Провадження №1-кс/523/3506/21
УХВАЛА
про відмову у наданні тимчасового доступу до речей та документів,
які містять охоронювану законом таємницю

29 вересня 2021 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання дізнавача СД ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 28.08.2021 року, подане у кримінальному провадженні №0000038 від 18.07.2020 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.384 КК України, про тимчасовий доступ до речей і документів,

в с т а н о в и в:
28.08.2021 року до Суворовського районного суду м.Одеси від дізнавача СД ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 надійшло погоджене прокурором Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які знаходяться у володінні КНП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ООР, за яким досудовим розслідуванням встановлено, що 18.07.2020 року до Хаджибеївського ВП надійшла заява від 02.07.2020 року до СУ ГУНП в Одеській області від ОСОБА_5 щодо вказаного КНП, які надали завідомо неправдивий висновок експерта.
Як слідує з матеріалів клопотання, за заявою ОСОБА_5 , СД ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області внесено відомості у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000038 від 18.07.2020 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.384 КК України, в рамках якого дізнавач ОСОБА_3 звернулась з клопотанням про дозвіл на тимчасовий доступ до оригіналів висновків судово-психіатричної експертизи під одним номером №327 від 02.08.2019 року відносно ОСОБА_6 , супровідних листів до цих висновків та медичної документації, на підставі яких складено висновок і інші документи.

В обґрунтування внесеного клопотання дізнавач ОСОБА_3 вказує про те, що означені документи мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
В судове засідання прокурор ОСОБА_4 або дізнавач ОСОБА_3 та представник КНП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОМР не з`явились, про день, час та місце судового розгляду клопотання повідомлялись належним чином, але вказаний дізнавач до початку судового засідання звернулась до суду із заявою про розгляд клопотання за її відсутністю, з огляду на що й з метою дотримання розумності строків, слідчий суддя в порядку ч.4 ст.163 КПК України, вирішив здійснити розгляд клопотання за відсутності вказаних осіб.

У контексті ч.4 ст.107 КПК України, звуко- та відеофіксування кримінального провадження з використанням технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.160 КПК України, у клопотанні про тимчасовий доступ до речей і документів зазначаються: короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання; правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати; підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні; можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах; неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю; обґрунтування необхідності вилучення речей і документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.

Згідно з ч.ч.5, 6 ст.163 вказаного Кодексу, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, у тому числі які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: перебувають, або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; самі по собі або у сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а також якщо сторона кримінального провадження доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Положеннями ч.ч.3, 4, 5 ст.132 наведеного Кодексу встановлено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, зокрема, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування таких заходів, та може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням, а для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний враховувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, та до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Зі змісту ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідує, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Проте, в порушення ч.3 ст.132, ч.6 ст.163 КПК України, розглядуване клопотання або додані до нього документи не містять відомостей щодо існування обґрунтованої підозри про вчинення відповідною особою кримінального правопорушення у конкретному випадку, а зважаючи на кінцеву мету і завдання запропонованого стороною обвинувачення тимчасового доступу, про які йдеться у розглядуваному випадку, матеріалами означеного клопотання або дізнавачем в її заяві не доведено неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою наведеної медичної документації ОСОБА_6 ;

Окремо слід зауважити на тому, що згідно ч.2 ст.1 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Виходячи з наведеного та за ст.ст.32, 34 Конституції України, ст.6 Основ законодавства України про охорону здоров`я, п.2 ст.11 Закону України «Про інформацію», п.2 Рішення КСУ від 30.10.1997 року №18/203-97, медична інформація про стан здоров`я людини, яка відноситься до охоронюваної законом таємниці, може бути отримана від лікувальної установи повністю і в доступній формі на підставі звернення пацієнта, членів його сім`ї або законних представників.
Разом із тим, матеріали розглядуваного клопотання у контексті ч.4 ст.132 КПК України, не містять відомостей щодо неможливості без запропонованого заходу забезпечення кримінального провадження, як тимчасовий доступ, отримати медичні документи, про які йдеться в означеному клопотанні, зокрема шляхом звернення ОСОБА_6 до відповідної медичної установи.

Аналогічну правову позицію щодо безперешкодного отримання медичних документів особою, якої вони стосуються, висловив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у справі №751/8284/17 (постанова від 01.10.2019 року, провадження №51-4901км18).
За таких обставин та виходячи з приписів ч.2 ст.93, п.1 ч.3 та ч.4 ст.132, ч.1 ст.223 КПК України, слідчий суддя вважає, що у розглядуваному випадку, поза увагою дізнавача ОСОБА_3 і прокурора ОСОБА_4 залишились ті положення закону, за якими збирання доказів з боку сторони обвинувачення, відбувається через інститут слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, а відтак ініціювання цього клопотання зазначеною стороною кримінального провадження у конкретному випадку та поза існування обґрунтованої підозри є, за переконанням слідчого судді, фактичною підміною слідчих (розшукових) або негласних слідчих (розшукових) дій заходами забезпечення кримінального провадження.
Тотожну правову позицію висловив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у справі №154/3213/16 (постанова від 28.03.2019 року, провадження №51-6359км18), який підтвердив, що збирання доказів з боку сторони обвинувачення шляхом застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема тимчасового доступу до речей та документів, - є неприпустимим.
Опріч зазначеного, відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. При цьому, в аспекті належного суб`єкта необхідно розглядати, у тому числі, й слідчого та прокурора.

У випадку вчинення певних дій слідчим (дізнавачем) чи прокурором, які не визначені відповідно до вимог кримінального процесуального закону як такі, що проводитимуть досудове розслідування та виконують функції процесуального керівництва у конкретному кримінальному провадження, згідно вимог статей 36, 40 КПК, то вони здійснюються неналежними суб`єктами.
Разом із тим, за змістом ст.ст.36, 37, 110 вказаного Кодексу, рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у цьому кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим означеним Кодексом вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у тому числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.
Однак, незважаючи на доводи розглядуваного клопотання, до матеріалів клопотання не додано постанов про призначення (визначення) групи прокурорів і слідчих (дізнавачів) у кримінальному провадженні №0000038, зокрема вказаного прокурора та дізнавача ОСОБА_3 , що обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування цього кримінального провадження, як таких, що зібрані неуповноваженими на те особами (органами), а відтак унеможливлює обґрунтування такими доказами процесуального рішення слідчого судді та перешкоджає слідчому судді переконатися у внесенні і погодженні зазначеного клопотання належними суб`єктами.

Тотожні правові позиції висловила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 22.02.2021 року (справа №754/7061/15, провадження №51-4584 кмо 18) та Третя судова палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 28.04.2021 року (справа №759/833/18, провадження №51-5977 кмо 20).
Слід також відмітити, що додані до означеного клопотання й надані до суду копії матеріалів оформлені дізнавачем ОСОБА_3 всупереч вимогам «Інструкції з діловодства в органах Національної поліції», затвердженої наказом Голови Національної поліції України №414 від 20.05.2016 року (засвідчувальний напис є неповним, оскільки копії не містять дати їх створення, відсутній супровідний лист на матеріали клопотання та реєтраційний номер вихідної кореспонденції), що у свою чергу не надає слідчому судді можливості пересвідчитись у ідентичності таких копій документів та у дотриманні встановленого порядку надання таких матеріалів до суду.
Оскільки з наданих до суду клопотання й доданих до нього матеріалів вбачається, що внесене до суду дізнавачем СД ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 та погоджене прокурором Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 клопотання тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, є необґрунтованим й безпідставним, а саме клопотання не відповідає вимогам ст.ст.160, 162-163 КПК України та процесуальні повноваження вказаних осіб не підтверджені доданими до клопотання матеріалами, а відтак єдиним можливим судовим рішенням з розгляду цього клопотання уявляється його залишення без задоволення.

Керуючись ст.ст.3, 9, 26, 131-132, 159-163, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:
Клопотання дізнавача СД ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 28.08.2021 року, погоджене прокурором Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 та подане у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000038 від 18.07.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України, про тимчасовий доступ до документів, які містять охоронювану законом таємницю та перебувають у володінні КНП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОМР, залишити без задоволення.

Копії ухвали направити для відома до СД ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області та до КНП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОМР, а також надати іншим заінтересованим особам.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення й оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1