Житомирський апеляційний суд
Справа №288/225/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.125 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №288/225/20 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 березня 2021 року стосовно

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди завданої злочином - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 , 4000 гривень моральної шкоди та 4250 гривень витрат на правничу допомогу адвоката.
В решті позовних вимог відмовлено.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 20 грудня 2019 року близько 16 години 46 хвилин у ОСОБА_9 на перехресті доріг, між вулицею 40-річчя Перемоги та вулицею Аеродромною, в смт. Попільні, Попільнянського району, Житомирської області, на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин, стався конфлікт із ОСОБА_10 . В ході даного конфлікту, у ОСОБА_9 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 у вказаний день, час та спровокувавши конфлікт, підбігла до ОСОБА_10 та потягнула її за рюкзак, внаслідок чого розвернула до себе та схопила ОСОБА_10 за руки. Після цього, ОСОБА_9 умисно нанесла ОСОБА_10 один удар променевим зап`ястковим суглобом та передпліччям в ліву сторону обличчя. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 схопила ОСОБА_10 за ліве вухо та подряпала його.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця лівої брови, саден лівої вушної мушлі, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Умисні дії ОСОБА_9 , які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, кваліфіковано судом за ч.1 ст.125 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачена просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження стороні захисту не було надано постанову керівника Коростишівської місцевої прокуратури про призначення прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурора у даному провадженні і ця постанова на час завершення досудового розслідування та ознайомлення була відсутня в матеріалах кримінального провадження №0000336, що свідчить про те, що дана постанова під час проведення досудового розслідування не виносилась керівником відповідного органу прокуратури. Свідченням цього є також те, що постанову про призначення прокурора або групи прокурорів не було надано прокурором ОСОБА_11 до суду в ході судового розгляду провадження і відомості про це відсутні у внутрішньому описі матеріалів кримінального провадження. Вказує, що відсутність відповідної постанови обумовлює недопустимість доказів зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень. Аргументує свої доводи тим, що докази обвинувачення є недостатніми для визнання ОСОБА_9 винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Вважає, безпідставним посилання у вироку на покази свідка ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_10 , які зафіксовані в протоколі слідчого експерименту від 24.12.2019 року та від 23.12.2019 року з огляду на правову позицію Верховного суду від 14.09.2020 року у справі 740/3597/17.Також зазначає, що в матеріалах відсутні та прокурором до суду не надано витяг з ЄРДР, доручення на проведення досудового розслідування слідчою Попільнянського ВП Коростишівського ВП ОСОБА_13 , документів, які свідчать про проведення дізнання по кримінальному проступку начальником сектору дізнання Попільнянського ВП Коростишівського ВП ОСОБА_14 та дізнавачем-інспектором сектору дізнання Попільнянського ВП Коростишівського ВП ОСОБА_15 , а також відсутня постанова про призначення судово-медичної експертизи, яка не надавалась стороні захисту під час ознайомлення з матеріалами провадження.
В доповненнях до апеляційної скарги зазначає, що відсутність в матеріалах відповідних доручень на проведення досудового розслідування та дізнання, свідчить що досудове розслідування та дізнання було проведено не уповноваженою особою, що постанови (доручення) про проведення досудового розслідування та дізнання не були відкриті в порядку ст.290 КПК України, у зв`язку із чим усі зібрані докази не уповноваженими слідчою та дізнавачем є недопустимими.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з доповненнями, захисник першочергово просив закрити кримінальне провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, думку прокурора та представника потерпілої, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої, вважають необґрунтованим клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, перевіривши матеріали судового провадження, а також вирок суду в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченої слід задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до положень ст.2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.
Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.
Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.
Відповідно до вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону виходячи з наступного.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частиною 1 статті 28 КПК України передбачено, що розумні строки не можуть перевищувати передбачені кримінальним процесуальним кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Ч.5 ст.28 КПК України встановлено, що кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрито.
Згідно ч.2 ст.113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Положенням статті 116 КПК України передбачено, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені Кримінальним процесуальним кодексом України строки.
В ході апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, передбаченому ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст.219 КПК України, оскільки обвинувальний акт направлений до суду поза межами строку досудового розслідування, при цьому, уточнивши свої апеляційні вимоги та надавши пріоритет апеляційним доводам по закриттю кримінального провадження саме з цієї підстави.

Так, положеннями кримінального процесуального закону закріплених у ст.ст.219, 294-2951 КПК України, законодавець визначив строки досудового розслідування, порядок їх обчислення та продовження.
Згідно з ч.1 ст.219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Положеннями вказаної норми узгоджуються з визначенням терміну "досудове розслідування" в п.5 ч.1 ст.3 КПК України.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в рамках строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду (постанови Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №556/1381/18, від 01 липня 2021 року у справі № 752/3218/20, ухвали Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №712/6375/18, від 15 березня 2021 року у справі № 676/6116/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 676/804/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 991/6516/20).
Апеляційний суд наголошує, строк досудового розслідування не є простою формальністю. Передбачення процесуальним законом обов`язку прокурора якнайшвидше, але не пізніше визначеного законом процесуального строку після повідомлення особі про підозру звернутись до суду з обвинувальним актом або закрити кримінальне провадження - є гарантією фундаментального права людини на розгляд її справи упродовж розумного строку, закріпленого в п. 1 ст. 6 Конвенції, передбаченого ст.7, ч. 1 ст.21 КПК, що підтверджується усталеною практикою ЄСПЛ.
Отже, особа не може необмежений час перебувати в стані підозрюваного - якщо публічне обвинувачення з будь-яких причин не має можливості визначити обвинувачення, склавши обвинувальний акт, та спрямувати справу до суду протягом визначеного законом строку - особа має бути звільнена від підозри. Таким чином, такий процесуальний строк досудового розслідування - є одним із найважливіших проявів правового принципу верховенства права, який вимагає належної правової визначеності у такому особливо вразливому статусі людини як підозрюваний.
Колегією суддів встановлено, що обставини щодо руху кримінального провадження, дати повідомлення ОСОБА_9 про підозру (про зміну раніше повідомленої підозри), а також дат складання, затвердження, вручення обвинувального акта, надання стороні захисту доступу до матеріалів кримінального провадження та ознайомлення з ними, направлення обвинувального акту до суду сторонами кримінального провадження не заперечується.

Так, як убачається з матеріалів кримінального провадження, 26.12.2019 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.12.2019 року за №0000336.
Апеляційний суд зазначає, що на момент внесення відомостей до ЄРДР (20.12.2019) діяння, вчинене ОСОБА_9 , відповідно до ст.12 КК України, відносилось до злочину невеликої тяжкості та, відповідно до ст.219 КПК України, строк досудового розслідування в такому випадку становив 2 місяці, що передбачено п.4 ч.3 ст.219 КПК України.

При цьому, строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею (частина 5 статті 219 КПК).
26.02.2020 року, тобто у останній день проведення досудового розслідування, ОСОБА_9 , у порядку, встановленому ст.290 КПК України повідомлено про закінчення досудового розслідування та надано матеріали кримінального провадження для ознайомлення, з якими того ж дня остання ознайомилися (п.19 розділу I Реєстру).
Таким чином, 26 лютого 2020 року (строк ознайомлення з матеріалами кримінального провадження), згідно з вищезазначеними приписами частини 5 статті 219 КПК, не включається у строк досудового розслідування.
Враховуючи, що стороні захисту було відкрито матеріали справи для ознайомлення в останній день спливу строку досудового розслідування - 26 лютого 2020 року (при обчисленні строків днями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу (частина 5 статті 115 КПК)), відлік якого продовжується з моменту виконання приписів частини 9 статті 290 КПК, а тому 27 лютого 2020 року є днем закінчення строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.
26.02.2020 року в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , за обвинуваченням останньої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, був направлений до Попільнянського районного суду, а тому доводи захисника в цій частині є безпідставними, оскільки захисник не звернув увагу на положення ст.115 КПК України, згідно з якими, при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця, та безпідставно обчислює строк досудового розслідування днями.
В свою чергу, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року (далі Закон № 2617-VIII), що набрав чинності 01 липня 2020 року, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України віднесено до кримінальних проступків.
Так, пп. 2 п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2617-VIII, установлено, що з дня набрання чинності цим законом у кримінальних провадженнях про злочини, визначені як кримінальні проступки, в яких до дня набрання чинності цим Законом особам повідомлено про підозру, але не прийнято процесуальне рішення, передбачене ч. 2 ст. 283 КПК України, досудове розслідування здійснюється в порядку, встановленому главою 25 цього Кодексу, тим органом, що здійснював досудове розслідування.
Таким особам, протягом 72 годин слідчим повідомляється про підозру у вчиненні кримінального проступку. У цих випадках строки дізнання обчислюються відповідно до ч. 3 ст. 219 КПК України з моменту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку.
Запроваджуючи вказані зміни законодавець передбачив спеціальну процедуру для перехідного періоду, що було обумовлено необхідністю виключення різнотлумачень внесених змін, законодавчого врегулювання порядку прийняття процесуальних рішень та спрямоване не реалізацію принципу верховенства права і недопущення порушень прав людини.
Одночасно із матеріалів кримінального провадження вбачається, що 25.08.2020 року ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області, у зв`язку з внесенням змін до КПК України, обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України був повернутий прокурору (а.9 т.2).
Після отримання обвинувального акта, 07.09.2020 року, ОСОБА_9 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, в порядку ст.298-4 КПК (п.15 розділу II Реєстру).
27.09.2020 року дізнавачем-інспектором сектору дізнання ОСОБА_15 повідомлено про завершення дізнання (п.20-22 розділу II Реєстру).
29.09.2020 року, ОСОБА_9 та її захиснику, в порядку ст. 290 КПК, надано матеріали кримінального провадження для ознайомлення, які того ж дня підтвердили факт ознайомлення з матеріалами кримінального провадження (п.19 розділу I Реєстру).

Апеляційним судом встановлено, що строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, враховуючи положення п.2 ч.3 ст.219 КПК України та фактичні обставини кримінального провадження (протягом двадцяти діб - у разі невизнання обвинуваченою вини та відсутності необхідності проведення додаткових слідчих (розшукових) дій), закінчувався 27.09.2020 року.
При цьому, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000336 від 20.12.2019 року відносно обвинуваченої ОСОБА_9 складений 29.09.2020 року прокурором Коростишівської місцевої прокуратури та надійшов до Попільнянського районного суду 30.09.2020 року про що свідчить реєстраційний штамп вхідної кореспонденції суду на супровідному листі, що в свою чергу свідчить про очевидне порушення прокурором вимог кримінального процесуального законодавства України (а.1 т.1).
Закінчення строку досудового розслідування, визначеного ст.219 КПК України, після повідомлення особі про підозру, крім випадку повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, є підставою для закриття кримінального провадження (п.10 ч. 1 ст. 284 КПК).
Аналогічні положення містяться у ч.2 ст.283 КПК України, де передбачено обов`язок прокурора у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження, звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
У своєму рішенні №3-рп/2003 від 30 січня 2003 р. у справі №1-12/2003 (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) Конституційний Суд України відзначив, що строки досудового слідства відповідно до міжнародних договорів України повинні бути розумними.
Велика палата ЄСПЛ у п. 68 рішення у справі Карт проти Туреччини (Kart v. Turkey, заява №8917/05) зазначила, що право на розгляд справи протягом розумного строку базується на необхідності гарантувати, що обвинуваченим доведеться залишатись занадто довго у стані невизначеності щодо результатів кримінальних звинувачень проти них. Так само ЄСПЛ у п. 18 рішення в справі Вемхофф проти Німеччини (Wemhoff v. Germany, заява №2122/64) вказував, що чітка мета відповідного положення п. 1 ст. 6 Конвенції у кримінальних справах полягає у забезпеченні того, щоби обвинувачені особи не перебували занадто довго під обвинуваченням та обвинувачення було визначене.
Крім того, відповідно до частини 2 статті 42 КПК обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.
Відповідно ж до змісту частини 1 статті 337 КПК судовий розгляд може бути проведений виключно стосовно особи, яка набула статусу обвинуваченого в порядку, передбаченому Законом.
Таким чином, направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого, а, отже, унеможливлює розгляд в суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України.
На переконання колегії суддів, судам першої інстанції слід ретельно перевіряти не тільки дотримання прокурором вимог, передбачених статтями 291-293 КПК, а й виконання ним приписів статті 219 КПК, про які йшлося раніше.
Здійснення судового провадження при наявності підстав для закриття кримінального провадження, відповідно до п.1 ч.2 ст. 412 КПК України, становить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, ухваленого за результатами такого судового розгляду.
При цьому, виходячи з завдань апеляційного провадження, а саме виправлення помилок у застосуванні норм матеріального чи процесуального права та недопущення виконання незаконних і необґрунтованих судових рішень з метою дотримання прав і законних інтересів учасників провадження, ст. 417 КПК України, яка уповноважує суд апеляційної інстанції закрити кримінальне провадження у разі встановлення усіх без виключення підстав, передбачених ст. 284 КПК України, колегія суддів вважає, що не існує жодних процесуальних перепон для скасування судом відповідної інстанції судового рішення нижчої інстанції і закриття кримінального провадження, що повністю узгоджується із правовою позицією Верховного суду, висловленої у постанові від 15.09.2021 року у справі № 711/3111/19.
За таких обставин, виходячи із засад законності та дотримання розумних строків у справі, продовження кримінального провадження відносно осіб, щодо яких встановлені та підтверджені підстави для закриття кримінального провадження, на думку суду апеляційної інстанції, суперечить цим засадам, а тому колегія суддів не наводить обґрунтованості інших доводів апеляційної скарги сторони захисту, у тому числі, стосовно процесуальних повноважень сторін та відповідно допустимості доказів у даному кримінальному провадженні.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що апеляційні вимоги сторони захисту підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з закриттям кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України.
Керуючись ст.ст.п.10 ч.1 ст. 284, 404, 405, 407, 412, 417 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 березня 2021 року стосовно ОСОБА_9 скасувати.

Кримінальне провадження №0000336 від 21.12.2019 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України - закрити на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст.219 КПК України.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді :