У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000364 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 листопада 2021 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не одруженого, студента 3-го курсу МПСЛ № 5, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.125 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_9
представник потерпілої-адвокат ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі представник потерпілої просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання.

Короткий зміст заперечень на апеляційну скаргу.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений та його захисник просять вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточне покарання призначено у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 в відшкодування моральної шкоди 500000 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі представник потерпілої зазначає, що ОСОБА_7 будучи допитаним у судовому засіданні, на запитання адвоката пояснив, що боявся за своє життя, тому завдав два удари ножем потерпілому, тим самим він не визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а дав зрозуміти що оборонявся. Вважає, що в діях ОСОБА_7 був умисел на вбивство як ОСОБА_10 так і ОСОБА_11 , тому факт заподіяння тілесних ушкоджень, які зазнала ОСОБА_11 , слід кваліфікувати як замах на вбивство.

На думку апелянта щире каяття обвинуваченого не ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуду, бажання виправити ситуацію, будь якого відшкодування шкоди за весь час досудового та судового слідства обвинуваченим не здійснено, вибачень також не було, а всі твердження обвинуваченого зводились до його невинуватості, за такого вважає помилковим визнання судом пом`якшуючої обставини, щире каяття. Вказує, що призначене покарання ОСОБА_7 є мізерним, адже останній вчинив умисне вбивство.

Узагальнені доводи заперечень на апеляційну скаргу.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений та його захисник виклавши аналогічні доводи зазначили, що ОСОБА_7 було висунуто обвинувачення за ч.1 ст.115 та ч.2 ст.125 КК України, під час судового розгляду правова кваліфікація висунутого обвинувачення прокурором не змінювалась, а представником потерпілих не заявлялось клопотання про зміну правової кваліфікації інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень.

Вказують, що доводи апелянта про те, що обвинувачений не розкаявся є лише припущенням, оскільки обвинувачений, як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду, надавав правдиві покази по справі, які є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими, наявними в справі доказами.

Щодо призначеного покарання, зауважують, що суд першої інстанції в повній мірі врахував обставини, які істотним чином впливають на суворість призначеного покарання, а тому вважають, що обрана ОСОБА_7 форма реалізації кримінальної відповідальності ґрунтується на правильному застосуванні кримінального закону, а призначене судом покарання за своєю суворістю відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним й достатнім для виправлення обвинувачення і попередження нових злочинів.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 02.04.2021, приблизно о 05 годині 20 хвилин, більш точного часу під час проведення досудового розслідування не виявилось можливим встановити, ОСОБА_7 разом із потерпілим ОСОБА_10 та неповнолітньою ОСОБА_11 знаходячись в приміщенні кімнати АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків вступив у конфлікт з ОСОБА_10 , під час якого у ОСОБА_7 виник злочинний намір, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 . Реалізуючи свій намір, ОСОБА_7 схопивши до рук ніж, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, розуміючи суспільну небезпечність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті, підійшов до ОСОБА_10 зі спини, після чого наніс один удар ножем в область правого передпліччя та один удар у задню поверхню грудної клітини справа, від яких останній впав на підлогу та не подавав ознак життя. В результаті нанесення двох ударів ножем, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді:
- рани №1 у верхнього краю правої ключиці на межі внутрішньої та середньої третини, ушкодження анатомічних утворень та внутрішніх органів (зовнішньої (латеральної) ніжки грудино-ключично-соскоподібного м`язу через всю товщу, правої плечоголовної вени на межі впадіння в верхню порожнисту вену, навколосерцевої сорочки в проекції правої стінки правої плечоголовної вени на межі впадіння в верхню порожнисту вену) з послідуючим розвитком зовнішньої та внутрішньої кровотечі (рясного просочення кров`ю середостіння) та тампонади навколосерцевої сорочки кров`ю (близько 500,Омл темно-червоного кольору рідкої крові та згорток темно-червоного кольору крові, загальною масою 350,0г) носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю.
- рани №2 в області спини по лопатковій лінії в проекції XI міжребер`я справа, в проекції рани №2 ушкодження підшкірно-жирової клітковини та через всю товщу м`язів поперекового відділу справа, наскрізного пошкодження діафрагми по нижньому краю правого купола по лопатковій лінії в проекції XI міжребер`я справа, наскрізного ушкодження жирової капсули над верхнім краєм правої нирки, вогнищевого крововиливу в товщі брижі тонкої та товстої кишок на рівні середньої третини справа, який нерівномірно просочує задні відділи брижі, вогнищевого крововиливу в товщі очеревини в задніх відділах справа на рівні рани №2, з утворенням по передній поверхні жирової капсули правої нирки заочеревинної гематоми у вигляді згортку крові розмірами 28,0x15,0см, товщиною 3,0см, носять ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості і в причинному зв`язку зі смертю не перебувають.
Таким чином, від отриманих тілесних ушкоджень, смерть ОСОБА_10 настала в результаті сліпого проникаючого у середостіння колото-різаного поранення грудної клітки з пошкодженням правої плечоголовної вени, навколосерцевої сорочки, яке супроводжувалось зовнішньою та внутрішньою кровотечею з послідуючою тампонадою серцевої сорочки кров`ю та гострою крововтратою.

Крім того, 02.04.2021 приблизно о 05 годині 30 хвилин, більш точного часу встановити не виявилось можливим, після заподіяння смерті ОСОБА_10 перебуваючи у кімнаті АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 продовжив словесний конфлікт з ОСОБА_11 , яка намагалася привести у свідомість ОСОБА_10 . Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень неповнолітній ОСОБА_11 , ОСОБА_7 утримуючи у правій руці ніж, наніс ОСОБА_11 не менш ніж три удари, зокрема в область задньої поверхні грудної клітини зліва, та один удар в область обличчя, від яких на тілі ОСОБА_11 утворилися тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран задньої поверхні грудної клітини зліва, обличчя, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (кожне).

Дії, ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі та за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілої, на підтримку доводів апеляційної скарги, думку обвинуваченого, його захисника та прокурора, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаних кримінальних правопорушень.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Зауваження апелянта про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого щодо потерпілої ОСОБА_11 , які слід кваліфікувати як замах на вбивство, апеляційний суд не розглядає, оскільки ОСОБА_7 було висунуто обвинувачення за ч.1 ст.115 та ч.2 ст.125 КК України, під час судового розгляду правова кваліфікація висунутого обвинувачення прокурором не змінювалась.

Відповідно до ч.4 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Апеляційним судом не встановлено порушень, які наведені в апеляційній скарзі представника потерпілої, які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 .

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину за пред`явленим обвинуваченням визнав повністю, детально розповів обставини справи та надав покази, яким судом першої інстанції надана відповідна правова оцінка.

Крім того, представник потерпілої, адвокат ОСОБА_6 , не погоджується з розміром призначеного ОСОБА_7 покарання та просить призначити останньому більш суворіше покарання. Разом з тим, не зазначає яке саме покарання на його думку буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів. Окрім того, апеляційна скарга адвоката не містить вимоги про скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку, тоді як, відповідно до положень ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції у разі необхідності застосування більш суворого покарання, має скасувати вирок суду першої інстанції і ухвалити в цій частині свій вирок.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 належним чином дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України. Судом враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини та наслідки вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі і ті, на які звертає увагу апелянт, а саме, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше несудимий, характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Судом також враховано наявність обставини, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства за наведених вище обставин, при цьому призначив покарання із застосуванням ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, та визначивши необхідний і достатній розмір покарання, встановлений санкціями статей, що у повній мірі слугуватиме виправленню засудженого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, щодо призначеного покарання та вважає, що апелянтом не доведено, що таке покарання не відповідає його меті.

Доводи апелянта щодо відсутності в діях обвинуваченого щирого каяття є неспроможними, оскільки, обвинувачений вину у вчиненому визнав повністю та не оспорював обставин вчинених ним кримінальних правопорушень, неможливість відшкодування завданих збитків пояснюється перебуванням обвинуваченого під вартою.

Окрім цього, обвинувачений не оспорює обвинувальний вирок суду щодо нього та готовий нести відповідальність та відбувати призначене покарання. Дані обставини у своїй сукупності вказують на щирий жаль обвинуваченого з цього приводу та осуд своєї поведінки.

Таким чином, підстав вважати покарання несправедливим внаслідок його м`якості немає.

За такого підстав для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги представника потерпілої, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: