Провадження № 1-кс/638/131/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
заявника ОСОБА_4
представника заявника ОСОБА_5
розглянувши клопотання ОСОБА_4 «Про скасування арешту на частку майна»,
В С Т А Н О В И В :
30.12.2021 заявник ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 по справі № 638/14630/21, провадження № 1-кс/638/2181/21 в межах кримінального провадження №0001532 від 20.09.2021 на належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що в провадженні СВ ХРУП № 3 ГУНП в Х/О знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001532 від 20.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 накладено арешт в повному обсязі на вищезазначене житлове приміщення, в тому числі і на належну йому 1/3 частку квартири.
Заявник по зазначеному кримінальному провадження є свідком, будь яких повідомлень про підозру, органом досудового розслідування йому не висувалось.
При таких обставинах заявник зазначає, що арешт належної йому 1/3 частини вказаної квартири, не відповідає критеріям визначеним приписами ст. 170 КПК України, подальше зберігання арешту порушує його конституційне право на вільне володіння, користування та розпорядження належним майном на свій розсуд, а тому просить слідчого суддю задовольнити його клопотання.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 підтримали вимоги клопотання, просив його задовольнити з підстав викладених в клопотанні.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення вказаного клопотання ОСОБА_4 , зазначивши, що наявний арешт зазначеного нерухомого майна, має на меті запобігти вибуття належної ОСОБА_4 частини квартири з його володіння внаслідок злочинних дій інших осіб. Крім того, прокурор зазначила, що на теперішній час будь яким особам в межах досудового розслідування по зазначеному кримінальному провадженню не повідомлено про підозру у вчинення злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, особи, які вчинили зазначений злочин не встановлені, на теперішній час досудове розслідування по кримінальному провадженні триває. Заявник ОСОБА_4 у кримінальному провадженні є свідком.
Уповноважений щодо проведення досудового розслідування слідчий СВ ХРУП № 3 ГУНП в Х/О у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки слідчого суддю не сповістив, з заявою про відкладення розгляду клопотання до слідчого судді не звернувся.
Слідчий суддя, заслухавши заявника, представника заявника, прокурора та дослідивши матеріали судової справи №638/14630/21, провадження №1-кс/638/2181/21та матеріали кримінального провадження № 0001532 від 20.09.2021 приходить до наступного.
Як встановлено в судовому засіданні, в провадженні СВ ХРУП № 3 ГУНП в Х/О знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001532 від 20.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Під час проведення досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Дзержинського райсуду м. Харкова від 23.09.2021 по справі №638/14630/21, провадження №1-кс/638/2181/21, було задоволено відповідне клопотання слідчого СВ та накладено арешт на квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.07.2006 належить на праві спільної часткової власності по 1/3 частини кожному ОСОБА_6 та членам сім`ї: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , шляхом заборони відчуження, реєстрації, перереєстрації.

Метою застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя зазначає, що незастосування тимчасового позбавлення можливості будь - яких осіб відчужувати це майно, а саме зазначену квартиру, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаних предметів, які є важливими речовими доказами по кримінальному провадженню, що може перешкодити встановленню істини по справі.

Також з матеріалів судової справі №638/14630/21, провадження №1-кс/638/2181/21 та матеріалів кримінального провадження №0001532 від 20.09.2021 вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.07.2006, реєстраційний №1-06-265079112 м. Харків : ОСОБА_6 та члени сім`ї ОСОБА_7 , ОСОБА_4 мають на праві спільної часткової власності квартиру по АДРЕСА_3 .

Також право власності, зокрема заявника ОСОБА_4 , підтверджується Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 275726558, в якої зазначено, що 1/3 частина квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.07.2006, реєстраційний № НОМЕР_1 .

Крім того, з матеріалів кримінального провадження №0001532 від 20.09.2021 вбачається, що підставою для внесення в ЄРДР інформації щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, є заява співвласника зазначеної квартири ОСОБА_7 щодо вчинення у відношенні його невідомими особами спроби заволодіти належними йому грошовими коштами.
При цьому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що заявника ОСОБА_4 було допитано в якості свідка, особи, які вчинили зазначений злочин органом досудового розслідування не встановлені, будь яким особами не повідомлено про вчинення зазначеного кримінального правопорушення.

Крім того, матеріали кримінального провадження не містять будь яких об`єктивних даних, які б підтверджували твердження ОСОБА_7 щодо вчинення у відношенні нього зазначеного кримінального правопорушення.

Також слідчий суддя зазначає, що матеріали кримінального провадження також не містять даних на підтвердження вчинення зазначеного кримінального правопорушення у відношенні заявника ОСОБА_4 , а також щодо наявності наміру будь - яких осіб злочинним шляхом здійснити відчуження належної заявнику ОСОБА_4 частини квартири та щодо того, що зазначена частка квартири є речовим доказои по кримінальному провадженню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При цьому, згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання арешту майна в порядку п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя має врахувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Отже, законодавцем гарантована можливість щодо захисту прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб шляхом звернення до слідчого судді на стадії досудового розслідування.
Слідчим суддею встановлено, що арешт на належну заявнику ОСОБА_4 частку нерухомого майна накладено ухвалою слідчого судді Дзержинського райсуду м. Харкова від 23.09.2021 під час здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0001532 від 20.09.2021 з метою забезпечення збереження речових доказів, які мають значення по кримінальному провадженню.
Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що з 20.09.2021 по теперішній час жодних осіб не повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, не визначено коло осіб, які підлягають встановленню та допиту в межах проведення досудового розслідування, арештоване нерухоме майно не долучалось до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів.
Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів зазначених у ст. 170 КПК України.
Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, також проголошено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до практики ЄСПЛ в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 р. та «Кушоглу проти Болгарії», від 10.05.2007 р.).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спороннг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982 р.). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником ОСОБА_4 належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт застосований до належної ОСОБА_4 1/3 частки майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Приписами ст. 174 КПК України визначено, що арешт майна може бути скасоване повністю чи частково ухвалою слідчого судді.
При таких обставинах, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, у зв`язку з відсутністю підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, 369, 371, 372 КПК України, слідчмй суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_4 «Про скасування арешту на частку майна» укримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001532 від 20.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, задовольнити.
Скасувати арешт, який накладено ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 у справі №638/14630/21, провадження №1-кс/638/2181/21, укримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001532 від 20.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, на частину нерухомого майна, яке належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, а саме : на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .
В іншій частині ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 у справі №638/14630/21, провадження №1-кс/638/2181/21, - залишити без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1