Номер справи 201/1854/22
Номер провадження 1-кс/201/567/2022
УХВАЛА
Іменем України
04 березня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0001827, внесеного до ЄРДР 27.10.2020 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з вищевказаною скаргою, в якій, в якому, посилаючись на те, що з моменту проведення обшуку пройшов 1 рік та 3 місяці, втім майно, яке вилучене у неї, не повернуто, арешт на нього не накладений. Тому вона просила зобов`язати орган досудового розслідування повернути тимчасово вилучене майно, а саме:

-Рушниця МКМ 072 сб, к.7,62, КІМО-10350 у чорному чохлі з магазином до неї та патрони калібру 7,62х39 у кількості 27шт;

-Рушницю ТОЗ-34р, УМ-235;

-Рушницю МЦ-21-12.

ОСОБА_3 в прохальній частині скарги просила розглянути її без участі скаржника. Скаргу просила задовольнити.

Слідчий СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 у судове засідання не прибув, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив скаргу розглянути без його участі та винести рішення на розсуд суду. Повідомив, що кримінальне провадження він не взмозі надати у зв`язку із введенням воєнного стану на території України та внутрішніми наказами МВС України. Наголосив, що арешт на вилучене майно не накладався.

Неявка дізнавача, слідчого, прокурора не перешкоджає розгляду скарги, що відповідає положенням ч. 3 ст. 306 КПК України.

Відповідно до ст. 107 КПК України повне фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього документи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що в провадженні ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0001827, внесеного до ЄРДР 27.10.2020 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

18.12.2020 року слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді по справі № 201/10997/20 від 19.11.2020 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено і вилучено майно, а саме:

-Рушницю МКМ 072 сб, к.7,62, КІМО-10350 у чорному чохлі з магазином до неї та патрони калібру 7,62х39 у кількості 27шт;

-Рушницю ТОЗ-34р, УМ-235;

-Рушницю МЦ-21-12 № 0826.

ОСОБА_3 долучила до скарги копії дозволів, які надають їй право на зберігання, носіння вилученої у неї зброї, а саме:

-Дозвіл № 9393 на право зберігання і носіння мисливської нарізної зброї МКМ 072 сб, к.7,62, КІМО НОМЕР_1 , виданий 16.01.2017 року;

-Дозвіл № 114 на право зберігання і носіння мисливської зброї ТОЗ-34р, НОМЕР_2 ; МЦ-21-12 № 0826;

Арешт на вищевказане майно слідчим суддею не накладався. Вказане вбачається також зі змісту ухвали слідчого судді від 25.10.2021 року у справі № 201/8285/21.

При вирішенні скарги слідчий суддя враховує наступні положення КПК.

У відповідності до ст. 16 КПК України обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом ...

При цьому ухвала, якою надається дозвіл на обшук, таким судовим рішенням, спрямованим на обмеження права власності, не є. Адже відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою:

- виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення,

- відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення,

- встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Положення ст.235 КПК України встановлюють вимоги до ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи. В такій ухвалі, серед іншого, мають зазначатися речі, документи або осіб, для виявлення (а не вилучення) яких проводиться обшук. Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз.

В свою чергу, тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном можливе внаслідок арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження (ч. 1 ст. 170 КПК України). Арешт може застосовуватися до майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Отже, норми КПК України передбачають єдиний вид судового рішення, спрямованого на обмеження права власності особи під час досудового розслідування, ухвалу про арешт майна (ч. 5 ст. 173 КПК України).

Так, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт; підстави застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

За таких обставин судовий контроль під час розгляду клопотання про дозвіл на проведення обшуку не може одночасно поширюватися і на подальше обмеження права власності особи, у якої цей обшук буде проведений. Адже предметом судового контролю в першому випадку є легітимність, необхідність і пропорційність втручання у право особи на приватність (в першу чергу, недоторканність житла чи іншого володіння особи), в той час як обмеження права власності потребує окремого судового вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України. Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися на умовах, передбачених законом, має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними їй. Водночас, втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, а такий баланс неможливо віднайти без обґрунтування в судовому рішенні.

До цього слід додати правовий вакуум, в якому опиняється власник майна, вилученого під час обшуку, якщо дозвіл на відшукання відповідних речей і документів прямо наданий слідчим суддею в ухвалі. Адже КПК України містить лише три процесуальні механізми, за допомогою яких володілець може ставити перед слідчим суддею питання про обґрунтованість обмеження права власності:

1) заперечення арешту майна при розгляді відповідного клопотання і обґрунтування своєї позиції в судовому засіданні (у випадку, якщо такі заперечення не прийняті слідчим суддею оскарження до апеляційної інстанції);

2) звернення з клопотанням про скасування арешту майна з доведенням того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано;

3) оскарження бездіяльності щодо повернення тимчасово вилученого майна.

Отже, якщо прийняти нормативно запропоновану концепцію, що речі, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі слідчого судді, не є тимчасово вилученим майном, і для подальшого утримання їх органом досудового розслідування не потрібний застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження, власник цих речей залишається без належної правової процедури для захисту свого права власності в межах кримінального провадження. Очевидно, це суперечить завданням кримінального провадження. Крім того, досудове розслідування є динамічним процесом, в рамках якого актуальність та необхідність перебування вилученого на законних підставах майна може змінюватись.

Враховуючи викладене, на вилучене під час обшуку майно, дозвіл на відшукання якого прямо наданий слідчим суддею, необхідно поширювати режим тимчасово вилученого майна з відповідними наслідками накладення арешту або повернення особі, у якій воно було вилучене

А тому слідчий/прокурор після проведення обшуку у визначений КПК України строк повинен звернутися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Відповідно до статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Зокрема, згідно з частиною 5 статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до частини 6 статті 173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Отже, за змістом наведених норм кримінального процесуального закону, клопотання про арешт майна, тимчасово вилученого під час обшуку, здійсненого на підставі ухвали слідчого судді, повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення такого майна, а арешт накладений не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Між тим, доказів звернення слідчого до суду з клопотанням та накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно слідчому судді не надано.

З урахуванням вище наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що фактичне відшукання та вилучення під час обшуку даних речей без накладання на них арешту слідчим суддею суперечить положенням КПК України.

Органом досудового розслідування слідчому судді не доведено необхідність подальшого утримання вилученого в ході обшуку майна, яке є тимчасово вилученим.

Слідчий суддя вважає, що з огляду на тривалість досудового розслідування подальше утримання органом досудового розслідування речей, зазначених у скарзі, є неспівмірним із завданням кримінального провадження, оскільки потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права володільця цих речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України, майно, яке визнано речовим доказом, повинно бути якнайшвидше повернуте володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу, тобто крім випадків отримання їх слідчим на підставі ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів або ж шляхом накладення на них арешту.

Враховуючи, що в ухвалі суду про надання дозволу на проведення обшуку не було прямо зазначено про відшукання майна, а саме: рушниці МКМ 072 сб, к.7,62, КІМО НОМЕР_1 у чорному чохлі з магазином до неї та патрони калібру 7,62х39 у кількості 27шт; рушниці ТОЗ-34р, УМ-235; рушниці МЦ-21-12 № 0826, родові та інші ідентифікуючі ознаки вказаного майна в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку відсутні, арешт на ці речі, які є тимчасово вилученим майном, не накладався, слідчому судді не надано докази необхідності проведення відповідних експертних досліджень, органом досудового розслідування не доведено, що останні є такими, що отримані в результаті вчинення злочину або були засобом вчинення злочину, в кримінальному провадженні власнику вилучених речей ОСОБА_3 про підозру не повідомлено, остання надала дозволи на право зберігання і носіння вилученої у неї зброї, слідчий суддя вважає, що скаргу необхідно задовольнити частково, зобов`язавши уповноважену особу органу досудового розслідування, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу після отримання даної ухвали на підставі ч. 9 ст. 100 КПК України негайно повернути речі, які вилучені 18.12.2020 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , на відповідальне зберігання особі, у якої їх було вилучено, з попередженням про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

Керуючись ст.ст. 110, 173, 174, 309, 369-372, 376, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0001827, внесеного до ЄРДР 27.10.2020 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, задовольнити частково.
Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу після отримання даної ухвали речі, які вилучені 18.12.2020 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-рушницю МКМ 072 сб, к.7,62, НОМЕР_3 у чорному чохлі з магазином до неї та патрони калібру 7,62х39 у кількості 27шт;

-рушницю ТОЗ-34р, УМ-235;

-рушницю МЦ-21-12 № 0826

негайно повернути на відповідальне зберігання ОСОБА_3 та попередити її за ст. 388 КК України в разі вчинення будь-яких незаконних дій щодо вказаного майна.

В задоволенні інших вимог клопотання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1