Справа № 632/931/21
провадження № 1-кп/632/94/21
У Х В А Л А

26 жовтня 2021 року місто Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 391 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Первомайського міськрайонного суду Харківської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

Під час судового засідання захисником заявлене клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом даних, які містяться на DVD+R диску, наданому стороною обвинувачення, оскільки матеріали кримінального провадження не містять протоколів слідчих дій та процесуальних рішень, які підтверджують, що зазначений носій та зафіксовані на ньому дані були зібранів якості доказів у передбачений КПК України спосіб.

Обвинувачений клопотання захисника підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував.

Вважає, що на даному етапі судового розгляду не можливо надати однозначну оцінку цьомудоказу, томувін повинен бути досліджений та оцінений у сукупності з іншими наданими суду доказами.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах заявленого клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно із статтею 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 85 КПК України передбачено, щоналежними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до вимог статті 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Згідно із частинами 2, 3 цієї статті у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Сторони кримінального провадженнямають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

У статті 86 КПК України закріплено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Використана в частині 2 статті 89 КПК України категорія «очевидна недопустимість доказу» є оціночною і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз статті 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказу поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказу, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого, згідно з положеннями КПК України, є безумовною підставою для визнання його недопустимим.

Також, відповідно до положень статті 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Разом із цим стаття 87 КПК України передбачає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Отже, дані, які захисник просить визнати недопустимим доказом, можуть бути визнані недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення за наслідками розгляду висунутого обвинувачення, шляхом дослідження цих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

На теперішній час суд перебуває у стадії дослідження письмових доказів кримінального провадження, частина яких, зокрема щодо наявності в кримінально виконавчій установі аудіовізуальних засобів нагляду і контролю та порядку їх застосування вже досліджена, а частина - ще залишається не вивченою, тому суд вважає, що питання допустимості вказаного захисником доказу недоцільно з`ясовувати та перевіряти на даній стадії судового провадження, до завершення повного дослідження доказів у кримінальному провадженні, а дати йому належну оцінку разом з усіма наявними доказами в їх сукупності та взаємозв`язку після завершення судового розгляду у нарадчій кімнаті, під час ухвалення остаточного судового рішення.

За таких обставин на даній стадії судового розгляду відсутні беззаперечні дані щодо очевидної недопустимості доказу, на який вказує захисник, у зв`язку з чим його клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 84 87, 89 КПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимим доказом даних, що містяться на DVD+R диску, наданому стороною обвинувачення відмовити.

Роз`яснити, що детальне вирішення питання допустимості доказу, про який йдеться у клопотанні захисника, буде здійснено судом у відповідності до вимог ч. 1 ст. 89 КПК України під час його оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:ОСОБА_1