cправа № 570/4440/21
провадження № 1-кс/570/720/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року

Слідчий суддя Рівненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.С.Петлюри,10) клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню №0000587
про арешт майна,

в с т а н о в и в:

з метою забезпечення збереження речових доказів слідчий у клопотанні від 27 вересня 2021 року просить накласти арешт на автомобіль «Ford» моделі «Sierra» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вилучений 23 вересня 2021 року під час проведення огляду місця події.

Власник майна до суду не викликався за клопотанням слідчого, оскільки це є необхідним з метою унеможливлення перешкоджання встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та відчуженні спірного майна.
Слідчий та прокурор повідомлені про місце та час розгляду клопотання, але до суду не з`явилися, їх неприбуття не перешкоджає його розгляду в силу ч.1 ст.172 КПК України.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та дослідивши надані матеріали кримінального провадження, вважаючи їх достатніми для винесення рішення, прийшов до таких висновків.
Як вбачається з клопотання, 21 вересня 2021 року о 02:00 год. невстановлені особи прибули до будинку ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , та всупереч волі останнього обмежили його фізичну можливість вільного пересування та утримували в погребі за адресою АДРЕСА_2 . 23 вересня 2021 року приблизно о 06:00 год. ОСОБА_5 самовільно звільнився та усно повідомив про подію працівників поліції.

23 вересня 2021 року за даним фактом розпочато досудове розслідування за ч.1 ст.146 КК України.
23 вересня 2021 року в ході проведення огляду місця події на території домогосподарства за адресою АДРЕСА_3 працівниками поліції було виявлено автомобіль марки «Ford» моделі «Sierra» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , з номером кузова НОМЕР_2 , який вилучено та поміщено на майданчик для тимчасового затримання т/з ГУНП в Рівненській області по вул.Барона Штейнгеля, 90 в с.Городок Рівненського району Рівненської області.

23 вересня 2021 року вказаний автомобіль визнано речовим доказом.
Данних про реєстрацію Автомобіль «Ford» моделі «Sierra» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 з номером кузова НОМЕР_2 не подано.
Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Спеціальні підстави законного обмеження особи в реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання в право мирного володіння майном.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які, зокрема, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується тільки на підставах, передбачених ст.ст.132, 170 КПК України. Згідно з ст.167 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. Відповідно до вимог КПК арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову /ч.1 ст.170 КПК України/.

Арешт майна застосовується з метою забезпечення виконання вироку в частині цивільного позову чи можливої конфіскації майна в провадженні щодо кримінальних правопорушень, за які може бути застосовано додаткове покарання у вигляді конфіскації майна. Арешт може бути накладено також на майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та /або зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та /або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення. Згідно з ч.2 ст.171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч.6 ст.170 цього Кодексу. Згідно з вимогами п.п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається зі змісту клопотання, слідчим вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону не дотримано, зокрема не зазначено підстави і мету відповідно до положень ст.170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, на яке він просить накласти арешт у клопотанні. Вимоги щодо учасників кримінального провадження, на майно яких може бути накладено арешт, поширюють свою дію і на випадки, коли клопотання про арешт стосується майна, яке було тимчасово вилучене або вилучене за результатами проведення обшуку. Метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). Враховуючи зазначену мету арешту майна, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, має бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або ж, якщо метою арешту майна є забезпечення конфіскації, то вартість арештованого майна має узгоджуватись із санкцією статті, яка передбачає покарання за злочин, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа. Крім того, слід враховувати, що на майно не може бути накладено арешт з метою його конфіскації, якщо злочин, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа, не передбачає такого виду покарання. У клопотанні відсутні достатні докази, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; ним не встановлено розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності, таким чином клопотання слідчого не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, до нього не додано жодного документу на підтвердження належності вилученого майна. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість та недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, приходжу до висновку, що у клопотанні слід відмовити.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.131, 167, 170, 173 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

відмовити у клопотанні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1