КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

21 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0001290 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 14 липня 2021 року, щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, українця, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Подільського районного суду м. Києва від 14 липня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України, суд звільнив ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Цим же вироком суд вирішив питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_5 , 30 листопада 2019 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Рено-Мастер», номерний знак НОМЕР_1 , рухався в межах другої (крайньої лівої) смуги проїзної частини вулиці М. Гречка у м. Києві, зі сторони вул. Північно-Сирецької у напрямку вул. Стеценка, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» Правил дорожнього руху України.
Незважаючи на ці інформаційні дорожні знаки, водій ОСОБА_5 , наблизившись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким праворуч в сусідній смузі зупинився невстановлений слідством автомобіль, який надавав перевагу в русі пішоходам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які рухались в межах вказаного нерегульованого пішохідного переходу справа наліво.
Під час руху ОСОБА_5 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б» та 18.4 Правил дорожнього руху України, порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_5 виявились в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем марки «Рено-Мастер», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по лівій смузі проїзної частини вулиці М. Гречка, відволікся від керування транспортним засобом, не врахував дорожню обстановку, яка виражалась у наявності нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід», який він заздалегідь мав об`єктивну можливість виявити попереду себе, маючи змогу спостерігати, як невстановлений в ході слідства автомобіль зупинився перед пішохідним переходом в крайній правій смузі попутного напрямку руху, та усвідомити, що на пішохідному переході перебувають пішоходи, будучи зобов`язаним зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, проявив неуважність, створюючи небезпеку для руху, а також загрозу життю та здоров`ю громадян, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, розташований навпроти будинку № 1/2 по вулиці М.Гречка у м. Києві, де здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які рухались справа наліво відносно руху вказаного автомобіля марки «Рено-Мастер», номерний знак НОМЕР_1 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження, а саме закрита черепно-мозкова травма у вигляді дифузного аксонального ушкодження, забою головного мозку тяжкого ступеня з формуванням інтрапаренхіматозних крововиливів в області паренхіми лобно-тім`яних часток, потиличної частки ліворуч та мезотемпоральних відділів і стовбурових структур, мозолистого тіла, внутрішньошлуночкових крововиливів, травматичного субарахноїдального крововиливу, підшкірної гематоми тім`яної ділянки; закрита травма грудної клітки у вигляді численних ділянок забоїв легень з явищами парціального пневмотораксу, переломів 4 ребра справа, 6-8 ребер зліва; закрита травма лівої гомілки у вигляді перелому великогомілкової кістки без суттєвого зміщення уламків. Вищевказані закрита черепно-мозкова травма та закрита травма грудної клітки супроводжувались порушенням рівня свідомості до коматозного стану та неефективністю самостійного дихання, що потребувало проведення штучної вентиляції легень, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя).
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, згідно якої просить змінити вирок Подільського районного суду м. Києва від 14 липня 2021 року щодо ОСОБА_5 в частині призначеного додаткового покарання та не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортними засобами.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації дій останнього, зазначає про те, що апеляційна скарга вноситься у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

Як вважає апелянт, при призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_5 працює водієм в ТОВ «КОФІ-БРЕЙК», що є основним джерелом його доходу, та позбавлення права керування транспортними засобами позбавить можливості ОСОБА_5 заробляти на життя, виконувати свої зобов`язання перед потерпілою ОСОБА_8 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. Крім того, захисник вказує, що на утриманні ОСОБА_5 знаходиться його сім`я та малолітня дитина, та законний представник потерпілої ОСОБА_8 (батько) ОСОБА_10 написав заяву, засвідчену нотаріусом, в якій просить не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи поданої скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі обвинуваченим, не оспорювалися.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і правова кваліфікація дій ОСОБА_5 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку суду, виходячи з вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, постійне місце реєстрації та проживання, працевлаштований.
Обставинами, що, згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що, згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлені.

Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність засудження ОСОБА_5 до покарання у виді позбавлення волі із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.
Разом з тим, приймаючи до уваги особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, те, що він раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, постійне місце реєстрації та проживання, працевлаштований, свою вину визнав, а його поведінка в суді свідчить про щире каяття; те, що потерпіла претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, не наполягає на призначенні покарання, пов`язаного з реальним позбавленням волі, а також те, що обвинувачений відшкодував та продовжує відшкодовувати завдані збитки, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_5 може бути виправлений та перевихований без ізоляції від суспільства, а тому визнав можливим звільнити останнього, на підставі ст. 75 КК України, від відбування основного покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків згідно ст. 76 цього Кодексу, оскільки, на думку суду, саме таке покарання буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведені у вироку мотиви призначеного покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 , як основне, так і додаткове покарання, відповідає вимогам закону, в тому числі загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, а тому, всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого, оскаржуваний вирок суду в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, не може бути визнаний явно несправедливим внаслідок суворості, з огляду на таке.
Відповідно до вимог, передбачених ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через мякість або через суворість.

Незважаючи на те, що, відповідно до санкції ч. 2 ст. 286 КК України, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, має альтернативний характер, наведені в апеляційній скарзі захисника обставини, зокрема про те, що ОСОБА_5 працює водієм в ТОВ«КОФІ-БРЕЙК» і ця робота є основним джерелом його доходу, а тому додаткова міра покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, позбавить його можливості заробляти на життя та виконувати свої зобов`язання перед потерпілою ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, не можуть служити достатніми підставами для висновку про те, що, в даному конкретному випадку, суд першої інстанції не мав достатніх підстав для застосування вказаного додаткового порання і що вирок суду в цій частині є явно несправедливим через його суворість.
При цьому, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги захисника, колегія суддів приймає до уваги не тільки мотиви, на які суд першої інстанції послався у своєму рішенні при обґрунтуванні, як основного, так і додаткового покарання, а й інші обставини справи, зокрема грубий характер допущених ОСОБА_5 порушень правил безпеки дорожнього руху, що призвели до наїзду на малолітню дитину, яка рухалась в межах нерегульованого пішохідного переходу та ступіть тяжкості заподіяних потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у результаті цього наїзду.
Що ж стосується посилань на інші доводи скарги, а саме на те, що на утриманні ОСОБА_5 знаходиться сімя та малолітня дитина 2015 року народження, а також на те, що законний представник потерпілої ОСОБА_8 ОСОБА_11 склав нотаріально засвідчену заяву, в якій просить суд не застосовувати до обвинуваченого додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, то вони також не можуть служити підставами для зміни вироку, оскільки не дозволяють зробити висновок про явну несправедливість призначеного судом додаткового покарання.

До того ж, нотаріально засвідчена заява законного представника потерпілої, на яку посилається захисник у своїй скарзі була складена 31 липня 2021 року, тобто значно пізніше тієї дати, коли було ухвалено оскаржуваний вирок, а тому вона не могла бути врахована судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 .
За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 14 липня 2021 року,ухвалений щодо ОСОБА_5 без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 14 липня 2021 року,ухвалений щодо ОСОБА_5 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 758/5698/20

Номер провадження : 11-кп/824/3921/2021

Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_12

Доповідач - суддя ОСОБА_1