ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000905 стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2021 року клопотання прокурора задоволено та застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 січня 2022 року включно з визначенням застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, в тому числі й тяжкого та за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна.
Крім того, судом враховано також й наявність доведених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який.
Також судом вказано на те, що обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, не працевлаштований, не має постійного місця проживання у м. Дніпро, а тому, з урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог КПК України та неповнотою судового розгляду і обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що прокурором порушено порядок подання клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.
Крім того, вважає, що ризики, які зазначені у клопотанні повністю відсутні, оскільки він жодного разу не переховувався від органів досудового розслідування та/або суду, не здійснював незаконного впливу на свідків у справі та є раніше не судимий, що на його думку вказує на відсутність ризику продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.
Також вказує, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки та постійне місце мешкання, оскільки він до затримання проживав у орендованій квартирі де характеризується позитивно, має цивільну дружину, з якою проживає спільно останні три роки, на його утриманні знаходиться малолітня дитина, а також протягом останнього року офіційно працевлаштований, що вказує на наявність у нього достатньо стійких соціальних зв`язків,
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор, обвинувачений та його захисник про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, заяв або клопотань про особисту участь або про поважність причин неприбуття до суду не надходили, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частина 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. проголошує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, зокрема, законного арешту для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом (п. b), або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. с) і відповідно до процедури, встановленої законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За положеннями ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований до раніше не судимої особи, окрім підозрюваної або обвинувачуваної у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Як слідує з матеріалів справи, в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження №0000905 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307, ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України, розгляд якого наразі триває.
Прокурором в підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 315 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження на предмет наявності ризиків, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання за інкриміновані йому злочини, здійснювати незаконний вплив на свідків та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.
Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується вчинення рядку кримінальних правопорушень, в тому числі й тяжкого, який пов`язаний зі збутом наркотичних засобів та за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією манйа. Більше того, обвинувачений ОСОБА_6 не має постійного місця проживання та реєстрації у м. Дніпро, що з урахуванням вищевказаних обставин дає підстави вважати, що останній може переховуватись від суду, а тому такий ризик є наявним та обґрунтованим.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , які є кримінальними проступками та тяжким злочином. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на усій стадії досудового розслідування та судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.
Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується зокрема тим, що ОСОБА_7 інкриміновано вчинення ряду кримінальних правопорушень у різний період часу, що, не дивлячись не те, що він не раніше не судимий, у своїй сукупності вказує на схильність обвинуваченого до протиправної поведінки та вчинення кримінальних правопорушень.
Крім цього, судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 178 КПК України правильно враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не має стабільного та легального джерела доходу, у останнього відсутні стійкі соціальні зв`язки, утриманці та постійне місце мешкання на території м. Дніпро.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неврахування відомостей про особу обвинуваченого, його сімейний стан, а також про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України такого ступеню, яким неможливо запобігти, окрім як тримання під вартою, є необґрунтованими, оскільки зазначені хоча і враховуються апеляційним судом, проте ризики встановлені в ухвалі суду, підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами і для їх запобігання та для забезпечення належної процесуальної поведінки, даних про особу обвинуваченого є недостатньо.
Отже, приймаючи рішення про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого, виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про порушення прокурором порядку подання до суду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд зазначає наступне.
В судовому засіданні встановлено, що вказане клопотання прокурора вручено стороні захисту завчасно, до його розгляду.
Таким чином, право обвинуваченого бути завчасно (за три години до його вирішення) обізнаним про клопотання прокурора про застосування або про продовження строку дії запобіжного заходу та про його зміст дотримано та дає суду можливість повно, об`єктивно та всебічно вирішити питання щодо доцільності обрання, зміни або продовження тримання обвинуваченого під вартою з дотриманням принципу змагальності сторін.
Апеляційний суд зауважує, що за процесуальними правилами, регламентованими для апеляційного розгляду даної категорії справ, можливості апеляційного суду є обмеженими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою... невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою та клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою... подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, дійти однозначного висновку про порушення або дотримання прокурором тригодинного строку для вручення клопотання стороні захисту з матеріалів, які наявні у апеляційного суду, не має підстав. На копії клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є підпис обвинуваченого та його захисника про отримання такого клопотання без часу його отримання. В матеріалах провадження також відсутні відомості про час початку розгляду судом такого клопотання. До апеляційної скарги обвинуваченого також не долучено відповідних документів в підтвердження вищезазначеної тези.
В той же час, з матеріалів провадження не видно, що сторона захисту після отримання копії клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заявляла клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для ознайомлення з його змістом.
Також апеляційна скарга не містить доводів, яким чином недотримання такого строку вплинуло на позицію захисту, порушило права обвинуваченого та/або захисника та до яких конкретних наслідків вони призвели.
За змістом ст. 412 КПК України не всі порушення або невідповідності вимогам КПК України є істотними порушеннями, оскільки не всі порушення перешкоджають чи можуть перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 315, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 357, ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4