КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року, якою, зокрема обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 діб, тобто до 25 листопада 2021 року включно, з визначенням розміру застави,-

В С Т А Н О В И Л А:

Дніпровським районним судом м. Києва розглядається кримінальне провадження стосовно ОСОБА_10 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України та ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 діб, тобто до 25 листопада 2021 року включно, обвинуваченому ОСОБА_10 без визначення розміру застави, ОСОБА_9 з визначенням застави відповідно до положень абз.2 п.3 ст.182 КПК України у виді 3000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6810000 (шість мільйонів вісімсот десять тисяч) гривень та ОСОБА_8 з визначення розміру застави у виді 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4540000 (чотири мільйони п`ятсот сорок тисяч) гривень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити останньому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК Україні.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги захисник вказує, що в порушення вимог КПК України прокурором не наведено жодного обґрунтування наявності зазначених в оскаржуваному рішенні ризиків, не надано доказів того, що ОСОБА_8 буде перешкоджати кримінальному провадженню або вчинятиме інші кримінальні правопорушення.
Крім того, апелянт вказує на відсутність доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_8 до інкримінованих злочинів, необґрунтованість пред`явленого обвинувачення, відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, наявність у останнього міцних соціальних зв`язків, тяжких хронічних захворювань, який є пенсіонером та особою з інвалідністю другої групи, позитивно характеризується, що на даний час батько ОСОБА_8 , має онкологічне захворювання, проте цим обставинам суд першої інстанції у своєму рішенні про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою не надав, що призвело до безпідставного продовження строку дії невиправдано жорстокого запобіжного заходу.
Також апелянт зазначає, що визначений судом розмір застави, необхідний для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 є непомірним для його сім`ї.

В апеляційній скарзі поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 захисник ОСОБА_7 також ставить питання про скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року та обрання ОСОБА_9 іншого запобіжного заходу, а саме у виді домашнього арешту з 21:00 до 06:00 часу доби із покладенням на нього наступних обов`язків: не відлучатися із міста без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги вказує, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового слідства та суду, знищити або сховати будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вважає, що судом не було враховано тієї обставини, що ОСОБА_9 не переховувався, у розшуку не був, опору при затриманні не чинив, спроб знищити, сховати чи спотворити будь-яку з речей чи документів, а також впливати на потерпілих, свідків не вчиняв.
Крім того, зазначає, що ОСОБА_9 , який має постійне місце проживання, має статус учасника бойових дій, має на утриманні двох малолітніх дітей, онкологічно хворого батька, підлягає негайному звільненню з під варти, оскільки прокурор не довів жодного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому утримання ОСОБА_9 під вартою здійснюється безпідставно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг захисників обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вказуючи на законність і обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали контрольного провадження, які надійшли з суду першої інстанції та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, зокрема обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував, що останні обвинувачуються у вчиненні, у співучасті з раніше судимим за вчинення розбійного нападу ОСОБА_10 , особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та власності, пов`язаних із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілих, вчинених у складі озброєної банди, організованої з метою нападу на окремих осіб, яким передувало тривале спостереження та збір інформації про потерпілих, свідків, та за які законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а отже вказані обставини та підвищена суспільна небезпека злочинів, у вчиненні яких вони обвинувачуються дають підстави для висновку, що з боку обвинувачених існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема можливість переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на потерпілих, свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, дані про зменшення або зникнення вказаних ризиків відсутні, а посилання захисників на наявність даних, що характеризують обвинувачених та їх бездоганну, на думку захисників, поведінку,не виключають наявність зазначених ризиків, а також ризику продовження чи повторення протиправної поведінки.

Крім того, відповідно до ст. 183 КПК України, з урахуванням даних про особи
обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , ступеню тяжкості інкримінованих
їм кримінальних правопорушень та викладених в обвинувальному акті обставин їх
вчинення, майнового та сімейного стану обвинувачених, міцність соціальних зв`язків, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд визначив заставу кожному із обвинувачених у розмірі, який становить три тисячі розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб для ОСОБА_9 і дві тисячі для ОСОБА_8 , з покладенням у разі внесення застави обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, що на думку суду присяжних не є непомірним з урахуванням всіх обставин справи, який забезпечить стимулюючий ефект цього запобіжного заходу та належну процесуальну поведінку обвинувачених і належний контроль з боку можливих заставодавців під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання обвинуваченими обов`язків.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції від 27 вересня 2021 року, якою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 25 листопада 2021 року, з визначенням розміру застави, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останнім був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість зміни обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, як про те ставлять питання їх захисники у своїх апеляційних скаргах, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження, який триває і докази судом на даний час в повному обсязі не досліджені.

Доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо відсутності ризиків, визначених ст. 177 КПК України, наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 тяжких хронічних захворювань, що на думку апелянтів є підставою для скасування судового рішення та зміни обвинуваченим запобіжного заходу на домашній арешт, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки питання щодо стану здоров`я обвинувачених було предметом дослідження судом першої інстанції, за результатами перевірки встановлена відсутність належним чином підтверджених даних про погіршення стану здоров`я обвинувачених, і як наслідок , зазначених захисниками відповідних підстав для зміни запобіжного заходу.

Також безпідставними колегія суддів вважає і доводи апеляційних скарг про те, що застосування судом до обвинувачених застави не відповідає вимогам ч.4 ст. 182 КПК України, а її розмір є непомірним для обвинувачених та їх родин, оскільки за приписами ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків і такий розмір був визначений судом у відповідності до положень абз.2 п.3 ст. 182 КПК України, з урахуванням того, що останні обвинувачуються у вчиненні, в тому числі особливо тяжкого злочину, а також даних про особи обвинувачених та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Таким чином, доводи апелянтів про відсутність доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б свідчили, що обраний ОСОБА_9 та ОСОБА_8 захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, а наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та інши наведені захисниками обставини, не зменшують наведені в оскаржуваній ухвали ризики до такого ступеню, щоб повністю виключити їх, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників та застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним в ухвалі суду ризикам, аніж тримання під вартою.

Апеляційні посилання захисників на відсутність доказів причетності їх підзахисних до вчинення інкримінованих злочинів також є безпідставними, оскільки, переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченим строку тримання їх під вартою, постановлену під час судового провадження до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого особі обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також до вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованих їй злочинів.

За викладеним, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 постановлена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та зміни обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, про що ставиться питання в апеляційних скаргах захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року, якою, зокрема обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 діб, тобто до 25 листопада 2021 року включно, з визначенням розміру застави - без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3