КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 1[1]

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 20 жовтня 2021 року, апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року,

за участі: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , скасовано повідомлення про підозру Заступника Генерального прокурора ОСОБА_8 , від 07 червня 2021 року у кримінальному провадженні №0001098 від 13 липня 2013 року у вчинені ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на повідомлення про підозру від 07 червня 2021 року у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України в ході розслідування кримінального провадження № 0001098 від 13 липня 2013 року.
Щодо підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що 25 серпня 2021 року слідчим суддею скаргу захисника розглянуто без виклику прокурора, копію ухвали не надіслано, про її існування стало відомо 31 серпня 2021 року під час судового розгляду скарги захисника ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_10 , того ж дня подано апеляційну скаргу.
Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.
15 вересня 2021 року прокурором подано доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначається, що кримінальне провадження № 0001098 зареєстровано в ЄРДР 13 липня 2013 року, а право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України виникло з 16 березня 2018 року та не розповсюджується на кримінальні провадження, внесені до ЄРДР до цієї дати.
На думку прокурора, слідчим суддею при розгляді скарги не враховано положення ч. 4 ст. 304 КПК України, відповідно до яких слід відмовити у відкритті провадження за скаргою захисника, оскільки відсутні правові підстави для оскарження вказаного повідомлення про підозру, оскільки первинні відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР внесені ще 08 листопада 2016 року.
Також, не враховано положень ст. 17 КПК України, оскільки перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри не входить до предмету розгляду, який здійснюється відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування.
Вказані питання підлягають вирішенню судом, відповідно до ст. 368 КПК України, при ухвалені вироку.
В порушення вимог ст. 22 та ч.3 ст. 306 КПК України, слідчим суддею постановлено рішення без повідомлення сторони обвинувачення, що унеможливило брати участь прокурора у судовому засіданні, а відтак порушено принцип змагальності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив поновити строк на апеляційне оскарження за задовольнити апеляційну скаргу, доводи захисника та підозрюваного, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження прокурору необхідно поновити, з огляду на положення ст. 395 КПК України, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів судового провадження, Центральним апаратом Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 13 липня 2013 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001098, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст.191, ст. 219, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України.
07 червня 2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
16 серпня 2021 року захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 , звернувся до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, про скасування повідомлення про підозру від 07 червня 2021 року року у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та зобов`язати компетентну посадову особу Офісу Генерального прокурора вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей у кримінальному провадженні № 0001098 від 13 липня 2013 року про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_7 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року скаргу захисника задоволено частково та скасовано вказане повідомлення про підозру.
З таким рішенням колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до вимог п.10 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Згідно з вимогами статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є, зокрема, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачений ст.278 КПК України, випадки повідомлення про підозру передбачені ст.276 КПК України, зміст повідомлення про підозру ст.277 КПК України.
Підставою для скасування повідомлення про підозру або визнання такою, що не набула статусу підозрюваного є порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру, відсутність обов`язкових елементів повідомлення про підозру.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч. 5 ст. 191 КК України, тобто він підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.

Колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про те, що за змістом складеного письмового повідомлення про підозру ОСОБА_7 не вбачається наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, а наведені в повідомленні обставини не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими доказами.

Дослідивши матеріали долучені до скарги захисника, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що в даному конкретному випадку, підстави вважати пред`явлену підозру обґрунтованою, відсутні.

До такого переконання колегія суддів дійшла з урахуванням зібраним у кримінальному провадженні доказів, які не підтверджують незаконне обернення земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0046 загальною площею 76, 2371 га, яка на праві власності належала державі та відповідно до державного акту серії ОД № 14-017 від 14 травня 1996 перебувала на праві постійного користування ДП «ДГ «НОВОСЕЛІВСЬКЕ» СГІ НЦНС», на користь третьої особи ТОВ «ЗЕРНЯТКО-ПІВДЕНЬ», у зв`язку із чим відсутні достатні підстави вважити, що саме підозрюваний причетний до інкримінованого кримінального правопорушення, що розслідується органом досудового розслідування.

Як убачається з матеріалів судового провадження, на підставі Державного акту ОД №14-017 від 14.05.1996 у ДП ДГ Новоселівське» СГІ НЦНС на праві постійного користування перебувала земельна ділянка площею 8409 _а на території Куяльницької ОТГ Подільського району Одеської області.

Відповідно до пункту 2 постанови Президії Верховної Ради Української PCP «Про статус Української академії аграрних наук» від 29.07.1991 № 1370-ХІІ за Національною академією аграрних наук закріплено землю, всі основні фонди та інше державне майно, що знаходяться в розпорядженні її установ.
Відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 14.05.1996 року серії ОД № 14-017, з 14.05.1996 року і до моменту відмови, що мало місце в 2016 році, у постійному користуванні саме дослідного господарства «Новоселівське», правонаступником якого є ДП «ДГ «Новоселівське» СП-НЦНС», перебували землі для виробництва сільськогосподарської товарної продукції та елітного насіння сільськогосподарських рослин, загальною площею 8409 га.

У вказаній постанові Президії Верховної Ради Української PCP від 29.07.1991 № 1370-ХІІ зазначається про закріплення за Українською академією аграрних наук землі, всіх основних фондів та іншого державного майна, що знаходиться у розпорядження її установ. На момент прийняття вказаної станови, у розпорядженні жодної установи Української академії аграрних наук не було земель площею 8 409 га, оскільки право постійного користування у дослідного господарства «Новоселівське» виникло 14.05.1996 на підставі державного акту на право постійного користування від 14.05.1996 серії ОД № 14-017.

08.01.2013 Господарським судом Одеської області за заявою УПФУ у Котовському районі Одеської області порушено провадження у справі про банкрутство ДП ДГ «Новоселівське» СГІ НЦНС (справа №916/61/13-г).

18.03.2015 ДП ДГ «Новоселівське» СГІ НЦНС визнано банкрутом, розпочато процедуру ліквідації підприємства, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_7 .
18.02.2016 арбітражним керуючим ОСОБА_7 до ГУ Держгеокадастру у Одеській області направлено заяву про добровільну відмову від права постійного користування на земельну ділянку ДП ДГ «Новоселівське» з кадастровим номером :01:003:0046 загальною площею 76,2371 га, яка входила у загальну площу земельної ділянки 8 409 га згідно Державного акту ОД №14-017 від 14.05.1996.

До заяв ліквідатора про відмову від права постійного користування додавався акт інвентаризації земель, складений спільно з представниками СГІ НЦНС, Висновок науково-правової експертизи при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України щодо порядку розпорядження землями державного сільськогосподарського підприємства, яке перебуває у стадії припинення діяльності, в зв`язку з оголошенням його неспроможним за рішенням суду, який затверджено Головою Ради по науково-правовій експертизі при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України доктором юридичних наук, професором ОСОБА_12 30.09.2015, лист Національної академії аграрних наук України від 28.05.2015 №10.1.3/83, яким підтверджено, що у НААН відсутня компетенція щодо управлінням майном ДП ДГ «Новоселівське» після визнання останнього банкрутом.
У подальшому, наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 16.06.2016 № 15-4248/13-16-СГ припинено право постійного користування земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення площею 76,2371 з кадастровим номером :01:003:0046 та віднесено її до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності. Наказом ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 28.02.2017 №15-1811/13-17-СГ затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу вищевказаної земельної ділянки та сформовано 41 земельну ділянку, які передано у власність громадянам.
Відповідно до пункту 16 частини 1 статті 1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» наукова (науково-дослідна, науково-технологічна, науково-технічна, науково-практична) станова (далі - наукова установа) - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та Ьорми власності, утворена в установленому законодавством порядку, для якої наукова та (або) науково-технічна діяльність є основною.

Згідно із пункту 12 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» наукова діяльність - інтелектуальна творча діяльність, спрямована на одержання нових знань та (або) пошук шляхів їх застосування, основними видами якої є фундаментальні та прикладні наукові дослідження.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про освіту», навчальні заклади створюються органами державної виконавчої влади і органами місцевого самоврядування, підприємствами,, установами, організаціями незалежно від форм власності, у тому числі релігійними організаціями, статути положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку, громадянами відповідно до потреби громадян у мові навчання, соціально-економічних, національних, культурно-освітніх потреб у них за наявності необхідної матеріально-технічної, науково-методичної бази, педагогічних кадрів. Навчальний заклад набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Відповідно до пункту 3.1. статуту «ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС», господарство є державним підприємством, що діє на основі державної форми власності як самостійний суб`єкт господарювання.

Згідно із пунктом 2.3.2 Статуту «ДП «ДГ «Новоселівське» СГІ-НЦНС» серед основних напрямів діяльності господарства є активне сприяння науковій установі в роботі по проведенню наукових дослідів, виробничої перевірки і провадження науково-технічних розробок.

Згідно відомостей ЄДРПОУ, основним видом діяльності ДП ДГ «Новоселівське» СГІ НЦНС є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Статтею 150 Земельного кодексу України, окрім іншого, перебачено, що припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, а саме: землями, наданими в постійне користування НВАО "Масандра" та підприємствам, що входять до його складу; землями ідслідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів; землями природно-заповідного та -:шого природоохоронного призначення, землями історико-культурного призначення з підстави добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.

З огляду на викладене, ДП ДГ «Новоселівське» СГІ НЦНС не є науковою установою або «дослідним полем», що унеможливлює віднесення його земель до особливо цінних в розумінні статті 150 Земельного кодексу України.

Статтею 24 Земельного кодексу України встановлено, що у разі ліквідації державного чи комунального підприємства, установи, організації землі, які перебувають у їх постійному користуванні, за рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування переводяться до земель запасу або надаються іншим громадянам та юридичним особам для використання за їх цільовим призначенням, а договори оренди земельних ділянок припиняються.

Згідно пункту «а» частини 1 ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.
Частинами 3, 4 ст. 142 Земельного кодексу України передбачено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача прийнято рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 84 ЗК України, право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Так, зокрема згідно з п «єі» статті 15-1 ЗК України, з урахуванням положень ч. 4 ст. 122 ЗК України, розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності належало до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних

відносин.
У свою чергу, Національна академія аграрних наук України, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону «Про наукову і науково-технічну діяльність» входить дочисла національних наукових галузевих академій наук та є самоврядною науковою організацією, заснованою на державній власності, що є державною організацією, створеною як неприбуткова державна бюджетна установа.
Земельним кодексом України, Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», Статутом НААН України, який затверджено Мінюстом, не передбачено компетенцію НААН України щодо розпорядження землями державної власності.

НААН України не належить до системи органів виконавчої влади та не наділена компетенцією управління землями державної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 41 вказаного Закону, ліквідатор з дня свого призначення виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута. З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

Частина 8 ст. 42 вказаного Закону визначала, що майно, щодо якого боржник є користувачем, балансоутримувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору.

Частиною 4 ст. 86 вказаного Закону, передбачалось, що у разі ліквідації сільськогосподарського 1 підприємства у зв`язку з визнанням його банкрутом рішення щодо земельних ділянок, які є власністю такого підприємства, надані йому в постійне чи тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди, приймається відповідно до Земельного кодексу України.

Враховуючи наведене, при прийнятті рішень про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП ДГ «Новоселівське» СГІ НЦНС, стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 діяв не у спосіб та не у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того, матеріалами кримінального провадження не підтверджено, яке відношення ОСОБА_7 мав до подальшої передачі земельних ділянок громадянам у власність та діяв за попередньою змовою з особами уповноваженими на прийняття рішень особами - колишніми першим і заступником ГУ Держгеокадастру в Одеській області ОСОБА_10 , ОСОБА_13 щодо прийняття рішень про припинення права постійного користування, передачі громадянам земельних ділянок та відчуження останніх.

Виходячи з того, що органом досудового розслідування не доведено обставини наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги прокурора про те, що скарга про скасування повідомлення про підозру не підлягала розгляду в порядку ст.303 КПК України.
Відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за ч. 5 т. 191 КК України, яке інкримінується ОСОБА_7 та іншим внесено 14 травня 2021 року, тобто після 16 березня 2018 року.
Також колегія суддів не вважає слушними доводи прокурора про недотримання слідчим суддею порядку, передбаченого ч. 3 ст. 306 КПК України, для розгляду скарги на повідомлення про підозру.
Частиною 3 ст. 306 КПК України передбачено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язковою участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Відповідно до даних журналів судових засідань від 25 серпня 2021 року, розгляд скарги відбувся за участі захисника ОСОБА_6 , прокурор в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання йому завчасно повідомлено, що підтверджується повісткою, наявною в матеріалах провадження (а.с. 3 т. 2).
Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування ухвали слідчого судді, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Згідно ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, як законну та обґрунтовану.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити прокурору Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року, якою частково задоволено скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , скасовано повідомлення про підозру Заступника Генерального прокурора ОСОБА_8 , від 07 червня 2021 року у кримінальному провадженні №0001098 від 13 липня 2013 року у вчинені ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, - залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора першого відділу процесуального керівництва Першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/44134/21-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14
Провадження № 11-сс/824/5390/20 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.303 КПК