Справа № 297/524/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

08.02.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції з Івано- Франківським апеляційним судом кримінальне провадження № 11-кп/4806/132/20, за апеляційною скаргою, яку подав ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ :

вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 05.04.2018 затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 14 грудня 2017 року в кримінальному провадженні № 0000658, між прокурором ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_6 , і

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
визнано винуватим і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та покладенням на нього передбачених п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків, а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання.
У порядку ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів, а саме: мобільний телефон марки «Iphone 4 (А1332)» ІМЕІ НОМЕР_1 із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» з номером НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Samsung» IMEI НОМЕР_3 із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Nokia» IMEI НОМЕР_3 з сім-картою № НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «Nokia» ІМЕІ НОМЕР_6 , які зберігаються у камері зберігання речових доказів ГУНП в Івано-Франківській області, - повернуто ОСОБА_6 як власнику.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
20 червня 2017 року в обідній час у м. Берегово Закарпатської області, ОСОБА_6 з метою незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_10 , якому ухвалою Рожнятівського районного суду від 21.10.2016 обмежено право виїзду за межі України, вступив у злочинну змову з ОСОБА_8 .. Згідно розробленого та погодженого плану злочинних дій щодо незаконного переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України, ОСОБА_6 повинен був знаходитися неподалік пункту пропуску через державний кордон України «Лужанка», що знаходиться поблизу с. Астей Берегівського району Закарпатської області, де, дочекавшись найбільш сприятливого моменту для незаконного переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України, повідомити про це інших учасників злочину. При цьому, з метою супроводу ОСОБА_10 , створення безпечних умов для незаконного перетину ним державного кордону та спілкування із працівниками прикордонної служби Республіки Угорщина, ОСОБА_6 залучено свого неповнолітнього сина ОСОБА_11 , який не був обізнаний із злочинними намірами групи, а ОСОБА_8 - з цією ж метою було залучено ОСОБА_12 .. У подальшому, діючи згідно розробленого злочинного плану та визначеної злочинної ролі, того ж дня в обідній час, ОСОБА_6 прибув до пункту пропуску через державний кордон України «Лужанка», де спостерігав за діями нарядів прикордонної служби. Дочекавшись найбільш вдалого моменту до незаконного перетину ОСОБА_10 державного кордону України, за допомогою засобу стільникового зв`язку повідомив про це ОСОБА_8 , а також про необхідність доставки в зазначене місце його сина та ОСОБА_10 .. У свою чергу, ОСОБА_8 , спільно із ОСОБА_12 , здійснивши усі необхідні приготування та провівши інструктаж із ОСОБА_10 щодо поведінки під час незаконного перетину державного кордону, доставили до міжнародного пункту пропуску «Лужанка» ОСОБА_11 , а в подальшому ОСОБА_10 .. У цьому місці, згідно погодженого із усіма учасниками злочинного плану, ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 направилися до міжнародного пункту пропуску «Лужанка», де були затримані працівниками СБ України в Івано-Франківській області на відстані 537 м. від державного кордону України при спробі його незаконного перетину.
Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 332 КК України, як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, вчинено за попередньою змовою групою осіб.
В апеляційній скарзі ОСОБА_8 вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що судом першої інстанції не було перевірено укладену між прокурором та ОСОБА_6 угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, а також не враховано те, що умови такої угоди порушують його права, свободи та інтереси, оскільки в такій вказується на те, що ним ОСОБА_8 разом із ОСОБА_6 вчинялися злочинні дії, які були направлені на незаконне переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України, створення безпечних умов для незаконного перетину кордону. При цьому, зазначає, що будь-якого злочину він не вчиняв, а оскаржуваний вирок, який ухвалений на підставі вищезгаданої угоди, буде покладено в основу його обвинувачення, що в свою чергу свідчить про незаконність цього вироку з підстав його невідповідності вимогам КПК України в частині відповідності угоди вимогам цього ж Кодексу. Просить вирок щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження направити органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , які судове рішення вважають законним та обґрунтованим і заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та апелянта ОСОБА_8 , неявка яких, із огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги, що: про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинувачений та апелянт повідомлені відповідно до вимог закону; від нього не надходило заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін та про поважність причин їхньої неявки на розгляд справи; апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки обвинуваченого та апелянта в судове засідання, обвинувачений ОСОБА_6 подав письмову заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності, а також те, що розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався за письмовими заявами адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та прокурорів й оскаржується вирок місцевого суду від 05.04.2018.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про скасування вироку щодо ОСОБА_6 та направлення кримінального провадження органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, апеляційний суд не бере до уваги й відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених статтею 394 цього Кодексу.
Положеннями ч. 4 ст. 394 КПК України визначено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: - обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; -прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 332 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, і при цьому, судом при затвердженні укладеної між прокурором ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_6 угоди, останньому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з випробуванням із застосуванням відповідно до положень ст. 75 КК України іспитового строку 2 роки, що й узгоджено між прокурором та обвинуваченим при укладенні угоди про визнання винуватості.
При цьому, з матеріалів кримінального провадження убачається, що прокурором та обвинуваченим вирок суду не оскаржується, а зміст ч. 4 ст. 394 КПК України свідчить про те, що можливість оскарження вироку на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим іншими особами не передбачено.
Разом із тим, при оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний суд визнає слушними доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що умови угоди та оскаржуваний вирок порушують його права, свободи та інтереси, оскільки в такій вказується на те, що ним ОСОБА_8 разом із ОСОБА_6 вчинялися злочинні дії, які були направлені на незаконне переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України, створення безпечних умов для незаконного перетину.
Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку судом першої інстанції встановлено, що злочинні дії, які були направлені на незаконне переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України, створення безпечних умов для незаконного перетину кордону, вчинялися ОСОБА_6 разом із ОСОБА_8 .
При оцінці доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 колегія суддів бере до уваги таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Указане положення відповідає й ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, в яких вказується на те, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
За змістом ч. 1 ст. 337 та ч. 3 ст. 374 КПК України, суд при вмотивуванні своїх висновків не може вживати формулювання, які б указували на винуватість осіб прізвище ім`я та по батькові, яким не висунуто обвинувачення в кримінальному провадженні, що розглядається, тобто які не є обвинуваченими в такому кримінальному провадженні, а також щодо яких рішення по суті пред`явленого обвинувачення не приймає.
Вищенаведене свідчить про те, що, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 та зазначивши в мотивувальній частині вироку про те, що ОСОБА_6 вчинив кримінально-карані діяння разом із ОСОБА_8 , суд фактично констатував винуватість ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України кримінального правопорушення, що у свою чергу свідчить про те, що суд не дотримався наведених вище норм права.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів доходить висновку про необхідність виключення з мотивувальної частини вироку посилання на те, що ОСОБА_6 вчинив злочинні дії разом із ОСОБА_8 , і вважає за необхідне зазначити, що злочинні дії ОСОБА_6 вчинив у групі разом з іншою особою.
Тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 472-475 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_8 , задовольнити частково.
З мотивувальної частини вироку Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 квітня 2018 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 14 грудня 2017 року в кримінальному провадженні № 0000658, між прокурором ОСОБА_9 та обвинуваченим за ч. 2 ст. 332 КК України ОСОБА_6 , виключити посилання на вчинення обвинуваченим злочинних дій разом із ОСОБА_8 .
Вважати, що кримінально-карні дії, передбачені ч. 2 ст. 332 КК України обвинувачений ОСОБА_6 вчинив разом з іншою особою.
У решті вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: