КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3434/2021 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
представника власника майна ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , а саме на 100 % статутного капіталу (корпоративних прав) в розмірі 280 000 000 грн. ПАТ «Мако Холдінг» ЄДРПУО 34436105 (Донецька область м. Донецьк пр-т Б. Хмельницького, 102 ), що належить підозрюваному ОСОБА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 .
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що обґрунтовуючи та вмотивовуючи накладення арешту, слідчий суддя зазначив, що при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя враховує правову підставу для арешту майна, достатніх доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову, наслідки арешт майна для інших осіб, а також розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Однак такі висновки суду не ґрунтуються на доказах, досліджених слідчим суддею, та не відповідають обставинам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Проте, звертаючись з клопотанням про накладення арешту на майно, стороною обвинувачення не надано слідчому судді доказів обставин, на які малось посилання у клопотанні, зокрема тих, якими обґрунтовано доводиться розмір шкоди та сума несплачених податків. Відповідно, слідчим суддею не досліджувались такі докази, висновки, покладені в обґрунтування судового рішення, не відповідають фактичним обставинам справи.
До клопотання про накладення арешту не надавались матеріали та докази, які б вказували на обґрунтованість підозри в частині підтвердження участі ОСОБА_6 у подіях, про які зазначено в повідомленні про підозру. Відповідно, такі докази слідчим суддею при вирішенні питання про арешт не досліджувались, в обґрунтування висновків про можливість арешту не покладались.
Жодним доказом, що додавались до клопотання, не підтверджувались критерії майна, визначені у ч. 2 ст. 167 КПК України.
Стороною обвинувачення не надавались, а слідчим суддею не досліджувалось будь-які докази на підтвердження співмірності вартості майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, окрім іншого, знайшло відображення у прийнятті слідчим суддею позиції сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_6 має статус підозрюваного у кримінальному провадженні. Належного підтвердження про отримання ОСОБА_6 відповідного повідомлення, або про ознайомлення з його змістом стороною обвинувачення не отримано, слідчому судді не надано.
Як вбачається з тексту ухвали, слідчий суддя взагалі не навів мотивів накладення арешту та не зазначив підстави, визначені статтею 170 КПК України, які використано для арешту, а також критерії, яким має відповідати арештоване майно згідно статті 167 КПК України.
Під час вирішення питання про арешт не було враховано, що клопотання про застосування такого заходу забезпечення подано органом, що здійснює досудове розслідування з порушенням правил підслідності, встановлених ст. 216 КПК України. Оскільки, згідно з вимогами ст. 216 КПК України (в редакції, що діяла станом на 2014 рік) здійснення досудового розслідування злочинів, передбачених статтею 212 КК України, було віднесено до повноважень слідчих органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства.
До компетенції слідчих органів прокуратури, згідно з п.1 Перехідних положень КПК України, належало виключно здійснення досудового розслідування виключно злочинів, передбачених статтями 402-421,423-43 5 КК України, а також вчинених службовими особами, які займають особливо відповідальне становище, особами, посади яких віднесено до 1-3 категорій посад, суддями та працівниками правоохоронних органів.
Отже, слідчі прокуратури станом на 2014 рік не мали повноважень на здійснення досудового розслідування злочину, передбаченого ст.212 КК України, відповідно і на звернення з клопотанням про накладення арешту на майно, яке задоволено відповідною ухвалою слідчого судді.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи прокурора, яка просила повернути апелянту апеляційну скаргу, перевіривши зміст апеляційної скарги та вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника власника майна належить повернути останньому як особі, яка подала апеляційну скаргу після закінчення строку апеляційного оскарження.
Відповідно до поданої апеляційної скарги та додатків до неї вбачається, що слідчий групи слідчих Генеральної прокуратури України слідчого групи слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 .
Порядок і строки апеляційного оскарження чітко визначено та регламентовано ст. 395 КПК України. Так, згідно з п. 3 ч. 2 вказаної статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Апелянт звертаючись з апеляційною скаргою вказав, що копію оскаржуваної ухвали отримав лише 20.05.2021 року.
Однак під час апеляційного розгляду з наданих прокурором документів, а саме з протоколу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 22.10.2019 року та довідки, колегією суддів встановлено, що адвокат ОСОБА_11 , який представляє інтереси ОСОБА_6 , ознайомився з оскаржуваною ухвалою тому останнім було відомо про її існування.
Більш того вказаний арешт на майно накладено ще 21.08.2014, у зв`язку з чим власник майна чи його представник мав достатньо часу для встановлення підстав накладення арешту на майно, отримання копії ухвали слідчого судді та звернення з апеляційною скаргою у встановлені КПК України строки, але цим правом не скористався.
Згідно п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Як вбачається із апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, у зв`язку із чим колегія суддів приходить до висновку за необхідне повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала з усіма доданими до неї матеріалами.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.309, 399, 405 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , подану в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.08.2014 року, - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення апеляційної скарги невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами, - адвокату ОСОБА_7 ..
Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4