ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/896/21 Номер провадження 11-кп/814/319/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
розглянувши у режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою прокурора Карлівського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 30.11.2021 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , засудженого вироком Чернівецького апеляційного суду від 18.03.2019 за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою звільнено засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково від подальшого відбування основного покарання за вироком Чернівецького апеляційного суду від 18.03.2019, на невідбутий строк 01 рік 03 місяці 18 днів позбавлення волі.

Ухвалюючи дане рішення, місцевий суд зазначив, засуджений ОСОБА_8 має три заохочення, стягнення погашені та зняті, виконує роботи по благоустрою установи виконання покарань, частково відшкодував потерпілій завдану шкоду під час розгляду кримінального провадження щодо нього.

У поданій апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду відносно ОСОБА_8 скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання про його умовно-дострокового звільнення.

Необхідність ухвалення даного рішення прокурор мотивує тим, що, ураховуючи тяжкість вчиненого злочину та його суспільну небезпечність, ставлення засудженого до вчиненого в сукупності, характеристику засудженого та матеріали особової справи, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про необхідність застосування до засудженого пільги у виді умовно-дострокового звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримку апеляційної скарги, засудженого, який заперечив проти її задоволення перевіривши матеріали провадження та особової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-дострокове звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженого, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог вказаного закону та дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Застосування умовно-дострокового звільнення вимагає обов`язкової наявності двох підстав: матеріальної (ч. 2 ст. 81 КК України) та формальної (ч. 3 ст. 81 КК України). Єдність цих підстав є основою, за наявності якої суд отримує можливість ухвалити рішення про зміну правового статусу засудженого.

Судом встановлено наявність формальних підстав для звільнення ОСОБА_8 , що полягає у вимозі до засудженого відбути певну частину покарання.

Показниками, за якими суд може констатувати, що людина виправилася, є чітко визначені у ч. 2 ст. 81 КК України критерії: сумлінна поведінка засудженого та його сумлінне ставлення до праці.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання.

Так ОСОБА_8 засуджений вироком Чернівецького апеляційного суду від 18.03.2019 за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

З 18.03.2019 перебував в ДУ «Чернівецький СІЗО», де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 18.06.2019 відбуває покарання в ДУ «Машівська виправна колонія (№9)», виконує роботи по благоустрою, відповідно до наявної у матеріалах особової справи довідки (а.о.с 129) не працевлаштований на підприємстві виправної установи у зв`язку відсутністю вакансій. Під час відбування покарання здобув освіту та отримав професію слюсара з ремонту сількогосподарських машин та устаткування. Мав 3 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, а також 2 стягнення паління у забороненому місці та зберігання заборонених предметів (сім-карти). Всупереч доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає зазначені порушення правил відбування незначними та такими, що у сукупності з поведінкою засудженого та його ставленням до праці не свідчать про його небажання довести своє виправлення.

Щодо доводів прокурора про невжиття заходів на відшкодування завданої шкоди, колегія суддів звертає увагу на те, що частину шкоди ОСОБА_8 було відшкодовано ще під час розгляду кримінального провадження щодо нього. Матеріали особової справи засудженого свідчать, що останній в умовах установи виконання покарань не міг відшкодовувати шкоду, завдану злочином, так як у зв`язку з відсутністю вакансій, не був працевлаштований на оплатній основі.
З огляду на викладене, ухвала районного суду є законною та вмотивованою, а тому апеляційні вимоги прокурора не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 30.11.2021 відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4