Дата документу 14.02.2022 Справа № 330/1859/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/1859/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/343/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бєлорєцьк Башкортостан, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за наступних обставин.

22 липня 2021 року, приблизно о 15 годині ОСОБА_7 , знаходячись у лісосмузі біля с. Розівка Мелітопольського району Запорізької області, маючи умисел на незаконне придбання, виготовлення та зберігання без мети збуту, але з метою подальшого особистого вживання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу, зірвав частину куща дикоростучої коноплі, чим придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, який того ж дня, незаконно, без мети збуту, переніс до території домоволодіння АДРЕСА_1 , де він постійно мешкає і залишив для висихання, подальшого виготовлення і зберігання у приміщенні гаражу, тим самим незаконно, без мети збуту, придбав і зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений - канабіс, масою у перерахунку на суху речовину 6,694 грами, який незаконно, без мети збуту зберігав до 23.07.2021, до моменту проведення обшуку працівниками ВП №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області на території домоволодіння АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено вищевказаний особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений - канабіс, масою у перерахунку на суху речовину 6,694 г.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог посилається на ст. 24 Конституції України та ст. 65 КК України, а також зазначає, що він щиро розкаявся у вчиненому, тому вважає, що йому призначено занадто суворе покарання.

Просить вирок скасувати частково та ухвалити новий, яким призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України, є обґрунтованими та підтверджені встановленими органом досудового розслідування обставинами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Розгляд обвинуваченого акта проводився в порядку ч. 2 ст. 381 КПК України на підставі письмової заяви ОСОБА_7 , складеної в присутності захисника адвоката ОСОБА_8 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді 1 року обмеження волі з випробуванням та зі встановленням іспитового строку 1 рік.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 грудня 2021 року по справі № 617/775/20 (провадження № 13-110кс21), зміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого.

Призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження чи позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК не є: «застосуванням більш суворого покарання» в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК; «неправильним звільненням від відбування покарання» в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК; «іншим погіршенням становища обвинуваченого» в розумінні ч. 2 ст. 404 і ч. 1 ст. 421 цього Кодексу, у зв`язку із чим задоволення відповідних апеляційних вимог сторони захисту з огляду на приписи ст. 420 КПК не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.

Таким чином, у випадку призначення колегією суддів покарання у виді штрафу, апеляційний суд не погіршив би становище обвинуваченого, незважаючи на те, що таке покарання необхідно було б відбувати реально.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року до ч. 1 ст. 309 КК України було внесено зміни, відповідно до яких збільшено розмір штрафу, який був передбачений у розмірі від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а після внесення відповідних змін призначається у розмірі від 1000 до 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дані зміни до ч. 1 ст. 309 КК України набрали законної сили з 1 липня 2020 року.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив 22 липня 2021 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року.

За таких обставин мінімальний розмір штрафу, який може бути призначений обвинуваченому ОСОБА_7 , складає 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Оскільки обвинувачений у своїй апеляційній скарзі просить призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень, то її задоволення можливе лише у випадку застосування ст. 69 КК України.

Натомість підстави для призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 69 КК України відсутні, оскільки обставини справи та дані про особу обвинуваченого не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання.

До того ж, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 хоча б неофіційного місця роботи, що дало б можливість сплатити йому штраф, у випадку його призначення.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4