Справа № 459/1679/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/822/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_6 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 13 липня 2021 року відносно ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 13.07.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Звільнено ОСОБА_1 від призначеного покарання за ч.1 ст.135 КК України відповідно до положень ч.5 ст.74 КК України з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.
Також ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_10 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_1 задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 15843 грн. 49 коп. матеріальної шкоди та 150000 грн. 00 коп. моральної шкоди.
Вирішено питання про судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_1 близько 03 години 09 березня 2014 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи власним, технічно справним автомобілем марки «Dacia Logan» кузов № НОМЕР_1 з номерним знаком НОМЕР_2 , що є засобом підвищеної небезпеки, слідуючи по «своїй» смузі руху проїзною частиною вул.Богдана Хмельницького у м.Червонограді Львівської області, що одночасно являється автодорогою територіального значення НОМЕР_3 , у напрямку від вулиці Промислова до вулиці Івана Богуна, на ділянці примикання до проїзної частини вул. Львівська, неподалік з магазином ПП «Сузір`я», що розташований по вул. Будівельна, № 7 у м. Червонограді, у зоні достатньої видимості на проїзній частині перешкоди (пішохода) з місця водія, виявивши небезпеку для руху пішохода ОСОБА_8 , який переміщався проїзною частиною вул. Б.Хмельницького пішою ходою, слідуючи з ліва на право відносно до напрямку руху автомобіля «Dacia Logan», маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним транспортного засобу, грубо порушив пункти 1.3, 1.5, 2.3.б, 2.3.д, 2.9.а, 11.5, 12.1, 12.2, 12.3, 2.10 ПДР України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, оскільки проявив неуважність та неналежно оцінив дорожню обстановку, не врахував дорожні умови, не вибрав безпечний інтервал та швидкість, за яких він мав би змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних умовах, гарантувати безпеку дорожнього руху, не застосував своєчасно екстрене гальмування, внаслідок чого на проїзній частині вулиці Богдана Хмельницького на ділянці примикання до проїзної частини вулиці Львівська, неподалік з магазином ПП «Сузір`я», що розташований у цьому місті по вулиці Будівельна, № 7, вчинив наїзд лівою передньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння у вигляді важкої відкритої черепно-мозкової травми, перелому склепіння і основи черепа, забою головного мозку важкого ступеня, дифузного аксонального ураження, внутрішлуночкового крововиливу, гострої субдуральної гідроми справа, епідуральної гематоми справа.
Крім цього, 09 березня 2014 року приблизно о 03 годині 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_1 , здійснивши на ділянці проїзної частини вул. Б.Хмельницького, що неподалік з магазином ПП «Сузір`я», який розташований по вул. Будівельна, № 7, м. Червоноград Львівської області, наїзд на пішохода ОСОБА_8 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, у порушення вимог п. 2.10 Правил дорожнього руху України не вжив усіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не викликав швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілого до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду працівників правоохоронних органів, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди і з метою уникнення відповідальності за скоєне на автомобілі, причетному до ДТП, з місця пригоди поїхав, чим завідомо залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_8 , який перебував у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого в небезпечному для життя стані та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілому допомогу.
На даний вирок обвинувачений ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_6 подали спільну апеляційну скаргу, у якій просять вирок суду скасувати та кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_1 та вичерпанням можливості отримання доказів вини. Вважають, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України.

На підтримання своїх апеляційних вимог обвинувачений та захисник покликаються на те, що потерпілий у момент вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння. Зазначають, що в матеріалах справи відсутні дані, яким чином відбувся первинний контакт потерпілого з автомобілем під керуванням обвинуваченого.
Зазначають, що у матеріалах справи відсутні дані про джерело походження диска з відеозаписом події злочину, який надав органу досудового розслідування потерпілий. Не погоджуються із висновком суду першої інстанції про те, що потерпілим отримано та долучено до матеріалів справи добровільно наданого ПП «Сузір`я» компактдиску з відеозаписом, оскільки дані про те, що такий диск наданий ПП «Сузір`я» потерпілому у матеріалах справи відсутній. Слідчий не провівши огляду даного диску, не опечатавши його, виніс постанову про визнання даного диску речовим доказом та приєднав його до матеріалів справи, що є грубим порушенням вимог ст.ст. 100, 237 КПК України та відповідної Інструкції щодо порядку вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів. Вважають, постанову слідчого про визнання даного диску речовим доказом підробленою, оскільки така містить дані щодо кваліфікації дій обвинуваченого та щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого, які на момент винесення цієї постанови ще не було встановлено. Вказує, що на підставі вказаного відеозапису слідчим проводились експертизи, за результатами яких вини ОСОБА_1 у вчиненому не встановлено.
Апелянти покликаються, що у протоколі проведення слідчого експерименту від 10.03.2017р. не вказано про застосування вказаного вище компакт-диску. Крім цього, з даного протоколу слідчого експерименту не зрозуміло, що використовував слідчий та з чим порівнював рух, швидкість автомобіля та його видимість, рух пішохода та інші відомості, які було надано експертам, а також не вказано, якої марки та моделі використовувалась система відеонагляду ПП «Сузір`я». На думку апелянтів, досудове слідство проведено з грубим порушенням норм КПК України, відсутні оригінали відеозапису, не вилучено жорсткий диск з комп`ютера, немає обладнання, яким було здійснено запис.
Звертають увагу на те, що згідно з відповіддю з ПП «Сузір`я» на адвокатський запит станом на 09.03.2014 року була встановлена камера відео нагляду, проте у 2017 році вона була замінена на нову, а тому інформація про модель, марку і виробника попередньої камери, технічний паспорт, сертифікат відповідності не збереглися. Також зазначено, що інформацію з системи відеоспостереження було надано працівникам поліції. З наведеного вбачається, що працівники поліції та слідчий отримали інформацію з системи відеоспостереження ПП «Сузір`я», однак не долучили належним чином до матеріалів справи. Вважають долучений диск потерпілим сфальсифікованим.
Наголошують, що згідно даного диску проведено слідчий експеримент, експертизу, тобто це зібрані технічні дані, які є неправдиві, які суперечать реальним показам обвинуваченого та отриманими тілесними ушкодженнями потерпілим, тобто прямого наїзду автомобілем на потерпілого не було.
Також апелянти зазначають, що ДТП настала через необережні дії потерпілого ОСОБА_8 , який будучи у стані сильного алкогольного сп`яніння переходив проїзну частину дороги з порушенням вимог ПДР. Вказують, що ОСОБА_1 не залишав місця події, оскільки перелякався, однак автомобіль не переміщував з місця ДТП, не підходив до потерпілого, оскільки були інші люди, а тому потерпілому була надана вчасна медична допомога. Вказують, що автомобіль ОСОБА_1 безпідставно утримувався на арешт майданчику з 11.03.2014 року по 12.11.2015 року.
Крім цього, суд першої інстанції не взяв до уваги, що обвинувачений одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не притягувався до відповідальності.
Також апелянти в апеляційній скарзі просять визнати недопустимими як докази компакт-диск, наданий потерпілим ОСОБА_11 , протокол про проведення слідчого експерименту від 10.03.2017 року та висновок експертизи №8974/17-52/8987/17-35 від 28.02.2018 року.
Потерпілий ОСОБА_8 подав заперечення на подану апеляційну скаргу, у яких просить таку залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін. Зазначає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, виконав вказівки, наведені в ухвалі Львівського апеляційного суду від 08.05.2020р., та прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 . Вказує, що обвинувачений, керуючи автомобілем вчинив на нього наїзд та втік з місця події вважаючи, що він помер. Потерпілий покликається, що винуватість ОСОБА_1 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях підтверджується дослідженими у судовому засіданні та належно оціненими судом за правилами ст. 94 КПК України доказами, аналіз яких наведено у вироку. Вважає безпідставними апеляційні доводи щодо недопустимості як доказу диску з відеозаписом з камер спостереження ПП «Сузір`я», оскільки такий диск було долучено до матеріалів справи на підставі його заяви від 30.04.2014р. і процесуальне право потерпілого подавати докази закріплено у п. 3 ч. 1 ст. 56 КПК України. Зазначає, що у даному кримінальному провадженні джерелом доказів щодо обставин, які підлягають доказуванню, є саме відеозапис як електронний документ, а не матеріальний носій, і такий відеозапис є оригіналом електронного документу. При цьому, згідно вимог КПК України допустимість доказів пов`язана із дотриманням встановленого законом порядку їх отримання, а не зберігання. Вказує, що згаданий відеозапис був наданий його ПП «Сузір`я» на його прохання. Доводи про можливий монтаж вказаного відеозапису нічим не обґрунтовано і у судовому засіданні суду першої інстанції стороною захисту не подавалось заяв з цього приводу. При цьому, у судовому засіданні обвинувачений не заперечував, що на ньому зафіксовано подію вчинення ним наїзду на потерпілого в час та місце, зазначених в обвинувальному акті. Вважає, що призначене обвинуваченому покарання у повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просили таку задовільнити.

Прокурор, потерпілий та його представник заперечили апеляційні вимоги сторони захисту з огляду на безпідставність таких та просили залишити без змін оскаржуваний вирок суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку були дотримані.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_1 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження та у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
Вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні даних кримінальних правопорушень за викладених у вироку суду обставин, суд першої інстанції обґрунтував, зокрема:
-показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що близько 03:00 год. 09.03.2014 р., будучи у стані алкогольного сп`яніння, повертався з нічного клубу «Вілма», що у м. Червонограді, та переходив дорогу у напрямку від острівця безпеки до кафе «Сузір`я», перед переходом проїзної частини дороги озирався навколо й жодних транспортних засобів не бачив. Зазначив, що переходячи дорогу, відчув удар у праву сторону й втратив свідомість, а згодом прийшов до тями у лікарні, де дізнався про ДТП. Ствердив, що внаслідок отриманих травм не міг самостійно ходити кілька місяців, став не придатним до роботи за освітою і набув інвалідність третьої групи. Зазначив, що обвинувачений не надавав матеріальної допомоги на лікування, просив стягнути визначену ним моральну шкоди та витрати на лікування. Наведені показання потерпілий підтримав і при розгляді справи апеляційним судом;
-даними протоколу огляду місця події від 09.03.2014р., яким встановлено, що місцем ДТП є вулиця Б.Хмельницького навпроти будинку № 5-а по вул. Будівельній у м. Червонограді, де зафіксовано відомості про слідову картину пригоди, а також вилучено автомобіль марки «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Нокіа» тощо (Т.1, а.с. 113-126);
-даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, № 107 від 09.03.2014р., та листа Червоноградської ЦМЛ від 14.06.2016 р. № 4650, з яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_1 09.03.2014р. перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат 1,3 проміле (Т.1, а.с. 100, 159);
-даними протоколами оглядів від 09.03.2014р. та від 10.03.2014р. згідно яких при огляді автомобіля марки «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_2 на останньому виявлені подряпини й пошкодження, а також вилучено два сліди рук і чохол із переднього водійського сидіння цього автомобіля (Т.1, а.с.101-104, 105-108);
-даними висновку дактилоскопічної експертизи № 121 від 24.03.2014р., яким встановлено, що вилучені з автомобіля з місця ДТП сліди рук залишені ОСОБА_1 (Т.1, а.с 129-132);
-даними висновку інженерно-транспортної експертизи № 1/237 від 22.03.2014р., з якого вбачається, що гальмівна система автомобіля марки «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_2 знаходиться у працездатному стані, технічних несправностей не виявлено; система освітлення знаходиться у технічному несправному стані по причині непрацездатності переднього лівого покажчика повороту, що обумовлене виходом лампи із місця кріплення в патроні; система рульового управління знаходиться у працездатному стані, технічних несправностей не виявлено (Т.1, а.с. 135-139);
-даними висновку судово-медичної експертизи № 124/2014 від 16.05.2014р. яким встановлено, що у потерпілого ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді важкої відкритої черепно-мозкової травми, перелому склепіння і основи черепа, забою головного мозку важкого ступеня, дифузного аксонального ураження, внутрішлуночкового крововиливу, гострої субдуральної гідроми справа, епідуральної гематоми справа, які могли утворитися 09.03.2014р. від дії тупих твердих предметів, до яких належать деталі кузова автомобіля і елементи дорожнього покриття та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння. На час поступлення у лікувальний заклад у крові ОСОБА_8 виявлено етанол в кількості 2,47 проміле (Т.1, а.с. 141-145);
-даними висновку комплексної автотехнічної експертизи та експертизи відео запису № 773/774/775 від 29.05.2015р., згідно якого встановити швидкість руху автомобіля «Дачія» виходячи з наданого на дослідження відеозапису не надається можливим, оскільки це потребує визначення розмірних характеристик по зображеннях відеокадрів, що виходить за межі компетенції експертизи. Виходячи з наданого на дослідження відеозапису з моменту появи зображення пішохода на відеозаписі він рухався в поперечному до дороги напрямку, наближаючись до смуги руху автомобіля, після чого змінив напрямок руху ліворуч і переміщався вздовж дороги в попутному до автомобіля напрямку, а в подальшому в деякий момент, який не проглядається на відеозаписі, змінив напрямок праворуч і рухався в поперечному до дороги напрямку до моменту наїзду. Встановити швидкість руху пішохода виходячи з наданого на дослідження відеозапису не надається можливим, оскільки це потребує визначення розмірних характеристик по зображеннях відеокадрів, що виходить за межі компетенції даної експертизи. Згідно переміщенню світла фар автомобіля останній рухався вздовж дороги, яка при наближенні до місця наїзду має заокруглення ліворуч відносно напрямку руху автомобіля. Оскільки зображення пішохода в момент, коли він рухаючись вздовж дороги в попутному до автомобіля напрямку змінив напрямок руху у смугу руху автомобіля, на відеозаписі не проглядається, то встановити час, який пройшов з моменту початку руху пішохода у смугу руху автомобіля, не надається можливим (Т.1, а.с. 147-151);
-даними заяви потерпілого ОСОБА_8 від 30.04.2014р. на ім`я слідчого ОСОБА_12 про долучення до матеріалів кримінального провадження компакт-диску з відеозаписом ДТП, що мала місце поблизу магазину «Сузір`я» на вул. Хмельницького у м. Червонограді 09.03.2014р. за участю водія ОСОБА_1 (Т.1 а.с. 152);
-даними заяви потерпілого ОСОБА_8 від 06.06.2016р. та протоколу огляду місця події від 06.06.2016р., з яких вбачається, що потерпілий видав, а слідчий оглянув одяг й взуття, у якому ОСОБА_8 був одягнутий на момент ДТП 09.03.2014р. (Т.1, а.с. 160-163);
-даними протоколу огляду предмету від 24.06.2016р., згідно з яким слідчий Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 оглянув речовий доказ автомобіль марки «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_2 та зафіксував виявлені на ньому пошкодження й заміну вітрового скла (Т.1, а.с. 167-171);
-даними висновку транспортно-трасологічної експертизи № 1/1493 від 23.01.2017р., яким встановлено, що автомобіль марки «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_2 контактував із пішоходом ОСОБА_8 під час наїзду на нього своєю лівою передньою стойкою та лівою нижньої частиною вітрового скла. Місце наїзду знаходиться на проїзній частині дороги вул. Хмельницького дещо раніше місця фіксації дрібних уламків скла та дещо правіше їх (Т.1, а.с. 175-179);
-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 10.03.2017р., згідно з яким з 19:15 год. по 23:40 год. 10.03.2017 р. слідчий Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 , з участю потерпілого, його представника, працівника ПП «Сузір`я», слідчих Червоноградського ВП ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , статиста-пішохода ОСОБА_16 , статиста-водія ОСОБА_17 , понятих, з використанням автомобіля з метою перевірки і уточнення відомостей щодо обставин ДТП шляхом відтворення обставин та обстановки події, котрі відбувалися під час вчинення ДТП, провів слідчий експеримент у м. Червонограді на вул. Хмельницького біля ПП «Сузір`я», у ході якого у законний спосіб отримав відомості, заміри й дані про обставини вчинення ДТП, параметри зближення автомобіля та пішохода ОСОБА_8 . Зокрема, згідно замірів встановлено, що водій-статист виявляв пішохода-статиста на відстані 102 м, 106 м, 112 м (Т.1, а.с. 180-184);
-даними протоколу огляду предмету від 18.03.2017р., у ході якого слідчим зафіксовано відомості, отримані під час огляду відеозапису з камер відеоспостереження ПП «Сузір`я» за 09.03.2014р. (Т.1, а.с. 185-187);
-даними протоколу огляду предмету від 18.03.2017р., у ході якого слідчим зафіксовано відомості, отримані під час огляду одягу потерпілого, у якому останній був одягнутий на момент ДТП 09.03.2014 р. (Т.1, а.с. 188-193);
-даними висновку судово-медичної експертизи № 48/2017-мк від 05.04.2017р., з якого вбачається, що на одязі ОСОБА_8 виявлено: на лівій полі куртки дві полоси здирання поверхневого шару шкірзамінника, на спинці куртки дві полоси здирання поверхневого шару шкірзамінника, на спинці куртки справа ділянку стирання поверхневого шару шкірзамінника, які утворилися внаслідок ковзної дії, а саме на лівій полі куртки внаслідок зачепу за якісь відносно загострені предмети з наступним рухом зліва на право, на спинці куртки справа внаслідок ковзної дії по якійсь широкій плоскій поверхні з напрямком руху зліва на право та дещо знизу до гори. На штанах джинсах синього кольору було виявлено ділянки забруднення речовиною сіро-коричневого кольору, що подібна на грунт (Т.1, а.с. 195-200);
-даними висновку комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи № 8974/17-52/8975/17-35 від 28.02.2018 р., з якого вбачається, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 з технічної точки зору повинен був керуватися вимогами п.п. 12.2, 12.3, 12.4 ПДР України. В даній дорожній обстановці за наявних параметрів зближення автомобіля марки «Dacia Logan» та пішохода ОСОБА_8 водій ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним транспортного засобу. Водій ОСОБА_1 тим більше мав би технічну можливість уникнути даного наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним транспортного засобу, при умові його руху з допустимою в межах населеного пункту швидкістю руху 60 км/год. (Т.1, а.с. 203-213).
Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сукупність цих доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченим ОСОБА_1 інкримінованих йому дії, оскільки вони не викликають сумнівів у своїй правдивості, є належними і допустимими, та спростовують апеляційні доводи сторони захисту, про відсутність у діях обвинуваченого складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України.
На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які судом першої інстанції встановлені повно, та підтверджуються вищенаведеними доказами у своїй сукупності.
При цьому, суд першої інстанції вірно встановив те, що під час проведення у справі експертиз не вдалось встановити точну швидкість руху автомобіля обвинуваченого, а згідно показань обвинуваченого ОСОБА_18 він рухався зі швидкістю, меншою ніж 60 км/год., а саме приблизно 40 км/год.
Наведені обставини та відсутність у матеріалах справи будь яких інших доказів, якими б було чітко встановлено швидкість руху транспортного засобу під керуванням обвинуваченого, обумовили обґрунтованість рішення суду першої інстанції про виключення з обвинувачення покликання на факт порушення ОСОБА_18 п.12.4 ПДР, а саме перевищення ним швидкості руху при керування транспортним засобом.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням встановлених обставин кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_18 , рухаючись автомобілем у межах допустимої швидкості руху, мав можливість уникнути наїзду на потерпілого шляхом застосування екстреного гальмування, що зокрема встановлено висновком комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи № 8974/17-52/8975/17-35 від 28.02.2018р.
З цих підстав не заслуговують на увагу і твердження апелянтів про те, що дії потерпілого фактично позбавили ОСОБА_1 можливості уникнути наїзду на ОСОБА_8 .
При цьому, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, надав належну оцінку діям потерпілого з врахуванням вимог розділу 4 ПДР України, зокрема те, що потерпілий ОСОБА_8 переходив дорогу у невстановленому місці та різко змінив рух, а також факт перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння.
В апеляційній скарзі апелянти просять визнати недопустимими доказами - компакт-диск, наданий потерпілим ОСОБА_11 , протокол про проведення слідчого експерименту від 10.03.2017р. та висновок експертизи №8974/17-52/8987/17-35 від 28.02.2018р.
Як вбачається з матеріалів справи таке клопотання, з аналогічних мотивів, було предметом розгляду суду першої інстанції, який цим доказам надав належну правову оцінку та прийшов до переконання про допустимість та належність вказаних доказів.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Відповідно до ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження компакт-диск з відеозаписом ДТП що мала місце поблизу магазину «Сузір`я» на вул.Хмельницького у м.Червонограді 09.03.2014р. за участю водія ОСОБА_1 долучено до матеріалів кримінального провадження на підставі заяви потерпілого ОСОБА_8 від 30.04.2014р., який в силу положень п.3 ч.1 ст.56 КПК України наділений правом подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.

Потерпілий ствердив, що ПП «Сузір`я» даний компакт-диск з відеозаписом ДТП надало йому добровільно на його прохання.
Дані про те, що отримання вказаного компакт-диску із відеозаписом ДТП, який надало ПП «Сузір`я», відбулось внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, і що цей відеозапис здобуто завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини матеріали справи не містять, і такі дані не було представлено при розгляді справи в апеляційному порядку.

Щодо апеляційних доводів сторони захисту про відсутність у матеріалах справи оригіналу відеозапису, колегія суддів враховує той факт, що записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу, що узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.09.2020р. (справа № 751/6069/19).

Також, надаючи правову оцінку доказу компакт-диску з відеозаписом події на предмет його допустимості, суд першої інстанції розглянув доводи сторони захисту про відсутність жорсткого диску з комп`ютера та обладнання, яким було здійснено вказаний відеозапис, та прийшов до вірно висновку про те, що нормами чинного КПК України не передбачено вимог щодо необхідності встановлення даних про обладнання, яким здійснювався відеозапис події (марку, модель, сертифікат відповідності тощо).

В апеляційній скарзі апелянти покликаються на порушення органом досудового розслідування порядку зберігання речових доказів, зокрема компакт-диску із відеозаписом події. Однак, стороною захисту не наведено обставин про те, яким чином такі відомості впливають на допустимість вказаного доказу у розумінні положень ч.1 ст.86, ч.1 ст.87 КПК України.
Колегія суддів вважає голослівними твердження сторони захисту про те, що компакт-диску із відеозаписом ДТП є сфальсифікований, оскільки такий факт має бути підтверджено належними доказами, які у матеріалах кримінального провадження відсутні.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого та вірного висновку про відсутність підстав для визнання недопустимим доказом компакт-диску із відеозаписом ДТП.

При апеляційному розгляді справи стороною захисту також не наведено обставин, наявність яких, з огляду на положення ч.1 ст.86 ч.1 ст.87 КПК України, надала б підстави для визнання вказаного доказу недопустимим, крім того при апеляційному розгляді сторона захисту не заявляла клопотання про повторне дослідження зазначених доказів в порядку ст.404 КПК України..
За таких обставин, відсутні підстави і для визнання недопустимими доказами протокол слідчого експерименту від 10.03.2017р. та висновок комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи № 8974/17-52/8975/17-35 від 28.02.2018р., оскільки матеріали справи не містять даних про те, що висновки вказаного протоколу слідчого експерименту та експертизи зроблено на підставі неправдивих технічних даних, як на це покликається сторона захисту.
Стороною захисту не наведено обставин щодо того, яким чином факт заміни у 2017р. обладнання системи відеоспостереження у ПП «Сузір`я» впливає на висновки слідчого експерименту та експертиз, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що апеляційні доводи про те, що ОСОБА_1 не втік з місця події, а перелякався, автомобіль не переміщував з місця ДТП, не підходив до потерпілого, оскільки були інші люди, а тому потерпілому була надана вчасна медична допомога, не спростовують висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин.
Стаття 135 КК передбачає відповідальність за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 135 КК України, завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння. Що стосується наслідків, ставлення суб`єкта злочину до них завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною самовпевненістю).
Із законодавчого визначення випливає, що моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці, а також тяжкість тілесних ушкоджень, отриманих в результаті ДТП.
Обвинувачений у своїх показаннях не заперечив факт того, що після наїзду на потерпілого він не підходив до нього та не вжив жодних заходів для надання йому допомоги.
За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин є повністю доведеним той факт, що ОСОБА_1 одразу після наїзду на ОСОБА_8 , не зупиняючи автомобіль, не надавши допомоги останньому, який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень її потребував, самовільно покинув місце пригоди, залишивши потерпілого у небезпечному для життя стані. Тому дії обвинуваченого за ч.1 ст. 135 КК України кваліфіковані вірно.

Інші апеляційні доводи, зокрема, про те, що автомобіль ОСОБА_1 безпідставно утримувався на арешт майданчику з 11.03.2014 року по 12.11.2015 року, не впливають на висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України.
Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_1 покарання колегія суддів враховує наступне.

Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_1 покарання у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, на обліку у психіатра, нарколога не перебуває, відсутність скарг на нього за місцем проживання, його молодий вік та сімейний стан, наявність на утриманні неповнолітньої дитини.
Крім цього, суд першої інстанції при призначені обвинуваченому покарання визнав як обставинами, які суттєво пом`якшують покарання, - дії потерпілого, який у момент ДТП був у стані алкогольного сп`яніння, переходив дорогу у невстановленому місці, чим створив небезпеку для руху, а також врахував наявність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_1 покарання, у найнижчих межах санкцій інкримінованих йому статей, у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є справедливим, і таке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, встановивши наявність обставин, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про звільнення ОСОБА_1 від призначеного покарання за ч.1 ст.135 КК України відповідно до положень ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.
Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 13 липня 2021 року відносно ОСОБА_1 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції на протязі трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: