ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області Справа №477/2373/21
Провадження №1-кп/477/257/21
УХВАЛА
про застосування запобіжного заходу

17 грудня 2021 року Жовтневий районний суд Миколаївської області
у складі: головуючого у справі судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в м. Миколаєві у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000392 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України,

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Жовтневого районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000392 відносно ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України,
Ухвалою суду від 03 грудня 2021 року призначено підготовче судове засідання.
У підготовче судове засідання 17 грудня 2021 року не з`явилася потерпіла ОСОБА_7 , відомості про вручення їй повідомлення про дату, час і місце підготовчого судового зсідання відсутні.
Згідно частини другої статті 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Глава 27 «Підготовче провадження» КПК України не містить положень щодо дій суду в разі неявки будь-якого учасника справи, визначеного в частині другій статті 314 КПК України.
Наслідки неявки таких учасників відображені в Главі 28 «Судовий розгляд» (статті 323-325 КПК України).
Згідно частини першої статті 325 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.
Отже, за відсутністю потерпілої, яка не з`явилася, проведення підготовчого судового засідання є неможливим.
Разом з цим, системний аналіз приписів Розділу ІV «Судове провадження у першій інстанції» КПК України через призму загальних засад кримінального провадження вказує на наявність обов`язку суду вирішувати питання, пов`язані з запобіжними заходами, раніше обраними обвинуваченим, у тому числі щодо доцільності продовження тримання під вартою.
Відповідно до частини 2 статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку встановлених законом.
Зазначена норма Основного Закону кореспондується зі статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачуваних законом випадках за встановленою законом процедурою.
Згідно статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Виходячи з комплексного підходу до положень КПК України (у тому числі, статті 5, 28, 53, 113 КПК України) процесуальною дією є подання прокурором клопотання про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу та його розгляд судом, а процесуальним рішенням судове рішення, прийняте за результатами розгляду такого клопотання.
При цьому, кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки без невиправданої затримки.
На думку суду, зволікання в проведенні такої процесуальної дії як розгляд клопотання прокурора від 10 грудня 2021 року про обрання запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 , яка тримається під вартою строком до 19 грудня 2021 року, здатне викликати негативні наслідки для судового провадження, що може призвести до порушення прав, свобод чи законних інтересів обвинуваченого, а також поставити під сумнів довіру суспільства до судової гілки влади.
Ураховуючи зазначене, розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 судом визнано як окрему процесуальну дію.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтовано існуванням ризиків переховування обвинуваченої від суду, незаконного впливу на свідків.

У підготовчому судовому засіданні під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор підтримала клопотання з підстав, викладених у ньому.

Захисник адвокат ОСОБА_8 у задоволенні клопотання прокурора просив відмовити та застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем реєстрації проживання обвинуваченої. Зазначив, що спілкувався з сином обвинуваченої, який висловив свою згоду на перебування матері в квартирі та, що він буде опікуватися нею.

Обвинувачена ОСОБА_4 заперечувала щодо обрання їй запобіжного заходу у виді тримання під вартою, думку захисника підтримала.

Заслухавши думки учасників судового провадження, перевіривши надані матеріали, дослідивши докази по вказаним матеріалам, суд установив наступне.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва 27 липня 2021 року відносно обвинуваченої ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово був продовжений, у тому числі до 19 грудня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2021 року.
Підставою для обрання такого виду запобіжного заходу стали можливість у обвинуваченої переховуватися від суду, впливати на потерпілу та свідків.
Згідно з частиною першою статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
З огляду на частину 8 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року у справі №14-рп/2003, тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.
Згідно пункту 36 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Адам`як проти Польщі (Adamiak v Poland), 20758/03,19 грудня 2006 року) в світлі вже встановленої практики Європейського суду наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.
Системний аналіз норм КПК України вказує на те, що факт скоєння обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення без наявності інших істотних підстав в сукупності, не може бути беззаперечною підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
На думку суду зазначені прокурором та ті, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, ризики, свідчать про можливість застосувати до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у виді домашнього арешту, при цьому вважає встановити його цілодобово, зобов`язавши обвинувачену носити електронний засіб контролю, що не виключає застосування більш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою у разі порушення обвинуваченою будь-якого зобов`язання, що встановлено цією ухвалою.
Так, обвинувачена ОСОБА_4 зареєстрована за місцем проживання в квартирі АДРЕСА_1 , є матір`ю малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно характеристики ДОП СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 від 04 листопада 2021 року обвинувачена у підтриманні відносин з особами, які ведуть аморальний спосіб життя, вживають наркотичні засоби та схильні до вчинення кримінальних правопорушень помічена не була, скарг та заяв від сусідів не надходило.
За місцем тимчасового ув`язнення обвинувачена також характеризується як особа, що не порушує правил внутрішнього розпорядку та режиму утримання.
Відповідно до довідки Шевченківської сільської ради Миколаївської області від 26 липня 2021 року №999/02-30/21, ОСОБА_4 зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_2 та має склад сім`ї: ОСОБА_11 син, ОСОБА_12 донька, ОСОБА_9 донька.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вказувала, що винуватість у вчиненому злочині вона визнає повністю, злочин вчинила з мотивів раптово виниклих неприязних відносин до потерпілого через його сексуальне насильство до спільної малолітньої дитини. За її зареєстрованим місцем проживання по АДРЕСА_3 , проживає також її повнолітній син ОСОБА_13 , який має з нею тісні зв`язки та бажає опікуватися нею та малолітньою сестрою, в тому числі під час домашнього арешту.

Зазначене підтвердив й захисник ОСОБА_8 , який повідомив суд про наміри сина обвинуваченої ОСОБА_4 . ОСОБА_14 та його згоду на застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді домашнього арешту та не можливість ОСОБА_11 прибути в судове засідання через перебування за межами міста Миколаєва.

Вказані обставини свідчать про те, що ризик впливу на свідка ОСОБА_11 є не підтвердженим.
Необґрунтованою є обставина наявності ризику впливу на потерпілу, оскільки місце проживання потерпілої ОСОБА_7 у с. Бузьке Миколаївського (Новоодеського) району Миколаївської області, знаходиться на значній відстані від місця проживання та реєстрації обвинуваченої ОСОБА_4 , тобто указані особи проживають у різних населених пунктах.
При цьому, встановлення цілодобового домашнього арешту унеможливлює спілкування потерпілої та обвинуваченої.
Відповідно до частини третьої статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до частини першої статті 176 КПК України запобіжними заходами є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.
Зазначені запобіжні заходи є альтернативними відносно один до одного.
Згідно статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Частиною п`ятою статті 181 КПК України передбачено право працівників органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії (стаття 195 КПК України).
Керуючись статтями 177, 181, 194, 196, 314, 315 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Обрати обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю та заборонити останній залишати цілодобово квартиру АДРЕСА_2 .

Зобов`язати обвинувачену ОСОБА_4 :

за першою вимогою суду прибувати до Жовтневого районного суду Миколаївської області;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

носити електронний засіб контролю.

Встановити строк дії ухвали 60 днів, яка діє з 17 грудня 2021 року до 14 лютого 2022 року включно.

Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга може бути поданою через Жовтневий районний суд Миколаївської області.

Повний текст ухвали оголошено 20 грудня 2021 року о 09 годині 30 хвилин.

СУДДЯ ОСОБА_15