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_8 подане в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 про звільнення останньої з під варти негайно в залі суду.

Клопотання мотивовано тим, що строк тримання під вартою обвинуваченої відповідно до ухвали Немирівського районного суду Вінницької області від 12 січня 2021 року закінчився 13 березня 2021 року, оскільки при постановленні оскаржуваного вироку відносно ОСОБА_7 від 12 лютого 2021 року суд не зазначив конкретно термін дії строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Тому вважає, що його підзахисна з 13 березня 2021 року по даний час позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, внаслідок чого незаконно утримується під вартою. Також звернув увагу суду на те, що прокурор, який приймає участь у розгляді вказаного кримінального провадження не ставив питання в апеляційному суді щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 підтримав своє клопотання в повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на викладені в ньому доводи.

Обвинувачена ОСОБА_7 клопотання свого захисника підтримала і також просила його задовольнити, посилаючись на викладені в ньому доводи. Також звернула увагу суду на свій пенсійний вік, а також на те, що у зв`язку з тривалим перебуванням під вартою, у неї значно погіршився стан здоров`я.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання захисника, просив залишити його без задоволення.

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, що з`явилися, дослідивши клопотання захисника, матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановлено, що ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 12 січня 2021 року ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в СІЗО Вінницького УВП №1 УДПтС України у Вінницькій області строком на 60 днів з 12 січня 2021 року по 12 березня 2021 року включно. В задоволенні клопотання захисника обвинуваченої, адвоката ОСОБА_8 , яке підтримала обвинувачена ОСОБА_7 відмовлено.

Вироком Немирівського районного суду вінницької області від 12 лютого 2021 року ОСОБА_7 , визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено їй покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 , з 31 серпня 2018 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 31 серпня 2018 року, до дня набрання даним вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів.
Запобіжний захід, обраний обвинуваченій ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 , що підставою для скасування обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є незазначення судом першої інстанції в оскаржуваному вироку від 12 лютого 2021 року строку дії вказаного запобіжного заходу, з тих підстав, що попередня ухвала Немирівського районного суду Вінницької області від 12 січня 2021 року про продовження їй запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінена та не скасована в апеляційному порядку. Вирок суду першої інстанції, яким запобіжний захід тримання під вартою ОСОБА_7 залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

А тому, апеляційний суд вважає, що застосований ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 12 січня 2021 року запобіжний захід відносно ОСОБА_7 тримання під вартою, до вступу вироку суду першої інстанції в законну силу діє.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до положення ст.374 КПК України, суд у резолютивній частині обвинувального вироку повинен вказати своє рішення про запобіжний та інші заходи забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого. Якщо обвинуваченому обирається запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд вказує про зарахування строку досудового тримання під вартою у строк покарання з часу його затримання. Також має бути зазначено початок строку відбування покарання.
Статтею 29 Конституції України визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке відповідно ст.12 КК України віднесено до особливо тяжкого злочину.

Це узгоджується також із з нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Тяжкість покарання за діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , обставини та характер його вчинення, вид і тяжкість санкції за інкриміноване діяння, вік обвинуваченої - у своїй сукупності дають достатні підстави апеляційному суду вважати, що обвинувачена може здійснити спроби: 1) переховуватися від суду; 2) вчинити інше кримінальне правопорушення; 3) вчинити тиск на потерпілого та свідків.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів тривалий період утримання ОСОБА_7 під вартою, наявність в останньої певних соціальних зв`язків, постійного зареєстрованого місця проживання на території Вінницької області, наявність родини, дотримання процесуальної поведінки, погіршення стану не є безумовними підставами як для застосування більш м`якого запобіжного заходу, так і його скасування, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченої, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики, передбачені положенням ст.177 КПК України.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Також будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України для застосування стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 на даний момент більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою чи його скасування в судовому засіданні апеляційного суду не встановлено.

Крім того, не заслуговують на увагу суду наведені обвинуваченою ОСОБА_7 в судовому засіданні доводи, щодо незаконного її утримання під вартою тривалий час, значне погіршення стану здоров`я, оскільки наявні в матеріалах судового провадження документи не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Встановлено, що обвинуваченій в умовах установи попереднього ув`язнення надається необхідна медична допомога, можливість проведення додаткових відповідних обстежень.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Окрім цього, відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10 лютого 2012 року № 239/5/104, керівництво СІЗО (ІТТ) забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.
У відповідності до п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 про скасування їй обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та негайне звільнення її з-під варти в залі суду слід відмовити, оскільки підстав для ні зміни раніше обраного запобіжного їй заходу тримання під вартою, ні його скасування апеляційний суд не вбачає, а ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу щодо останньої не зменшилися. Також апеляційним судом не розпочато судовий розгляд по суті, не перевірено доводи вказаних апеляційних скарг обвинуваченої, захисника та прокурора.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 про звільнення останньої з під варти негайно в залі суду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 жовтня 2021 року о 15:00 год.

Судді-доповідач ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4