Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження № 1-в/641/187/2021 Справа № 641/4948/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Харків
Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
засудженої в режимі відеоконференції ОСОБА_5 ,
представника колонії в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова клопотання ОСОБА_5 в особі її представника адвоката ОСОБА_4 відносно засудженої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Толбузино Краснинського району Липецької області, громадянки України, не заміжньої, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із професійно- технічною освітою, раніше не судимої, до засудження не працювала, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої вироком Жовтневого районного суду м. Липецька РФ від 13.03.2018 року, згідно ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15.05.2019 року вирок приведено у відповідність із законодавством України, та вважається засудженою за ч.1 ст. 255, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 70 КК України до 11 років позбавлення волі без конфіскації майна, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

До Комінтернівського районного суду м. Харкова звернувся адвокат ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 з клопотанням про умовно -дострокове звільнення останньої на підставі ст. 81 КК України.

Зазначив, що ОСОБА_5 засуджена вироком Жовтневого районного суду м. Липецька РФ від 13.03.2018 року, який ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15.05.2019 року приведено у відповідність із законодавством України. ОСОБА_5 вважається засудженою за ч.1 ст. 255, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 70 КК України до 11 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Подання обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 на 13.05.2021 року відбула 3/4 строку покарання, призначеного вироком суду, в цілому характеризується позитивно, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення. Зазначив також , що відповідно до довідки Чернігівської ОДА від 18.12.2017 року ОСОБА_5 встановлено статус особи, яка постраждала від торгівлі людьми, а згідно довідки Новобілоусівської сільської ради Рудківського Старостинського округу, Чернігівського р-ну, Чернігівської області має постійну реєстрацію та місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , має неповнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказував також, що мати засудженої ОСОБА_8 частково не здатна до самообслуговування та потребує надання соціальних послуг.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Засуджена просила задовольнити вказане клопотання.

Прокурор та представник установи виконання покарань проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення.
Суд, перевіривши матеріали особової справи засудженої, вислухавши учасників процесу, прийшов наступного висновку.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Статтею 539 КПК України визначено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, в тому числі і про умовно дострокове звільнення.
Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Липецька РФ від 13.03.2018 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 210, ч.3 ст. 30, пп. а, г ч.4 ст.228.1, ч.3 ст. 69 КК РФ та призначено покарання 11 років позбавлення волі. Зараховано в строк відбування покарання час перебування під вартою з 20.11.2015 року по 12.03.2018 року.
Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15.05.2019 року вирок Жовтневого районного суду м. Липецька від 13.03.2018 року приведено у відповідність із законодавством України та ОСОБА_5 вважається засудженою за ч.1 ст. 255, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 70 КК України до 11 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.02.2021 року зараховано ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 20.11.2015 року по 27.08.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахується з 13.03.2018 року. Кінець строку відбування покарання 13.03.2024 року. На час розгляду клопотання засуджена відбула 3/4 строку призначеного судом покарання.
Згідно чч.1, 2, п.3 ч.3 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Згідно з ч.1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Відповідно до ч.3 ст.6 КВК України основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.
Крім того, у п.2 вказаної Постанови зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст. 81 КК).
Згідно з п.17 вказаної Постанови Пленуму при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Свідчення того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка, яка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень в процесі виконання покарання, сумлінною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання.
Окрім цього, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Згідно характеристики від 14.09.2021 року засуджена ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 27.11.2015 року, з 27.11.2015 року перебувала у Липецькому слідчому ізоляторі РФ, де неодноразово порушувала режим тримання, має два дисциплінарних стягнення, заохочень не мала. З 15.10.2018 року перебувала у виправній колонії №2 м. Алатир по Чувашській області РФ, дисциплінарних стягнень не має, адміністрацією установи заохочувалась два рази, була працевлаштована швачкою. З 11.11.2020 року перебувала у ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», дисциплінарних стягнень та заохочень не мала, до праці не залучалась. З 15.12.2020 року відбуває покарання в ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)». За час відбування покарання в установі режим тримання не порушувала, дисциплінарних стягнень не має, адміністрацією установи не заохочувалась. Працевлаштована підсобним робітником з відрядною формою оплати праці 1 відділення 15 бригади. До праці відноситься задовільно, але потребує контролю з боку адміністрації установи. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, намагається адекватно реагувати на критику в свою адресу. В колективі засуджених спілкується із засудженими різної спрямованості. Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку. Намагається приділяти увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду. До виконання передбачених законодавством вимог персоналу установи ставиться задовільно, але потребує контролю з боку представників адміністрації. Самостійно виконує роботи із самообслуговування. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно. Намагається дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Професія», «Правова просвіта», «Духовне відродження», але активності не проявляє. Соціально-корисні стосунки підтримує з батьками, донькою шляхом телефонних розмов, отримує посилки від матері, стосунки задовільні. За вироком суду майнового позову не має. Вину у скоєному злочині визнала.
Відповідно витягу з протоколу засідання комісії ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)» від 24.02.2021 року №06 відмовлено засудженій ОСОБА_5 у зміні умов тримання, на підставі ст.ст. 100,101 КВК України, як особі, що не стає на шлях виправлення.
Згідно витягу з протоколу засідання комісії ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)» №06 від 24.02.2021 року відмовлено засудженій ОСОБА_5 у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як особі, що не стає на шлях виправлення.
Відповідно витягу з протоколу засідання комісії ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)» від 26.05.2021 року №14 відмовлено засудженій ОСОБА_5 у направленні матеріалів до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженої як особи, яка не довела своє виправлення. Повторно питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до засудженої може бути розглянуто не раніше ніж через рік.
Відповідно до протоколу засідання дисциплінарної комісії ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)» №27 від 30.06.2021 року прийнято рішення не застосовувати до засудженої ОСОБА_5 заходи заохочення, також не приймалося дисциплінарною комісією рішення щодо засудженої про те, що вона «стає на шлях виправлення», «стала на шлях виправлення» або «довела своє виправлення».
З огляду на вище викладене суд приходить до висновку, що матеріали особової справи на засуджену не відображають процес її виправлення протягом всього періоду відбування нею покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком суду.
З огляду на наведене, суд вважає доводи захисника щодо виправлення засудженої, те, що вона сумлінною поведінкою та ставленням до праці стала на шлях виправлення, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, не доведеними.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженої умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком суду та вважає клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання таким, що задоволенню не підлягає.
При цьому судом роз`яснюється, що відповідно до ч.7 ст. 154 КВК України у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення рішення про відмову.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 в особі представника адвоката ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова, а засудженою в той же строк, але з моменту вручення їй ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено 07.10.2021 року.

Суддя- ОСОБА_1