Провадження № 11-кп/4820/817/21
Справа № 683/66/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Старокостянтинівського районного суду від 25 жовтня 2021 року,-

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 25 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зняття судимості.

За ухвалою суду ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про зняття судимості за строком давності виконання вироків.

В обґрунтування клопотання вказував, що засуджений вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 1997 року за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки із відстроченням виконання вироку на два роки та засуджений вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 березня 1999 року за ч. 2 ст. 140, 43 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді позбавлення волі на строк один рік вісім місяців. 22 лютого 2000 року згідно ст. 52 КК України (в редакції 1960 року) його достроково звільнено на дев`ять місяців два дні. Зазначає, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції 1960 року) минув строк давності виконання вироків (22 роки), тому просить зняти судимість за строком виконання вироків суду.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення, а тому відсутні підстави для зняття з нього судимості.

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Старокостянтинівського районного суду від 25 жовтня 2021 року, постановити нову, якою подане ним клопотання задовольнити.

Зазначає про незаконність ухвали суду.

В клопотанні про зняття судимості засуджений навів усі аргументи, які б давали підставу для задоволення клопотання.
Також вказує, що якщо й вирок Старокостянтинівського районного суду від 24 березня 1999 року ним було частково відбуто - 9 місяців 2 дні, як невідбуту частину покарання, приєднано до покарання за вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 30 листопада 2001 року, то вирок Старокостянтинівського районного суду від 26 лютого 1997 року ним був повністю відбутий, та не було вчинено жодного кримінального правопорушення. А тому судимість підлягає зняттю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність судового рішення, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_7 засуджено вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 1997 року за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, 42 КК України (в редакції 1960 року) до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки із відстроченням виконання вироку на два роки.

Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 березня 1999 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 140, 43 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді позбавлення волі на строк один рік вісім місяців.

22 лютого 2000 року згідно ст. 52 КК України (в редакції 1960 року) ОСОБА_7 умовно-достроково звільнено на дев`ять місяців два дні.

Вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 30 листопада 2001 року ОСОБА_7 засуджено за п. п. «а», «з» ст. 93, ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього його приватного майна.

У відповідності з ч. 3 ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до призначеного покарання приєднано невідбуті 9 місяців 2 дні за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 березня 1999 року і за сукупністю вироків, шляхом поглинання менш суворого покарання довічним позбавленням волі, остаточно визначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього його приватного майна.

Згідно з ч.8 ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.90 КК України строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання.

За ст.91 КК України якщо особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, то суд може зняти з неї судимість до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу. Зняття судимості до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу, не допускається у випадках засудження за умисні тяжкі та особливо тяжкі, а також корупційні кримінальні правопорушення. Зняття судимості допускається лише після закінчення не менш як половини строку погашення судимості, зазначеного у статті 89 цього Кодексу. Порядок зняття судимості встановлюється Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п.п.7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 26 грудня 2003 року «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» погашення і зняття судимості є різними формами припинення стану судимості. Воно можливе лише за наявності передбачених ст.55 КК України 1960 року чи статтями 89, 108 КК України 2001 року підстав і за умови, що особа протягом строку погашення судимості не вчинить нового злочину. Погашення судимості не потребує посвідчення спеціальним рішенням суду чи іншим документом.

Якщо особа, яка відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинила злочин, то відповідно до ч.5 ст.90 КК України перебіг цього строку переривається й останній обчислюється заново після фактичного відбуття покарання (основного й додаткового) за новий злочин. У таких випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин.

Отже враховуючи встановлені судом обставини, а також, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для зняття з нього судимості.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки від зроблений з дотриманням норм кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.

Не заслуговують на увагу твердження апеляційної скарги засудженого про те, що вирок Старокостянтинівського районного суду від 26 лютого 1997 року ним був повністю відбутий, та не було вчинено жодного кримінального правопорушення.

Так вироком Старокостянтинівського районного суду від 24.03.1999 ОСОБА_9 визнано винним і обрано покарання по ст. 140 ч.2 КК України 1 рік позбавлення волі.
На підставі ст.43 КК України ОСОБА_9 частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 26.02.1997 вісім місяців позбавлення волі і остаточно призначено ОСОБА_9 до відбуття один рік вісім місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у виправно-трудовій колонії посиленого режиму.
За вказаним вироком суду злочин, передбачений ч.2 ст.140 КК України, ОСОБА_9 вчинений 10 лютого 1999 року, тобто засуджений вчинив цей злочин не відбувши покарання за вироком Старокостянтинівського районного суду від 26.02.1997 року.
В подальшому за вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 30.11.2001, яким ОСОБА_7 засуджено за п. п. «а», «з» ст. 93, ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього його приватного майна, відповідно з ч. 3 ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до призначеного покарання приєднано невідбуті 9 місяців 2 дні за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 березня 1999 року і за сукупністю вироків, шляхом поглинання менш суворого покарання довічним позбавленням волі, остаточно визначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього його приватного майна.

Вказані обставини свідчать про те, що засуджений Городничий ( ОСОБА_10 ) не довів свого виправлення, та про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого.

Суд першої інстанції дав належну оцінку доводам клопотання засудженого ОСОБА_7 , поясненням засудженого та його захисника, матеріалам провадження, і висновки суду викладені в ухвалі ґрунтуються на правильному застосуванні норм кримінального та кримінального процесуального закону.
Ухвала суду є законною і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Старокостянтинівського районного суду від 25 жовтня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зняття судимості, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: