Номер провадження: 11-сс/813/333/22
Номер справи місцевого суду: 523/921/22 1-кс/523/278/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.02.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчої СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001581 від 01.12.2021 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка Кам`янського району р. Молдови, громадянина України, з вищою освітою, до затримання працюючого головним державним виконавцем Першого Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції, не одруженого, раніше не судимого.

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчої СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001581 від 01.12.2021 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в межах строку досудового розслідування до 19.03.2022 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що стороною обвинувачення доведена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, однак не були доведені ризики передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням прокурор Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки слідчий суддя безпідставно встановив про недоведеність ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема:
- ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та розміром покарання у разі визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення;
- підозрюваний ОСОБА_8 після вчинення інкримінованого злочину, намагався втекти з місця події та переховувався від правоохоронців;
- ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що підозрюваний жодним чином не сприяє у встановленні істини у зазначеному кримінальному провадженню, підозрюваний може повідомляти невстановлених осіб про хід досудового розслідування та надавати вказівки, які будуть перешкоджати встановлення істини у кримінальному провадженні;
Застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не забезпечить запобіганню ризикам, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України та належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст. 29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Також при розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом, якщо законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Приписами ч. 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу слідчий суддя дотримався вищезазначених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

З клопотання слідчого вбачається, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненніправопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.
Зокрема, органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що відповідно наказу за №10-к від 26.12.2019 року ОСОБА_8 , будучи службовою особою органу державної влади, уповноваженою на виконання функцій держави, займав посаду головного державного виконавця Першого Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в обов`язки якого в тому числі входило своєчасне, повне та неупереджене здійснення примусового виконання рішень судів та інших органів, передбачених ст.18 Закону України «По виконавче провадження».
Наприкінці листопада 2021 року ОСОБА_8 , діючи умисно, нехтуючи своїми посадовими обов`язками, усвідомлюючи протиправність своїх дій, став незаконно вимагати у ОСОБА_10 , який представляв інтереси громадянина ОСОБА_11 , відносно якого було відкрите виконавче провадження, яке перебувало у провадженні його колеги, щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з території України, грошові кошти у вигляді неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США за вирішення зазначеного питання шляхом впливу на співробітника виконавчої служби, також повідомивши, що у разі ненадання йому неправомірної вигоди відносно ОСОБА_11 будуть застосовані відповідні санкції у вигляді нарахування виконавчого збору та штрафу за несвоєчасну сплату заборгованості, на що ОСОБА_10 був вимушений погодитися.
В подальшому, реалізуючи свій злочинний намір на незаконне збагачення шляхом отримання неправомірної вигоди, 18.01.2022 року приблизно о 15:40 годині, ОСОБА_8 , являючись службовою особою, діючи навмисно з корисливих мотивів, перебуваючи у своєму службовому кабінеті №5, розташованому в будинку АДРЕСА_1 , під час особистої зустрічі з ОСОБА_10 , отримав від останнього грошові кошти у сумі 500 доларів США в якості неправомірної вигоди для себе, після чого через деякий час передав останньому постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_11 з України та інші документи щодо скасування заходів примусу в рамках зазначеного виконавчого провадження, зняття особи із реєстру боржників, при цьому повідомивши, що з боку державного виконавця більше питань не буде.
В той же день в службовому кабінеті ОСОБА_8 був проведений обшук під час якого були вилучені одержані від ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 500 доларів США, якими розпорядитися не встиг, оскільки одразу після їх отримання був затриманий правоохоронними органами.
Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання, а саме: протоколами слідчих (розшукових) дій), протоколом обшуку від 18.01.2022р., показами свідків ОСОБА_10 від 6.12.2021р., ОСОБА_12 від 18.01.2022р., ОСОБА_13 від 18.01.2022р.
Апеляційний суд, проаналізувавши зазначені докази, надані до клопотання слідчого та належним чином досліджені при його розгляді судом першої інстанції, вважає, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії провадження, лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу підозрюваному та приймає до уваги те, що досудове розслідування по кримінальному провадженню знаходиться на початковій стадії, не проведені всі слідчі (розшукові) дії, а отримані на даний час докази, є достатніми для висновку щодо наявності на даному етапі досудового розслідування обґрунтованості повідомленої ОСОБА_8 підозри.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про те, що в судовому засіданні прокурор довів наявність ризиків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи, що в рамках кримінального провадження не всі речі та документи, які мають відношення до кримінального провадження, були встановлені органом досудового розслідування, у зв`язку з чим, існує ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також апеляційний суд вважає, що з метою уникнення від кримінальної відповідальності, підозрюваний ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків, з метою зміни останніми показань.

Прокурором та стороною захисту, як зазначалося, не оскаржувався висновок в ухвалі слідчого судді щодо доведеності при розгляді клопотання слідчого наявності обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Також апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також не доведено неможливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, що оскаржується в апеляційній скарзі прокурора.
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали, надані до клопотання, вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до зазначених висновків з огляду на наступне.

Зокрема, у клопотанні, як на обставину, що дає підстави вважати доведеним ризик того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий посилається на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Разом з цим, в рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) №7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Посилання сторони обвинувачення на тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 та на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведеності вини, апеляційний суд вважає недостатніми для доведеності наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В клопотанні не зазначено, а при судовому розгляді відсутні посилання на будь-які інші докази або обставини, які б підтверджували намір підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

При цьому, апеляційний суд враховує пояснення сторони захисту про те, що в ході досудового розслідування, у тому числі з часу відмови слідчого судді у застосуванні відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний жодного разу не намагався переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

В апеляційній скарзі прокурора та при її розгляді також не були зазначені будь-які обставини або доказі, які б підтверджували наявність ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що висновок в ухвалі суду щодо недоведеності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим, оскільки при перевірці зазначених обставин під час розгляду апеляційної скарги будь-яких доказів або обставин на підтвердження наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не встановлено.
Також слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що органами досудового розслідування не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме не доведено неможливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки доводи клопотання в цій частині ґрунтуються на припущеннях, у зв`язку з чим підозрюваному й був обраний більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.
При встановленні недоведеності стороною обвинувачення вимог п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, під час праці отримував поїдку та підвищував кваліфікацію, що доводить наявність у підозрюваного ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків,

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при застосуванні щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні, дотримався вимог ч. 3 ст. 176, ст.ст. 177, 178, 181, 194 КПК України, та застосував запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, який об`єктивно забезпечує належну процесуальну поведінку останнього у кримінальному провадженні.
Так, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги з пояснень учасників апеляційного провадження встановив, що підозрюваний за термін проведення досудового розслідування належним чином виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, на першу вимогу з`являється до органів досудового розслідування та суду.

Зокрема, учасники апеляційного провадження пояснили, що підозрюваний з часу застосування до нього оскаржуваною ухвалою від 20.01.2022 рокузапобіжного заходу у виді домашнього арешту належним чином виконує покладені на нього процесуальні обов`язки та самостійно, на першу вимогу з`являється в судові засідання.

Прокурор пояснив, що порушень обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покладених на підозрюваного оскарженою ухвалою за термін дії запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту з 20.01.2022 року до 17.02.2022 року, не було.
При цьому, апеляційний суд приймає до уваги ті обставини, що судовий розгляд апеляційної скарги, призначений на 15.02.2022 року та 17.02.2022 року, на які з`являвся підозрюваний.

Таким чином, при розгляді апеляційної скарги було встановлено, що підозрюваний не порушував обов`язки, покладені на нього ухвалою слідчого судді від 20.01.2022 року, ніяких порушень за термін, який пройшов до апеляційного розгляду 17.02.2022 року, не допустив, що об`єктивно підтверджує висновок в ухвалі слідчого судді про те, що запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту є достатнім для забезпечення кримінального провадження, запобіганню встановленим ризикам та належної процесуальної поведінки підозрюваного у кримінальному провадженні.

Наведені обставини, а саме міцність соціальних зв`язків підозрюваного, репутація останнього та відсутність судимостей, а також дотримання підозрюваним умов застосованого ухвалою слідчого судді запобіжного заходу, відповідно до положень ч. 1 ст. 178 КПК України, мають бути обов`язково враховані при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу.
Апеляційний суд вважає, що зазначені обставини, значно зменшують ризики, передбачені п.п. 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ухвалі слідчого судді.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, у тому числі з урахуванням зазначеної процесуальної поведінки підозрюваного.

В апеляційній скарзі прокурор, як на одну з підстав необхідності застосування щодо підозрюваногозапобіжного заходу у виді тримання під вартою, послався на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини.

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновок в оскаржуваній ухвалі про те, що під час досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, належним чином мотивований та обґрунтований.

Апеляційний суд вважає, що застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, зможе запобігти ризиків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, та дасть змогу органу досудового розслідування контролювати місце його перебування.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а наявність на даній стадії обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 тяжкого злочину та існування зазначених слідчим суддею ризиків, виправдовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, який здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Стороною обвинувачення не наведено інших доводів щодо існування обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись статтями 7, 9, 24, 183, 184, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчої СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001581 від 01.12.2021 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено 18.02.2022 року, о 09 годині 00 хвилин, в залі судових засідань №10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4