Справа № 487/1906/17
Провадження № 1-кп/487/38/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2022 р. м.Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого- судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000581 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Миколаївської області Братського району с.Юріївка, українки, громадянки України, із середньою освітою, не заміжньої, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має статус дитини з інвалідністю, офіційно не працюючої , раніше не судимої, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину , передбаченого ч.2 ст.27 ч.2 ст.398 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення:
прокурора Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_5
сторони захисту: обвинуваченої ОСОБА_3 .
Захисник обвинуваченої : адвокат ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:
10.02.2017року адвокат ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні Заводського районного суду міста Миколаєва, розташованого за адресою місто Миколаїв, вулиця Радісна, 3, діючи на підставі договору про надання правової допомоги ОСОБА_8 з метою представляти інтереси останнього, під час судового засідання перебувала в залі судових засідань №1, де знаходилась ОСОБА_3 .

Після завершення судового засідання, адвокат ОСОБА_7 , направилась до виходу з приміщення зали судових засідань №1 Заводського районного суду міста Миколаєва. В цей момент її стала окрикувати ОСОБА_3 . При цьому вказана особа висловлювалась на адресу представника особи ОСОБА_9 нецензурною лайкою, а також висловлювала на її адресу погрози насильством, усвідомлюючи при цьому, що адвокат ОСОБА_7 є представником особи та вчиняла вказані протиправні дії у зв`язку із здійсненням ОСОБА_7 діяльності з наданням правової допомоги ОСОБА_8 .

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, знаходячись біля входу до зали судових засідань №1 Заводського районного суду міста Миколаєва, приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , стала наносити тілесні ушкодження адвокату ОСОБА_9 .

Так, ОСОБА_3 спричиняла тілесні ушкодження руками, а саме наносила хаотичні удари по рукам та тілу адвоката, погрожуючи насильством. Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_3 було спричинено тілесне ушкодження представнику особи ОСОБА_9 ,по ступеню тяжкості дане тілесне пошкодження відноситься до категорії легких тілесних пошкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Таким чином, суд визнає ОСОБА_3 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.398 КК України, та кваліфікує її дії як умисне заподіяння представнику особи легких тілесних ушкоджень у зв`язку із діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги.
Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину визнала частково.
Суду пояснила, що у неї на утриманні знаходиться неповнолітній син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалід із дитинства. 10.02.2017 року в Заводському районному суді розглядалась її позовна заява про стягнення аліментів із батька дитини. Інтереси відповідача представляла потерпіла, адвокат ОСОБА_9 , яка намагалась всіляко затягнути розгляд цивільної справи. На підставі чого , 10.02.2017року між нею та потерпілою виник спір, в ході якого вона почала висловлюватись нецензурною лайкою на потерпілу, а ОСОБА_9 кинулась на неї із бійкою та стягнула із голови її шапку, та видерла шматок волосся, а потім почала тікати. Вона крикнула незнайомому чоловіку, який знаходився поряд, щоб той її затримав. Коли ОСОБА_9 тікала, то штовхнула її неповнолітнього сина ОСОБА_10 , і той впав на землю. Тоді обвинувачена викликала поліцію , але також поліцію викликала і ОСОБА_9 . Вину визнає частково, оскільки тілесних пошкоджень ОСОБА_9 не наносила.
Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась. Цивільного позову до потерпілої не заявляла.
На підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_3 стороною обвинувачення надано наступні письмові докази, які досліджені судом.
Так, відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000581 10.02.2017 року до ЄРДР внесено відомості за заявою потерпілої ОСОБА_9 , яка просила вжити заходів до ОСОБА_11 та невстановленого чоловіка, котрі 10.02.2017 року , знаходячись в приміщенні Заводського районного суду м.Миколаєва погрожували фізичною розправою, а також спричинили тілесні ушкодження представнику особи.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 10.02.2017 року оглянута адміністративна будівля та приміщення Заводського районного суду м.Миколаєва.
Відповідно до договору про надання правової допомоги від 23.12.2016року між адвокатом ОСОБА_9 та ОСОБА_8 укладено договір.
Згідно з висновком експерта Обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської облдержадміністрації , розпочатої 10.02.2017року , закінченої 14.02.2017року, у ОСОБА_9 мають місце тілесні ушкодження у вигляді ушкодження зв`язок правого променезап`ястного суглобу, больовий синдром. Дане телесне ушкодження могло утворитись від викручування руки, не виключено незадовго до звернення у лікарню 10.02.2017р. По ступеню тяжкості дане тілесне пошкодження відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Утворення даного тілесного пошкодження при падінні з висоти власного зросту малоймовірно.
Суд критично розцінює суперечливу позицію обвинуваченої, яка заперечувала факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, оскільки даний факт підтверджується дослідженим у судовому засіданні висновком експерта.
Суд вважає не доведеним кваліфікування дій обвинуваченої ОСОБА_3 за ч.2 ст.27 КК України, оскільки ніяких доказів на підтвердження того, що вказаний злочин ОСОБА_3 вчинила разом із іншою особою стороною обвинувачення суду не надано, тому із обвинувачення ОСОБА_3 слід виключити кваліфікацію її дій за ч.2 ст.27 КК України.
Також підлягають виключенню із обвинувального акту і обвинувачення ОСОБА_3 у пошкодженні нею майна потерпілої ОСОБА_9 , оскільки доказів спричинення такого пошкодження суду стороною обвинувачення не надано.
Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченої , які передбачені ст.66 КПК України суд враховує те, що обвинувачена вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітнього сина, який має статус дитини із інвалідністю, ОСОБА_3 має ряд захворювань та потребує лікування.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, що передбачені ст.67 КПК України судом не встановлено.
Обираючи обвинуваченій ОСОБА_3 покарання суд враховує положення ст.65 КК України щодо загальних підстав призначення покарання , межі санкції ч.2 ст.398 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до положення ст.12 КК України відноситься до середньої тяжкості. Також суд враховує особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра не перебуває. Перебуває на обліку в МОНД з 24.11.2016 року, характеризується як негативно, так і позитивно, має захворювання, потребує лікування, має на утриманні неповнолітнього сина, інваліда із дитинства.
Враховуючи особу обвинуваченої, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про те, що необхідною та достатньою мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нею нових злочинів має бути покарання із застосуванням ст.75,ст.76 КК України.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 заявила клопотання про застосування до неї амністії, оскільки вона має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має статус дитини із інвалідністю, вчинила кримінальне правопорушення середньої тяжкості, , вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Прокурор та захисник в судовому засіданні не заперечували проти звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі п.п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до положення ч.2 ст.86 КК України особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання на підставі Закону про амністію.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши на стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
06.09.2017 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).
Відповідно до п."в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 06 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_3 на момент вчинення злочину, тобто 10.02.2017 року мала і має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має статус дитини з інвалідністю, вперше вчинила кримінальне правопорушення , яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Батьківських прав відносно неповнолітнього сина не позбавлялась. Вказане кримінальне правопорушення вона вчинила 10.02.2017 року, тобто до дня набрання чинності (06.09.2017 р.) Закону України «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачена визнає частково.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_3 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.8 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_3 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.
Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Керуючись ст.ст. 85,86 КК України, ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 370, 374 КПК України,суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 398 КК України та призначити їй покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 та ст.76 КК України ОСОБА_3 від призначеного покарання звільнити строком на 1 рік, зобов`язавши її періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання , роботи, не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 не обирався.

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання.
Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених статтею 394 КПК України до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити ОСОБА_3 та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1