Постанова

Іменем України
02 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 688/1225/19
провадження № 51-1540км21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань

за № 0000300 від 22 жовтня 2018 року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки

АДРЕСА_1 , такої, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 травня 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області

від 28 травня 2020 року, залишеним без зміни ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 1

ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно із вироком міськрайонного суду ОСОБА_7 визнано винуватою в тому, що вона одного дня у вересні 2018 року приблизно о 19:00, перебуваючи

за місцем проживання свого знайомого колишнього співмешканця її матері ОСОБА_8 , а саме в кухні квартири

АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння після спільного вживання з останнім алкогольних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час сварки, з метою позбавлення життя умисно завдала йому металевою трубою, яку заздалегідь принесла у вищевказану квартиру та залишила у коридорі, одного удару по голові, спричинивши тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, від якого

ОСОБА_8 помер.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити кримінальне провадження. Обґрунтовуючи такі вимоги, захисник по суті, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, наводить доводи щодо передчасності висновку місцевого суду про те, що досліджені

в судовому засіданні докази доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. На його переконання,

в цьому кримінальному провадженні слідчий експеримент було здійснено

не з метою, передбаченою процесуальним законом, тому докази, отримані внаслідок його проведення, є недопустимими. Крім того, висновки судово-медичних експертиз, на думку захисника, є неналежними доказами, оскільки вони вкрай некатегоричніпо своїй суті. Також захисник зазначає про порушення порядкузатримання ОСОБА_7 та порушення її правана захист. Припускає,

що ОСОБА_9 було допитано не лише 23 жовтня 2018 року, а й за день

до вказаної дати як свідка, однак матеріали кримінального провадження відповідного протоколу допиту не містять, оскільки сторона обвинувачення

не надала такого доказу. Крім того, наголошує, що хворобливий стан, в якому перебувала ОСОБА_7 , унеможливлював проведення будь-яких слідчих дій, оскільки цезаборонено законом. Указує на те, що обставини, за яких ОСОБА_7 була затримана працівниками поліції, а також їх поводження з нею у відділку поліції з огляду на п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК України свідчать про недопустимість отриманих доказів. Крім того, захисник наголошує, що вчинене кримінальне правопорушення неправильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки обставини справи та докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, свідчать про завдання потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, яке призвело до його смерті, тобто дії винного слід було б кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 цього Кодексу. На думку захисника, суд апеляційної інстанції, не звернув належної уваги на допущені місцевим судом порушення, не перевірив їх і постановив рішення, яке не відповідає положенням процесуального закону.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Захисник підтримав подану ним касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника і просив постановлені у кримінальному провадженні судові рішення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.
При цьому касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено

в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з приписами ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Тобто касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на які є посилання в касаційній скарзі сторони захисту, оскільки такі обставини, що були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій, перегляду відповідно

до вимог ст. 438 КПК України у касаційному порядку не підлягають.
Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить

із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
За обставин цього кримінального провадження висновок місцевого суду

про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисних дій,

які виразилися у вбивстві іншої людини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів касаційного суду вважає правильним і таким, що підтверджується сукупністю зібраних доказів, перевірених у судовому засіданні в установленому кримінальним процесуальним законом порядку та належно оцінених у судовому рішенні судом у їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Доводи сторони захисту про непричетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення суди першої та апеляційної інстанцій належним чином перевірили та обґрунтовано визнали такими,

що суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам і спростовуються перевіреними у кримінальному провадженні доказами.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в судовому засіданні місцевого суду 10 травня 2019 року ОСОБА_7 свою вину у скоєнні інкримінованого їй злочину визнала повністю та детально розповіла

про обставини вбивства ОСОБА_8 , вчиненого нею в ході сварки,

яка виникла під час спільного розпиття алкогольних напоїв, шляхом заподіяння одного удару по голові потерпілого заздалегідь принесеною до його квартири металевою трубою товщиною з кулак, довжиною приблизно 0,5 метра і вагою

до 1 кілограма. Однак усудовому засіданні 25 червня 2019 року після відтворення відеозапису до протоколу слідчого експерименту за її участю як підозрюваної, оголошення даних протоколів про результати здійснення негласних слідчих (розшукових) від 06листопада 2018 року та 14 січня 2019 року з відтворенням аудіозапису ОСОБА_7 змінила показання та повідомила, що під час слідчого експерименту показувала все добровільно, але перед цим її залякували працівники поліції, щоб вона зізналась у вбивстві, якого не вчиняла, оскільки ОСОБА_8 трубою не била.
Незважаючи на таку позицію засудженої, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , експертів ОСОБА_13 і

ОСОБА_14 , судово-медичного експерта ОСОБА_15 .
Показання вказаних осіб місцевий суд правильно визнав об`єктивними й обґрунтовано поклав в основу свого рішення, оскільки вони узгоджуються

з іншими доказами та підтверджуються даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 22 жовтня 2018 року зі схемою та фототаблицями

до нього, протоколі проведення слідчого експерименту від 23 жовтня 2018 року, протоколі № 234 про результати здійснення негласних слідчих розшукових дій від 14 січня 2019 року, висновках експертів № 285 від 21 листопада 2018 року,

№ 2088 від 02 листопада 2018 року, № 605 від 31 жовтня 2018 року, № 814

від 21 березня 2019 року, № 40 та № 43 від 14 лютого 2019 року, № 970

від 05 листопада 2018 року, висновку додаткової судово-медичної експертизи

№ 11 від 16 січня 2019 року та висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 748 від 11 грудня 2018 року.
Як слушно зазначив суд першої інстанції, доводи ОСОБА_7 , яка заперечує свою вину, спростовуються даними висновку експерта № 285 від 21 листопада 2018 року, висновком додаткової судово-медичної експертизи № 11

від 16 січня 2019 року, роз`ясненнями вказаних висновків у суді експерта

ОСОБА_13 , згідно з висновком № 285 якого рана в тім?яно-потиличній ділянці голови ОСОБА_8 могла виникнути від одного удару металевою трубою, локалізація і механізм її утворення відповідає механізму, який продемонструвала ОСОБА_7 на слідчому експерименті.
Вказані докази є належними та допустимими, виходячи з положень

статей 85, 86 КПК України.Твердження захисника про некатегоричність,

а тому й неналежність висновків судово-медичних експертиз як доказів

є необґрунтованими.
Слід також зазначити, що надані ОСОБА_7 під час судового засідання

10 травня 2019 року показання про обставини вчинення нею вбивства ОСОБА_8 узгоджуються з даними слідчого експерименту за її участю,

під час якого остання вказала місце вчинення вбивства, кількість, механізм завдання нею ударів, місце розташування потерпілого в момент заподіяння ударів, їх локалізацію, місце та положення, куди впав і як лежав потерпілий після падіння від ударів, та його стан. При цьому засуджена зазначила про мотиви своїх дій конфлікт під час вживання з потерпілим спиртних напоїв з приводу смерті її матері та ствердила, що будь-якого впливу на неї в судовому засіданні під час дачі нею показань не було.
Крім того, суд першої інстанції проаналізував та оцінив показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та ОСОБА_17 .
Суд ретельно проаналізував сукупність зібраних у провадженні доказів, у тому числі провів детальний аналіз тверджень ОСОБА_7 про її непричетність

до отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, що дало можливість дійти обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення.
Ураховуючи викладене, доводи захисника про непричетність ОСОБА_7

до вчинення вбивства ОСОБА_8 колегія суддів касаційного суду вважає такими, що не відповідають дійсності.
Що стосується доводів захисника про помилкову кваліфікацію вчиненого злочину, то вони є необґрунтованими з огляду на нижченаведене.
Так, ч. 1 ст. 115 КК України визначає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
У свою чергу ч. 2 ст. 121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому

є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
Також слід враховувати, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів особа обирає відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію

в способі вчинення діянь.
З огляду на зазначене колегія суддів доходить висновку, що сукупністю наведених у вироку доказів підтверджено те, що поведінка засудженої до

та після вчинення злочину, механізм, характер, спосіб заподіяння, та локалізація тілесного ушкодження (голова потерпілого), сила удару, а також знаряддя злочину металева труба, яку засуджена заздалегідь принесла з собою

до квартири потерпілого, залишивши на деякий час в коридорі, безумовно свідчать про спрямованість дій засудженої саме на позбавлення життя потерпілого.
Виходячи зі встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_7 за ч. 1

ст. 115 КК України кваліфіковано правильно.
Необґрунтованими є твердження касаційної скарги про порушення порядку затримання ОСОБА_7 та порушення її права на захист.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину,

від 22 жовтня 2020 року затриманій ОСОБА_7 було повідомлено підстави затримання, у вчиненні якого злочину вона підозрюється, роз`яснено її права. Крім того, їй було призначено захисника ОСОБА_18 . Зазначений протокол підписаний як ОСОБА_7 , так і останнім.
23 жовтня 2018 року слідчий СУ ГУНП в Хмельницькій області повідомив ОСОБА_7 про підозру в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 115 КК України, і цього ж дня ОСОБА_7 як підозрювана була допитана слідчим, про що було складено відповідний протокол.
Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_7 22 жовтня 2018 року було допитано як свідка, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Безпідставними є твердження касатора про те, що слідчий експеримент

за участю ОСОБА_7 під час досудового розслідування проведений

з порушенням ст. 240 КПК України та виключно з метою фіксації в незаконний спосіб її показань, які вона давала під час допиту як підозрювана, перебуваючи

у стресовому стані.
Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, після затримання ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та її допиту як підозрюваної саме з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, було проведено слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки та обставин події.
Крім того, слід зазначити, що слідчий експеримент проводився у присутності захисника, понятих, судово-медичного експерта та експерта-криміналіста, фіксувався на відеокамеру, що виключає будь-який тиск чи вплив

на підозрювану з боку правоохоронних органів, та обумовлює наявність у неї можливості заявити про тиск в боку таких органів, про свою непричетність

до злочину чи відмовитися від участі в цій слідчій дії. Будь-яких заяв, зауважень, протестів з боку ОСОБА_7 не надходило, не було таких і від інших учасників слідчої дії.
При цьому засуджена під час слідчого експерименту добровільно без будь-якого тиску з боку правоохоронних органів детально, спокійно розповіла та показала на місці вчинення злочину обставини вбивства нею ОСОБА_8 , про що свідчить відеозапис вказаної слідчої дії.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння,

як отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 зі скаргами

на неправомірні дії органу досудового розслідування не зверталась.
Відповідно до висновку експерта №970 від 05листопада 2018 року наявне

у ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин нижньої повіки лівого ока має давність утворення 7 10 діб до 25 жовтня

2018 року.
За поясненнями засудженої, вказане тілесне ушкодження виникло від удару ОСОБА_12 до її затримання поліцією і жодним чином

не підтверджує вчинення представниками правоохоронних органів протиправних дій щодо ОСОБА_7 в ході досудового розслідування.
З огляду на наведене, доводи захисника з приводу вчинюваного тиску

на ОСОБА_7 не були підтверджені, про що обґрунтовано зазначили суди першої та апеляційної інстанцій.
Крім того, слід акцентувати, що доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, були наведені і в його апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції перевірив їх та визнав безпідставними. При цьому апеляційний суд, відмовляючи

в задоволенні апеляційної скарги захисника, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, на яких апеляційну скаргу визнав необґрунтованою.
Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.
Таким чином, у ході перевірки матеріалів провадження колегія суддів не встановила підстав для задоволення касаційної скарги захисника.
Покарання призначено ОСОБА_7 з урахуванням положень ст. 65 КК України, і підстав вважати таке покарання несправедливим через м`якість чи суворість колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, касаційний суд не встановив, а тому підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 травня 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3