Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/1197/21
В И Р О К
Іменем України

30 листопада 2021 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю:
прокурора ОСОБА_3
представника потерпілого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні з повною технічною фіксацією в залі суду, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000296 від 11.10.2021 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слободо-Петрівка, Гребінківського району Полтавської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого молодшим оператором в ТОВ «Сокарпетроливум», інвалідом не являється, участі в АТО та ООС не брав, перебуває на військовому обліку, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в:
10.10.2021, близько 13 год. 10 хв., ОСОБА_5 , приїхав на власному автомобілі марки «DEO Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 з причепом (д.н.з. НОМЕР_2 ) у поле поблизу лісосмуги за координатами Пн-50* 1341, Сх-32* 655 неподалік с. Мар`янівка, Гребінківської МТГ, Лубенського району Полтавської області, де помітив дерево породи «дуб» та в нього виник умисел на його викрадення.
В подальшому, ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, скориставшись тим, що поряд нікого не має та за ним ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу здійснив крадіжку деревини дров`яної породи «дуб» непромислового використання об`ємом 3,45 куб. м, вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/117-21/13764-ТВ від 12.11.2021, складає 2373 грн. 60 коп., та разом з викраденим майном покинув місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд. Своїми злочинними діями ОСОБА_5 спричинив Гребінківській міській територіальній громаді матеріальні збитки, на загальну суму 2373 грн. 60 коп.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжці).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.1 ст.185 КК України і викладеному в обвинувальному акті від 22.11.2021 року.
Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Представник потерпілого ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 не заперечують щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.1 ст.185 КК України і викладене в обвинувальному акті від 22.11.2021 року, та беручи до уваги думки прокурора, обвинуваченого та представника потерпілого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений та представник потерпілого розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.
При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 визнав вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, щиро розкаявся у скоєному та надав покази, що відповідають обставинам, наведеним в обвинувальному акті.
Так, обвинувачений в судовому засіданні показав, що 10 жовтня 2021 року, з метою заготовити дров на зимовий період для своїх батьків, він на власному автомобілі з причіпом приїхав у лісопосадку поблизу с.Мар`янівка. Перебуваючи на місці, за допомогою бензопили, він спиляв сухостій дерева, на його погляд то був дуб. Склавши його нарізані стовбури до причепа автомобіля, його побачив незнайомий чоловік, який під`їхав до нього та в подальшому викликав поліцейських. Він залишився на місці чекати працівників поліції, які невдовзі приїхали та почали складати документи та проводити огляд. Він розуміє, що мав би отримати відвідний дозвіл, однак цього не зробив.
Крім того, обвинувачений просив суд суворо не карати, погодився з мірою покарання яка висловлена прокурором, та зазначив, що жалкує про вчиненні дані незаконні дії. Зобов`язався в майбутньому не порушувати закону України.
Представник потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що він є старостою округу с. Мар`янівка. Обвинуваченого знає, будь-яких зауважень чи скарг на нього не надходило. Зауважив, що дійсно, якби обвинувачений звернувся до старостату, з проханням на спиляти дерево, то отримав би відповідний дозвіл, який би надавав йому таке право.
При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винним, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці).
Так, майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_5 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим коли це залишалось непоміченим для оточуючих. За цією ознакою воно є таємним та визначається, як крадіжка.
ОСОБА_5 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. В результаті них він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном. Таким чином, вчинений обвинуваченим злочин є закінченим.
Тому суд вважає, що ОСОБА_5 дійсно вчинив умисні дії, що виразились у таємному викраденні (крадіжка) чужого майна, тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України.
З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, санкцією ч.1 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, що свідчить згідно ст. 12 КК України, про вчинення обвинуваченим кримінального проступку.
За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_5 вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.
Згідно ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд вважає визнання ним своєї вини, його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
В той же час, аналіз даних про особу обвинуваченого свідчить, що обвинувачений раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення вперше. Не є інвалідом, не досяг пенсійного віку та не є військовослужбовцем. На обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно працевлаштований. За місцем проживання скарг не надходило.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.
Крім того, підстави для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому - судом не встановлені.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.
Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставин його вчинення, зважаючи на наявність пом`якшуючої вину обвинуваченого обставину, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію державного обвинувача та представника потерпілого, який погодився з видом та мірою покарання зазначеного прокурором, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 за вчинення кримінального проступку належить призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України, а саме у виді громадських робіт.
При цьому, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 є працездатною особою, будь-яких відомостей про те, що він є особою з інвалідністю першої або другої групи, або військовослужбовцем строкової служби, обвинувальний акт та додані до нього матеріали не містять, тобто відсутні перешкоди для призначення такого виду покарання визначені ч.3 ст.56 КК України.
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченої, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.
Цивільний позов не заявлявся.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід не обирався.
Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення товарознавчої експертизи на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.
Керуючись: ст. 22, ст. 100, ст. 122, 124, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50,56, 65-67, ч. 1 ст. 185 КК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 120 (сто двадцяти) годин громадських робіт.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт гр. України серія НОМЕР_3 ) на користь держави судові витрати за проведення товарознавчої експертизи в розмірі 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 48 коп.
Речові докази, а саме: автомобільний причеп д.н.з. НОМЕР_2 синього кольору, який зберігається на майданчику тимчасового утримання вилучених транспортних засобів СПД №1 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області по вул. Магістральна, 16, м. Гребінка, Полтавської області та цепна бензопила марки «Brigadier Profеssional» червоного кольору, яка зберігається у кімнаті зберігання речових доказів СПД №1 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області по вул. Магістральна, 16, м. Гребінка, Полтавської області повернути обвинуваченому ОСОБА_5 ;
Деревину породи дуб, яка знаходиться на зберіганні на території ПП «Мар`янівське» за адресою: с. Мар"янівка, вул. Степова, 1, Гребінківська МТГ, Лубенського району Полтавської області знищити.
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя М. Вітківський