Справа № 279/5726/21
Провадження № 1-кс/279/1633/21
У Х В А Л А
іменем України
17 грудня 2021 року

В С Т А Н О В И В :
Слідчий СВ Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді з клопотанням погодженим прокурором Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_6 .
Клопотання мотивує тим, що 22.10.2021 року близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин із матір`ю ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні однієї з кімнат вказаного будинку, взяла в руки сокиру та почала наносити удари зі значною силою прикладення в ділянки розташування життєво-важливих органів, а саме: по голові та шиї ОСОБА_7 , заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, рубаної рани по всій лобній ділянці, переломів кісток лицевого черепа та носа, десяти рубаних ран шиї з лівої сторони, які є небезпечними для життя та знаходяться причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 , яка від отриманих тілесних ушкоджень за вище вказаною адресою померла. Таким чином, ОСОБА_6 умисно протиправно заподіяла смерть ОСОБА_8 ..
Ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.10.2021 ОСОБА_6 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 21.12.2021, без визначення розміру застави.
Постановою керівника Коростенської окружної прокуратури від 17.12.2021 строк досудового розслідування в указаному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 23.01.2022.
Строк досудового розслідування був продовжений у зв`язку з тим, що на даний час виникла необхідність отримати судово-медичний висновок трупа ОСОБА_7 , за результатами якого буде встановлено тілесні ушкодження, їх ступінь тяжкість, локалізація та механізм утворення; додатково призначити судову молекулярно-генетичну експертизи по сокирі, для усунення неточносте та встановити чи належить виявлений зразок жіночої генетичної статі ОСОБА_6 ; додатково призначити судову молекулярно-генетичну експертизи по ножу, для усунення неточносте та встановити чи належить виявлений зразок жіночої генетичної статі ОСОБА_6 ; отримати висновок судової медико-криміналістичної експертизи, яка розмежує нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_7 ; повідомити про підозру в кінцевій редакції підозрюваній; виконати вимоги ст.ст. 290-291 КПК України.. Провести вказані слідчі та процесуальні дії, а також отримати всі матеріали необхідні для повного та неупередженого розслідування у передбачений законом строк не представляється можливим з об`єктивних причин.
Разом з тим, двомісячний строк тримання під вартою ОСОБА_6 закінчується 21.12.2021, однак для завершення досудового розслідування, всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, необхідно продовжити міру запобіжного заходу, а саме тримання під вартою.
Під час обрання ОСОБА_6 25.10.2021 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею, враховані ризики, зазначені п.1, п.3, п.4, та п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України на даний час не зменшились, що може призвести до затягування досудового розслідування, що буде суперечити загальним засадам кримінального провадження, а саме ст.28 КПК України розумні строки.
У судовому засіданні слідча ОСОБА_4 клопотання підтримала та просила його задоволити. Оскільки існуючі обґрунтовані ризики, що підозрювана може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення на даний час не зменшились. До того ж свою вину не визнає, її за місцем проживання нічого не утримує. Допитана в якості підозрюваної ОСОБА_6 відмовилась надавати покази, скориставшись ст.63 Конституції України. Окрім цього підозрювана не має постійного місця роботи, не має джерела доходів, зловживає спиртними напоями. Зокрема, ризик переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та суду обґрунтовує тим, що остання, усвідомлюючи невідворотність реального покарання, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності за злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі у вигляді до п`ятнадцяти років.
У судовому засіданні підозрювана ОСОБА_6 заперечувала проти клопотання, зазначивши, що причетність до обствин зазначених слідчим в клопотанні не визнає, однак підтвердила, що вона там була.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 зазначив, що не погоджується із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_6 , клопотав про застосування до останньої запобіжного західу не пов`язаного з триманням під вартою, а саме: у виді цілодобового домашнього арешту. Зазначив, що до клопотання про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою слідчим не було додано жодного документу, який би підтвердив наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину за яким їй було висунуте обвинувачення. Наданий слідчим до суду протокол допиту свідка ОСОБА_9 не містять жодної доказової інформації про те що злочин було скоєно саме ОСОБА_6 , в зазначеному протоколі зазначено, що він ( ОСОБА_9 ) не бачив як вчинилось вбивство. Відносно ризику впливати на свідків та потерпілу зазначив, що не розуміє як саме вона, жінка з інвалідністю може впливати на здорових чоловіків.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задоволити, продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 23.01.2022 року включно.
Слідчий суддя, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступних висновків.
Слідчим суддею Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25.10.2021 ОСОБА_6 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб до 21.12.2021, без визначення розміру застави.
23.10.2021 року ОСОБА_6 затримано у порядку ст.208 КПК України, та з дотриманням вимог ст.276-277 КПК України їй повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Згідно з ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку запобіжного заходу до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/абосуду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальногоправопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншимчином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваної, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Докази, надані слідчим, на думку слідчого судді, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана ОСОБА_6 причетна до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Метою і підставою продовження тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваної ОСОБА_6 дійшов висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Як вбачається з матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України є особливо тяжким правопорушенням, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.
Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тяжкість можливого покарання може спонукати підозрювану переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
В даному випадку, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність ризику переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що остання підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, вину не визнає, має виключно негативні характеристики за місцем проживання (зловживає спиртним, ніде не працює, має негативні відношення з громадою), що переконливо свідчить про суспільну небезпечність підозрюваної та її стійку антисоціальну поведінку. Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду.
Слідчий суддя вважає безпідставними доводи захисника про недоведеність наявності ризику з боку підозрюваної перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, принаймні з огляду, на те, що остання підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення та є особою з стійкою антисоціальною поведінкою.
Є в даному випадку безпідставними і доводи захисника про недоведеність ризику впливу на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні. При встановленні наявності вказаного ризику, слідчим суддею враховується, що підозрюваній відоме місце проживання свідків, потерпілої, а тому, в такому випадку, існують можливості підозрюваної незаконно впливати на них.
Перевіряючи доводи клопотання сторони кримінального провадження на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, встановлено, що доводи є обґрунтованими, оскільки заявлені у клопотанні ризики не зменшилися та продовжують існувати, що унеможливлює застосування до неї більш м`якого запобіжного засобу, та зважаючи на вищевказане, забезпечити виконання покладених на підозрювану обов`язків, можна лише шляхом продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання підозрюваної під вартою, слідчим суддею враховані вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.
Вирішуючи дане питання, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободтримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.
Суспільний інтерес в даному конкретному випадку полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року.
З приводу тверджень захисника щодо не причетності ОСОБА_6 до інкримінованих їй органом досудового розслідування дій, слідчий суддя зазначає, що на даному етапі суд має встановити доведеність того, що підозрювана могла б вчинити кримінальне правопорушення і є підстави для здійснення подальшого досудового розслідування. При цьому, належну оцінку доказам, має дати суд при можливому розгляді справи по суті, а отже захист у своєму запереченні на клопотання ставить більш високі вимоги та критерії оцінювання доказів, які, на його думку, мають бути наведені стороною обвинувачення на підтвердження пред`явленої підозри.
Таким чином, посилання захисника підозрюваної на необґрунтованість підозри та відсутність у матеріалах провадження доказів причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються матеріалами судового провадження.
При цьому слідчий суддя приймає до уваги, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).
Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваної під вартою та стороною захисту в судовому засіданні не доведені.
Ураховуючи наведене, та те, що тримання під вартою закінчується 21.12.2021, однак закінчити досудове розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою неможливо, оскільки на даний час не отриманий судово-медичний висновок трупа ОСОБА_7 , не проведені: судово молекулярно-генетична експертиза по сокирі, судова молекулярно-генетична експертизи по ножу, судова медико-криміналістична експертиза. Крім того, з урахуванням зібраних доказів необхідно провести інші необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії, виконати вимоги параграфу 3 глави 24 КПК України.
Слідчим суддею прийнято до уваги характеризуючі дані ОСОБА_6 , її соціальне становище, з огляду на те, що остання підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, вину не визнає, має виключно негативні характеристики за місцем проживання (зловживає спиртним, ніде не працює, має негативні відношення з громадою), що переконливо свідчить про суспільну небезпечність підозрюваної та її стійку антисоціальну поведінку. Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду. Встановлено, що по даному кримінальному провадженню досудове розслідування не закінчено, так як слідству необхідно провести зазначені в клопотанні процесуальні та слідчі дії.
Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено максимальне покарання у вигляді позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років, під тягарем можливого покарання підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків, потерпілу у вказаному кримінальному провадженню, що перешкоджатиме досягненню завдання кримінального провадження.
Крім того слідчим суддею враховано потребу слідства в проведенні ряду слідчих дій, а саме: проведенню судово-медичних та судових молекулярно-генетичних експертиз, які призначені слідчим та проведення яких на даний час не завершено.
На переконання слідчого судді, докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваної, виключає можливість обрання відносно підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.
Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про продовження підозрюваній ОСОБА_6 строку тримання під вартою підлягає задоволенню, так як є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого залишився з огляду на серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування та може гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.
Відтак, оцінивши в сукупності обставини відповідно до ст.177,178 КПК: тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання винуватою у кримінальному правопорушенні проти життя та здоров`я особи, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, оскільки підстави, які були наявні при застосуванні даного виду запобіжного заходу підозрюваній не відпали, тому суд вважає запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 на даний час доцільним та необхідним, менш суворий запобіжний захід на даному етапі не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 177, 178, 184, 192-194, 196, 197, 202, 309, 532, 534 КПК України,
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання задовольнити.
Ухвала в частині запобіжного заходу діє до 23.01.2022 року.

Копію ухвали вручити підозрюваній, прокурору, слідчому, направити уповноваженій особі місця попереднього ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в той же строк з дня отримання копії ухвали, що не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1
Копія згідно з оригіналом