Дата документу 23.03.2022 Справа № 315/90/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 315/90/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/820/22 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська УПВ № 11»,

розглянула 23 березня 2022року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Гуляйпільського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в зв`язку зі спливом строку застосування судом запобіжного заходу, та неможливістю завершення судового провадження до закінчення строку обраного запобіжного заходу.

Ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком до 26 листопада 2022 року. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що потерпіла є родичем прокурора ОСОБА_7 , а тому він не довіряє прокурору і неодноразово просив суд замінити його, проте суд не звертає уваги на даний факт. Зазначає, що прокурор оголосив його у розшук з невідомих йому причин. Просить розібратися у даному кримінальному провадженні відносно нього, оскільки свідки події та його відбитки пальців відсутні. Крім того, скаржиться на незадовільний стан його здоров`я.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та захисник ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання не з`явилися, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора та захисника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовноОСОБА_6 суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентований порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

З огляду на заявлені обвинуваченим доводи щодо відсутності свідків злочину і його відбитків пальців та стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Так, суд обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання в вигляді позбавлення волі строком до шести років, що, у випадку доведення провини, загрожує ОСОБА_6 .
Однак, тяжкість обвинувачення та очікуване покарання не є самостійними підставами для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Одночасно суд враховує, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в т.ч. за вчинення аналогічних злочинів проти власності, міцних соціальних зв`язків та законного джерела доходу не має, що додатково засвідчує існування ризику переховування обвинуваченого від правосуддя.
Існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується стійкою антисоціальною поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 , яка характеризується в можливій спробі вмовлянь, переконань, примусу та погрози вплинути на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд триває.
Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшилися та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченого, обрання ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, як того просив обвинувачений, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Посилання обвинуваченого щодо погіршення його стану здоров`я документального підтвердження не знайшло, проте за наявності відповідного звернення з боку обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне відреагувати відповідною ухвалою у порядку ст. 206 КПК України.

Доводи апелянта про недовіру прокурору ОСОБА_7 об`єктивно нічим не підтверджені та обвинувачений не позбавлений можливості заявити відвід прокурору у суді першої інстанції згідно положень ст. 77 КПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

На думку судової колегія, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та відсутність процесуальної необхідності застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а тому ухвалу суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 26 листопада 2021 р. року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4