Справа № 364/389/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

виконувача обов`язків Володарського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

учасників кримінального провадження:

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілих ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Біла Церква, клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000194 від 21.12.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15, пунктів 1,7 частини 2 статті 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває на розгляді обвинувальний акт у кримінальному провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000194 від 21.12.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15, пунктів 1,7 частини 2 статті 115 КК України.

З дотриманням положення ч. 3 ст. 35 КПК України та Розділу ІІ Положення про автоматизовану систему документообігу суду, вказаний обвинувальний акт передано для розгляду складу колегії суддів: головуючому судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.09.2021 року призначено підготовче судове засідання по розгляду вищевказаного обвинувального акту на 16 год. 30 хв. 11 жовтня 2021 року.

11 жовтня 2021 року через канцелярію Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло письмове клопотання виконувача обов`язків начальника Володарського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000194 від 21.12.2020 року.

Згідно положень п. 20-5 Перехідних положень КПК України тимчасово на період карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк, суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Оскільки один член колегії, а саме суддя ОСОБА_8 з об`єктивних підстав відсутня та колегія суддів позбавлена можливості до закінчення строку дії попередньої ухвали розглянути клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, з огляду на положення п. 20-5 Перехідних положень КПК України та розпорядження керівника апарату суду про розгляд клопотання головуючим суддею одноособово №10 від 11.10.2021 року, розгляд клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу проводиться одноособово головуючим суддею.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане письмове клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що він обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді від 10 до 15 років або довічним позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_4 усвідомлює, що за вчинений злочин, в разі доведення його вини, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі. У зв`язку з чим ризики, передбачені п.1,2,3,4,5 ст.177 КПК України на теперішній час не зменшились, що дає підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної поведінки ОСОБА_4 .

Потерпілий та представник потерпілих в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Захисник та обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення заявленого клопотання прокурора заперечували, вважали за можливим застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, зокрема прокурора, потерпілого та представника потерпілих, які підтримали заявлене клопотання, думку обвинуваченого та захисника, які заперечували проти його задоволення, суд встановив наступне.

Відповідно до ухвали колегії суддів Київського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 ст.177 КПК України, зокрема: можливість обвинуваченого переховуватись та ухилятися від явки до суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з чим продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 листопада 2021 року.

Визначений судом строк запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 спливає, разом з тим, з об`єктивних підстав, підготовче судове засідання у вказаному кримінальному провадженні до зазначеного строку, провести не представляється можливим.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. При цьому, положення третього речення ч. 3 ст. 315 КПК України щодо автоматичного продовження строку тримання під вартою чи домашнього арешту без наявності відповідних клопотань учасників кримінального провадження рішенням Конституційного суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційним. Конституційний Суд України виходить з того, що зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного. У вказаному рішенні зазначено, що такий запобіжний захід як тримання під вартою, який обмежує гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, може бути застосований судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора.

З урахуванням вказаного, суд відмічає, що застосування строків тримання під вартою згідно норм діючого кримінального процесуального законодавства передбачено: 1) слідчим суддею під час досудового розслідування (ст.ст. 197, 199 КПК України); 2) судом під час саме судового розгляду (ст.ст. 315, 331 КПК України). Таким чином, на стадії підготовчого судового засідання суд має право розглянути клопотання учасників судового провадження про обрання (продовження), зміну чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Заявлене прокурором клопотання про обрання (продовження) запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою за процесуальним змістом і формою відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

З дотриманням ч.2 ст.184 КПК України клопотання направлялось 08.10.2021 для вручення обвинуваченому ОСОБА_4 та його захиснику ОСОБА_5 , останні в судовому засіданні хоча і заперечували даний факт, проте не заперечували з цих підстав щодо подальшого розгляду клопотання.

Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження

ст. 194 КПК України визначає: існування обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд, при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15, пунктів 1,7 частини 2 статті 115 КК України - враховує положення статей 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини. На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування.

Щодо заявлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України та не можливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд зазначає.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, заподіявши вогнепальне поранення двом особам, з місця злочину втік та переховувався від правоохоронних органів, що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків з метою уникнення власної кримінальної відповідальності. Зазначені ризики є суттєвими і їм неможливо запобігти у разі застосування до ОСОБА_4 будь-яких інших запобіжних заходів, що не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях обвинуваченого, крім тримання під вартою. Вказане свідчить, що обвинувачений, перебуваючи на волі зможе залишити місце проживання та, ймовірніше за все, прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено.

Суд не може погодитися з усіма ризиками на які посилається прокурор, вважає, що з перебігом часу та передачею матеріалів до суду, прокурор повинен довести, що ризики, які існували на стадії досудового розгляду продовжують існувати і при розгляді кримінального провадження у суді, а також те, що з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження строків тримання під вартою.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає доводи захисту в цій частині слушними, що такий ризик, як знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення втратив свою актуальність, оскільки у кримінальному провадженні зібрані докази, а обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування передані до суду. Згідно з ч. 1 ст. 290 КПК України, прокурор (слідчий) вже повідомили ОСОБА_4 про завершення досудового розслідування та визнали зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту. Нових доказів на підтвердження існування цього ризику прокурором не надано. З цих підстав, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд цей ризик не враховує.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд, не погоджуючись з доводами захисту, зазначає, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинуваченого особисто на потерпілих та свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу. Характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , характеризують його як особу здатну до протидії судовому провадженню шляхом впливу на потерпілих та свідків. Суд з огляду на вказане, з урахуванням, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 наразі перебуває лише на стадії підготовчого судового засідання, - вважає, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на потерпілих та свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для нього аспекті є реальним.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурор обґрунтовує його наявність, у випадку звільнення обвинуваченого, можливістю штучного створення доказів, які будуть перешкоджати процесу здійснення правосуддя. З вказаними доводами прокурора суд не може погодитись, оскільки вони є декларативними та не конкретизованими, фактичних доказів не надано, що свідчить про необґрунтованість ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. А відтак, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд цей ризик не враховує, погоджуючись з доводами захисту про відсутність заявленого ризику.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд погоджуючись з доводами прокурора, що ОСОБА_4 може продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується, оскільки мав умисел позбавити життя не менше двох осіб, злочин вчинив холоднокровно, мотиви кримінального правопорушення на даний час не встановлено. Суд з огляду на вказане, вважає, що ризик продовження кримінального правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_4 є реальним.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінює в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Так, судом враховано, що:

1) за способом життя та економічним становищем: обвинувачений до затримання не працював, є пенсіонером МВС (полк поліції особливого призначення), військовозобов`язаним, учасником бойових дій, ветераном війни, одруженим, маючий постійне місця проживання та двох неповнолітніх утриманців.

2) за віком: обвинувачений є повнолітнім, тому має повну кримінально-процесуальну дієздатність, раніше не судимий;

3) за станом здоров`я: інвалід ІІІ групи, відсутні відомості про наявність захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють застосування до нього попереднього ув`язнення, відсутні скарги про неналежні умови його перебування або лікування, у разі виникнення в цьому потреби, в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор»;

Вказані обставини, за переконанням суду, мають бути оцінені як такі, що жодним чином не будуть стримуючими факторами для вживання обвинуваченим перешкод запобігання відправлення правосуддя в спосіб неявки в судові засідання та для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження. В зв`язку з чим, жодний інший вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 у кримінальному провадженні.

У зв`язку із доведенням підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження в порядку ст.194 КПК України, суд вважає за можливе відмовити у клопотанні захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт, так як захист в основному обґрунтовує свою позицію в усному клопотанні відсутністю заявлених ризиків, яким суд вже надав оцінку в мотивувальній частині рішення та не доводить на даному етапі можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів

Враховуючи обсяг пред`явленого обвинувачення, суд вважає необхідним визначити його строк в межах 60 днів з дня постановлення ухвали.

З урахуванням наведеного суд дійшов до переконання, що клопотання прокурора про обрання (продовження) запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 17, 177-178, 183, 194, 197, 199, 201, 315, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на більш м`який відмовити.

Клопотання виконувача обов`язків начальника Володарського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 15, пунктів 1,7 частини 2 статті 115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 09 грудня 2021 року включно.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та надіслати до ДУ «Київський слідчий ізолятор» для відому та виконання.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 13.10.2021 о 15 год. 00 хв.

СуддяОСОБА_1