Справа № 305/1842/21
Номер провадження 1-кс/305/364/21
УХВАЛА

29.10.2021. Слідчий суддя Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке 27.10.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000316 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 звернувся до Рахівського районного суду Закарпатської області з клопотанням, погодженим прокурором Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000316 від 27 жовтня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 26 жовтня 2021 року о 12 годині 43 хвилині в ТСЦ в м. Рахів звернувся ОСОБА_5 , з приводу переоформлення (розмитнення) автомобіля, а саме транспортного засобу марки HYUNDAI-TERRACAN номерним знаком Чеської Республіки НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 . Під час перевірки по базі даних Інтерполу по критерію пошуку НОМЕР_2 , було виявлено пряме співпадіння - розшук викрадених транспортних засобів.

Автомобіль марки HYUNDAI-TERRACAN, зеленого кольору, з номерним знаком Чеської Республіки НОМЕР_1 , з номером шасі НОМЕР_2 , було вилучено та поміщено на майданчик тимчасового утримання Рахівського РВП ГУНП, в Закарпатській області, з метою його подальшого детального огляду та фіксації на ньому слідової інформації, призначення проведення судових експертиз, встановлення фактичного власника вказаного автомобіля, з`ясування наявності претензій у потерпілого та з`ясування причин оголошення вказаного транспортного засобу в міжнародний розшук.

За результатами надання запиту в міжнародний банк даних «Інтерпол» Територіальним сервісним центром №2145, транспортний засіб марки HYUNDAI-TERRACAN з номерним знаком Чеської Республіки НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 було виявлено в міжнародному розшуку, в момент вчинення злочину вказаний транспортний засіб перебував у користуванні ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканця АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого від 26.10.2021 транспортний засіб марки HYUNDAI-TERRACAN з номерним знаком Чеської Республіки НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу № НОМЕР_3 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Вилучені предмети можуть бути знаряддям вчинення злочину, які містять сліди злочину та можуть бути використані як доказ, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи наведене, на даний час виникає необхідність у проведенні ряду невідкладних слідчих та процесуальних дій, що надасть можливість органу досудового розслідування всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини кримінального правопорушення, у розумні строки провести необхідні слідчі дії з метою встановлення істини у кримінальному провадженні та, відповідно, за наявності підстав, використати таке майно як доказ у кримінальному провадженні, існує також необхідність у збереженні речових доказів та запобіганні ризикам приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження такого майна.

Таким чином, як зазначає слідчий у клопотанні, з метою збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на майно, а саме: автомобіль марки HYUNDAI-TERRACAN, зеленого кольору з номерний знаком Чеської Республіки НОМЕР_1 , з номером шасі НОМЕР_2 , який на даний час перебуває у користуванні ОСОБА_5 , а також свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу № НОМЕР_3 .

Прокурор ОСОБА_4 та слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримали. Просили таке задовольнити з підстав наведених у клопотанні.

Власник майна ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно та повернути йому автомобіль. Зокрема зазначив, що навесні він придбав машину і хотів її розмитнити. Прийшовши ставити її на облік у сервісний центр він дізнався, що машина перебуває у розшуку. Коли купляв машину, то не знав, що проблема у машині.
Заслухавши пояснення прокурора, слідчого та власника майна, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують його доводи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна, не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно витягу з кримінального провадження №0000316, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст.198 КК України, внесені уповноваженою особою до ЄРДР 27 жовтня 2021 року. З витягу вбачається, що 26 жовтня 2021 року о 12 годині 43 хвилині в ТСЦ в м. Рахів звернувся ОСОБА_5 , з приводу переоформлення (розтаможення) автомобіля, а саме транспортного засобу марки HYUNDAI-TERRACAN, державний номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 . Під час перевірки по базі даних Інтерполу по критерію пошуку «KMHNM81XP5U154614» було виявлено співпадіння «розшук транспортних засобів».

26 травня 2021 року у ході проведення огляду місця події транспортний засіб - HYUNDAI-TERRACAN, державний номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 був вилучений.

Вказаний автомобіль, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, на підставі постанови слідчого від 27 жовтня 2021 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000316 від 27 жовтня 2021 року.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автомобіля є ELLA, SPOL. S R.O.

Так, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Перша та найголовніша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання з боку органу влади у мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого абзацу надає право позбавляти власності лише «на умовах, передбачених законом», при цьому у другому абзаці визнається право держав здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" пункт 58).

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Однак зазначених вимог закону слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався.

Так, накладаючи арешт на майно з підстав передбачених п.1, ч.2, ч.3 ст.170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Оскільки винесення постанови про визначення майна речовим доказом, не може бути єдиною підставою, для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що нерухоме майно відповідає критеріям зазначеним в ч.1 ст.98 КПК України та наявні правові підстави, передбачені п.1 ч.2 ст.170 КПК України для його арешту, слідчий повинен був зібрати та зазначити у клопотанні достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку. Разом з тим, жодних доказів того, що автомобіль марки HYUNDAI-TERRACAN є предметом та доказом розслідуваного кримінального правопорушення ст.198 КК України, у клопотанні слідчого не містяться.

Слідчий мав ретельно перевірити, чи зібрані органом досудового розслідування докази є достатньо вагомими для втручання у права ОСОБА_5 мирно володіти майном, з метою забезпечення кримінального провадження, в даному випадку накладення арешту на майно.

Однак, клопотання слідчого у контексті мотивування необхідності накладення арешту на рухоме майно ОСОБА_5 є безпідставним та за своїм змістом містить лише формальне посилання на норми закону без підтвердження необхідними доказами та документами.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Однак слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, на думку слідчого судді, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Так, долучена до клопотання слідчого постанова про визнання предметів речовими доказами від 27.10.2021 є необґрунтованою, оскільки за своїм змістом взагалі не містить даних на підтвердження того, що марки HYUNDAI-TERRACAN, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу відповідають критеріям ч.1 ст.98 КПК України, отже є формальною.

Окрім цього, слідчий у клопотанні зазначає, що за результатами надання запиту в міжнародний банк даних «Інтерпол» Територіальним сервісним центром №2145 зазначений автомобіль було виявлено в міжнародному розшуку.

На підтвердження наведеного слідчий долучив до матеріалів клопотання копію витягу з бази даних за результатами пошуку викрадених автомобілів, згідно якого за критерієм пошуку /VIN= НОМЕР_2 / було виявлено співпадіння.

Разом з тим, зазначена інформація містить лиш номер шасі автомобіля, а графи «Марка» та «Модель» не містять жодної інформації.

При цьому, будь-якої інформації від Сектору міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Закарпатській області про те, що автомобіль HYUNDAI-TERRACAN дійсно перебуває у розшуку до матеріалів клопотання не долучено.

Не здобуто таких даних і у ході розгляду клопотання про накладення арешту на майно.

Так, хоча в клопотанні слідчий вказує на необхідність накласти арешт на майно, як на речові докази у кримінальному провадженні, але при цьому не приводить жодного належного доказу на підтвердження вказаного і мети накладення арешту на майно. Тому слідчий суддя вважає, що існування правових підстав, передбачених ч.2 ст.170 КПК України всупереч вимогам кримінального процесуального закону у клопотанні слідчого з доданими до нього матеріалами є недоведеними.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, що відповідно до ч.1 ст.173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільними інтересами та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

За таких підстав слідчий суддя враховуючи фактичні обставини даного кримінального провадження з об`ємом порушених прав ОСОБА_5 та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне також зазначити, що попри наявність або відсутність інституту арешту майна, майно ОСОБА_5 залишається речовим доказом в даному кримінальному провадженні, тож у органу досудового розслідування залишається можливість провести необхідні дії з вищевказаним майном.
На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст.2, 7, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке про арешт майна 27.10.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000316 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України відмовити.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити, прокурору та надіслати особам, які були відсутні під час оголошення ухвали (згідно ч.7 ст.173 КПК України).
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний зміст ухвали проголошено о 14 годині 30 хвилин 02 листопада 2021 року.

Слідчий суддя Рахівського районного суду: ОСОБА_1