Справа № 140/281/18
Провадження №11-кп/801/114/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000232 від 19.06.2017,
за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_12 , прокурора Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_15 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_16 , обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 17 вересня 2020 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волково Ширяївського району Одеської області, громадянина України, українця, освіта неповна середня, не працюючого, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово раніше судимого:
- 19.04.1982 року Жмеринським міським судом Вінницької області за ст. 140 ч.2 КК УРСР до позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців;
- 03.06.1982 року Жмеринським міським судом Вінницької області за ст. ст. 81 ч.2, 140 ч.2, 42 КК УРСР до позбавлення волі строком 7 років посиленого режиму з конфіскацією майна;
- 31.01.2006 року Козятинським районним судом Вінницької області за ст. 185 ч.3 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців;
- 14.03.2007 року Чуднівським районним судом Житомирської області за ст. ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 185 ч.4, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України до позбавлення волі строком 5 років 3 місяці;
- 17.06.2010 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ст. 185 ч.3, 190 ч.2, 70 КК України до позбавлення волі строком 5 років 3 місяці. Звільнений 05.09.2014 року з Крижопільської ВК Вінницької області (№ 13) за ухвалою Крижопільського районного суду від 28.08.2014 року у відповідності до ст. 81 КК України умовно достроково, невідбутий строк 7 місяців 7 днів;
- 18.06.2018 року Жмеринським міськрайонним судом за ст.ст.185 ч.2,3 КК України до 5 років позбавлення волі,

-визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п. п. 6,9 та 12 ч.2 ст. 115 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Волково Ширяївського району Одеської області, громадянина України, українця, без освіти, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , неодноразово раніше судимого:
- 12.06.1981 року Жмеринським міським судом Вінницької області за ст. ст. 81 ч.2, 140 ч. 2, 42 КК УРСР до позбавлення волі строком на 3 роки. В силу ст. 25 КК України засудженого умовно з обов`язковим притягненням до праці;
- 19.05.1982 року Жмеринським міським судом Вінницької області за ст. ст. 101 ч.1, 117 ч.3, 18 ч.2, 42 КК УРСР до позбавлення волі строком на 8 років посиленого режиму. В силу ст. 43 КК УРСР приєднано частину покарання по вироку від 12.06.1981 року і до відбування рахувати 10 років позбавлення волі;
- 02.12.2003 року Чуднівським районним судом Житомирської області за ст. 185 ч.2, 185 ч.4, 70 КК України до позбавлення волі строком 5 років. На підставі ст. ст. 75,76 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим терміном на 3 роки;
- 06.12.2005 року Чуднівським районним судом Житомирської області за ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 185 ч.4, 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців;
- 11.08.2011 року Коростишівським районним судом Житомирської області за ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України до позбавлення волі строком 5 років. На підставі ст. 71 ч.1 КК України частково приєднано не відбуте покарання по вироку від 06.12.2005 року Чуднівського районного суду Житомирської області і до відбування визначено 5 років 9 місяців позбавлення волі;
- 20.07.2012 року Коростишівським районним судом Житомирської області за ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1, 71 ч.1 КК України до позбавлення волі строком 5 років 9 місяців. Звільнений 06.01.2015 року з Софіївської ВК Дніпропетровської області (№ 45) по ухвалі Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29.12.2014 року у відповідності до ст. 81 КК України умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 4 місяці,

-визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п. п. 6,9 та 12 ч.2 ст. 115 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Іллінці Вінницької області, громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, без освіти, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

-визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п. п. 6,9 та 12 ч.2 ст. 115 КК України

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 17 вересня 2020 року визнано винним та призначено ОСОБА_9 покарання за скоєння злочину передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за п. 6, п. 9, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного згідно вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18.06.2018, більш суворим покаранням, остаточно призначено покарання ОСОБА_9 у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, зарахувавши в строк відбуття покарання, покарання відбуте частково за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18.06.2018;
- на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) зараховано ОСОБА_9 перебування в слідчому ізоляторі під час розгляду даного кримінального провадження з 28.09.2017 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Визнано винним та призначено ОСОБА_10 покарання за скоєння злочину передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна
- за п. 6, п. 9, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_10 покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) зараховано ОСОБА_10 перебування в слідчому ізоляторі під час розгляду даного кримінального провадження з 28.09.2017 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Визнано винним та призначено ОСОБА_11 покарання за скоєння злочину передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за п. 6, п. 9, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_11 покарання у вигляді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) зараховано ОСОБА_11 перебування в слідчому ізоляторі під час розгляду даного кримінального провадження з 28.09.2017 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 витрати на проведення судових експертиз в рівних частинах, в сумі 84 750 (вісімдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят) гривень 55 копійок, а саме: за проведення судово-дактилоскопічної експертизи № 483-Д від 03.07.2017 -790 гривень 96 копійок, судово-одорологічної експертизи № 187 від 21.07.2017 -1 977 гривень 30 копійок, судово-трасологічної експертизи № 885-Т від 07.07.2017 395 гривень 48 копійок, судово-біологічної експертизи № 449 від 28.08.2017 -8 923 гривні 20 копійок, судово-біологічної експертизи № 450 від 28.08.2017 -13 384 гривні 80 копійок, судово-біологічної експертизи № 451 від 28.08.2017- 24 538 гривень 80 копійок, судово-одорологічної експертизи № 241 від 01.09.2017 -1 483 гривні 05 копійок, судово-біологічної експертизи № 452 від 30.08.2017 17 846 гривень 40 копійок, судово-біологічної експертизи № 630 від 28.09.2017 8 923 гривні 20 копійок, судово-одорологічної експертизи № 288 від 27.10.2017 3 718 гривень, судово-трасологічної експертизи № 1333 від 06.11.2017 790 гривень 96 копійок, дактилоскопічної експертизи № 802 від 16.11.2017 593 гривні 22 копійки, судово-біологічної експертизи № 779 від 24.11.2017 989 гривень 60 копійок, судово-трасологічної експертизи № 1473-Т від 04.12.2017 395 гривень 40 копійок, отримувач коштів: УК у Немирівському районі /Немирівський район/24060300, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37336738, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок отримувача: UA0002380, код класифікації доходів бюджету: 24060300.
Речові докази у кримінальному провадженні:
- автомобіль ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , на який накладено арешт ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 04.10.2017, що перебуває на зберіганні на арешт майданчику Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, та який знаходиться у володінні ОСОБА_10 вирішено конфіскувати в дохід держави;
- грошові кошти 4 купюри номіналом по 1 долару США, 18 купюр номіналом по 500 гривень, 9 купюр номіналом по 200 гривень, 1 купюра номіналом 100 гривень, 4 купюри номіналом по 50 гривень; золоті вироби, а саме: два ланцюжки та два хрестика виготовлені з жовтого металу, вилучені 28.09.2017 під час огляду автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , та які передані на зберігання до уповноваженого банку АБ «Укргазбанк» відділення №220/01 вирішено конфіскувати в дохід держави;
Мобільний телефон марки «NOMI» з двома сім-картками - повернуто ОСОБА_17 ..
Решту речових доказів - залишено при матеріалах провадження.
Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 27.10.2017 на автомобіль ВАЗ 21100, д.н.з. НОМЕР_2 , який перебуває на зберіганні на арешт майданчику Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області та повернуто вказаний автомобіль його власнику ОСОБА_18 .
Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 27.10.2017 на автомобіль ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_3 , який перебуває на зберіганні на арешт майданчику Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області та повернуто вказаний автомобіль його власнику ОСОБА_19 .
До вступу вироку в законну силу, міру запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - залишено у виді тримання під вартою.

Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 , вступивши в попередню змову з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з метою особистої наживи і незаконного збагачення, вирішили спільно вчинити розбійний напад на особу похилого віку ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , та протиправно заволодіти належним йому майном.
Реалізуючи спільний злочинний намір, керуючись жагою наживи, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , 19.06.2017 біля 01.40 години приїхали на невстановленому слідством автомобілі під керуванням останнього до будинку ОСОБА_20 , який розташований за вище вказаною адресою та розбивши скло із нижньої частини вхідних дверей будинку, відкрили їх з внутрішньої сторони і проникли у середину.
Перебуваючи у приміщенні будинку, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що в одній із кімнат спить ОСОБА_20 , від свого злочинного умислу спрямованого на злочинне збагачення не відмовились, тобто це не стало перешкодою їхньому злочинному наміру та підійшли до ліжка на якому спав потерпілий. Діючи умисно, узгоджено, усвідомлюючи свою явну фізичну перевагу над потерпілим ОСОБА_20 , через його похилий вік, стали вимагати у останнього передати їм грошові кошти, на що отримали відмову.
В послідуючому, з метою подолання опору потерпілого для протиправного заволодіння його майном, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знайшовши в кімнаті два фрагменти тканини білого кольору, зв`язали ними руки за спину ОСОБА_20 та утримували його в одній із кімнат будинку. В цей час, ОСОБА_11 з метою застосувати до потерпілого насильство, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, знайшов перед входом в будинок молоток з металевою ударною частиною та повернувся до приміщення.
Перебуваючи в будинку, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою протиправного заволодіння майном потерпілого, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, почали наносити кулаками, а ОСОБА_11 знайденим молотком, множинні удари по різних частинах тіла потерпілого, який в цей час перебував в лежачому положенні на підлозі із зв`язаними руками, таким чином позбавивши потерпілого можливості чинити опір нападникам.
Після чого, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 діючи спільно, з корисливих мотивів почали обшукувати будинок, де в одній із кімнат в шухляді столу знайшли і заволоділи коштами в сумі 600 гривень.
Через певний час, усвідомлюючи, що ОСОБА_20 може заявити на них до правоохоронних органів, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з метою приховання вчиненого ними із корисливих мотивів розбійного нападу на останнього та незаконного заволодіння майном потерпілого, вирішили вчинити його умисне вбивство.
Таким чином, будучи об`єднані єдиним умислом спрямованим на вчинення умисного вбивства, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, розуміючи та передбачаючи настання саме таких наслідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , взявши за руки потерпілого перетягнули його в іншу кімнату, де почали утримувати, попередньо посадивши на диван, а ОСОБА_9 , в свою чергу, накинув на шию останньому зв`язані між собою два фрагменти тканини білого кольору та почав стягувати до того часу поки потерпілий не перестав подавати ознаки життя.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 84 від 20.07.2017 у потерпілого ОСОБА_20 виявлено наступні тілесні ушкодження: синці в лобно скроневій області голови справа, в області правої щоки, навколо правого ока, в області лівої брови, в лобній області в центрі, в області лівої щоки, в області кінчика носа, в області правої вушної раковини, в лівій завушній ділянці голови, по боковій поверхні грудної клітки зліва в проекції з 4-го по 10-те ребро, в області правого кульшового суглобу, в області правого передпліччя та лівого передпліччя, по передній поверхні грудної клітки в нижній частині, по зовнішній поверхні лівої ступні, по тильній поверхні лівої ступні, в області правої гомілки; садни по тильній поверхні правої ступні та правої гомілки; закритого повного вивиху правої стегнової кістки в кульшовому суглобі з переломом вертлюгової впадини та багато уламковим переломом хірургічної шийки правої стегнової кістки з крововиливами в м`які тканини на місці переломів, множинними переломами ребер справа та зліва, з крововиливами під пристінкову плевру; механічної асфіксії від удавлення шиї закруткою (удавкою) з крововиливами в м`які тканини шиї, борозни на шиї замкнутої з переломами хрящів під`язикової кістки та рожків щитовидного хряща. Дані ушкодження виникли від дії тупого, твердого предмета, предметів, мають ознаки прижиттєвого утворення та ознаки синці та садна: легких тілесних ушкоджень; вивих стегнової кістки, з переломом вертлюгової впадини, багато уламковий перелом хірургічної шийки правої стегнової кістки, закритий перелом ребер: середніх тілесних ушкоджень; механічна асфіксія від здавлення шиї ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили загрозливі для життя явища в момент їх заподіяння.
Смерть ОСОБА_20 настала в результаті механічної асфіксії від здавлення шиї закруткою (удавкою), яка затягнулась сторонніми руками.
Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_20 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишили місце події, заволодівши коштами в сумі 600 гривень, які розділили між собою та розпорядились на власний розсуд, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_21 матеріальної шкоди на вказану суму.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 187 КК України, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та за п.п. 6,9,12 ч.2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, кваліфікуючою ознакою якого є умисне вбивство вчинене з корисливих мотивів, з метою приховання іншого злочину та за попередньою змовою групою осіб.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_10 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 187 КК України, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та за п.п. 6,9,12 ч.2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, кваліфікуючою ознакою якого є умисне вбивство вчинене з корисливих мотивів, з метою приховання іншого злочину та за попередньою змовою групою осіб.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_11 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 187 КК України, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та за п.п. 6,9,12 ч.2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, кваліфікуючою ознакою якого є умисне вбивство вчинене з корисливих мотивів, з метою приховання іншого злочину та за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_12 просить вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 17 вересня 2020 року, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 за ч.2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України закрити в зв`язку із відсутністю в його діях складу даного злочину.
Визнати винним ОСОБА_10 винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання в межах санкції цієї статті.
Також просить у вироку зазначити про скасування арешту на автомобіль марки ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді від 17.10.2017, та повернути його власнику (законному володільцю), а також про скасування арешту на грошові кошти - 4 купюри номіналом по 1 долару США, 18 купюр номіналом по 500 гривень, 9 купюр номіналом по 200 гривень, 1 купюра номіналом 100 гривень, 4 купюри номіналом по 50 гривень; золоті вироби, а саме: два ланцюжки та два хрестика виготовлені з жовтого металу, вилучені 28.09.2017 під час огляду автомобіля марки ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , та які передані на зберігання до уповноваженого банку АБ «Укргазбанк» відділення №220/01 повернути їх власнику (законному володільцю).
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не було дано належної юридичної оцінки дослідженим обставинам справи, що призвело до невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, допущено істотне порушення вимог кримінального та кримінального процесуального законів. Зокрема зазначає, що потерпілий отримав одного виду тяжкі тілесні ушкодження механічна асфікція від здавлення шиї, які одночасно являються і тяжкими і такими, внаслідок яких наступила його смерть. А тому, на думку захисника, така подвійна кримінальна кваліфікація дій за одні і ті ж самі наслідки не узгоджується із принципом неможливості притягнення особи до одного і того ж виду юридичної відповідальності за одні і ті ж самі дії, виходячи з того, з якою метою було нанесено потерпілому тяжкі тілесні ушкодження здавлення шиї, з мотивів вчинення розбою з нанесенням тяжких тілесних ушкоджень ( ч. 4 ст. 187 КК) чи з метою умисного протиправного заподіяння смерті ( ст. 115 КК).
Обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав частково, зазначивши про те, що жодного відношення до здавлення шиї ОСОБА_20 закруткою (удавкою) він немає, що також узгоджується з показами інших обвинувачених та висновками експертиз.
Також захисник зазначає про недопустимість таких доказів, як протоколів за результатами НРСД від 31.10.2017, протоколів слідчих експериментів з підозрюваними, протоколу одночасного допиту підозрюваних від 02.11.2017, так як вони досліджувалися судом без надання прокурором відповідних ухвал слідчого судді апеляційного суду, без клопотань слідчого про їх проведення, і в них зафіксовані свідчення на той час підозрюваних, які вони давали саме слідчому.
Окрім цього, захисник зазначає, що суд у вироку не обґрунтував необхідності конфіскації автомобіля ВАЗ 21099 та грошових коштів і виробів із жовтого металу в дохід держави, а два інших автомобіля повернути їхнім власникам, оскільки захисником ставиться під сумнів законність вилучення даних речей. При цьому суд, призначаючи покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі з конфіскацією мана, не врахував те, що автомобіль та речі що були з нього вилучені, не є його власністю. Адже, відповідно до свідоцтва про реєстрацію марки ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , його власником є ОСОБА_22 , а не ОСОБА_10 , а також відсутні будь-які відомості, що вилучені з автомобіля гроші та вироби також належать ОСОБА_10 . Зазначений автомобіль також не використовувався для вчинення будь-якого кримінального правопорушення і він не визнавався знаряддям вчиненого злочину і відповідно до нього не може буде застосована спеціальна конфіскація ( ст. 96-2 КК ).

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції від 17 вересня 2020 року в частині призначеного покарання ОСОБА_11 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також не застосування судом закону, який підлягає застосуванню стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Ухвалити новий вирок, яким засудити:
ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 187, п.п.6,9 та 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- за п. 6, п. 9, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_11 остаточне покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_11 перебування в слідчому ізоляторі під час розгляду даного кримінального провадження з 28.09.2017 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187, п.п.6,9 та 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- за п. 6, п. 9, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_10 перебування в слідчому ізоляторі під час розгляду даного кримінального провадження з 28.09.2017 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187, п.п.6,9 та 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- за п. 6, п. 9, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного згідно вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18.06.2018, більш суворим покаранням, остаточно призначити покарання ОСОБА_9 у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, зарахувавши в строк відбуття покарання, покарання відбуте частково за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18.06.2018;
- на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_9 перебування в слідчому ізоляторі під час розгляду даного кримінального провадження з 28.09.2017 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
В решті вирок залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги прокурор посилається на те, що при призначенні покарання ОСОБА_11 суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, його роль у вчиненні злочину і призначив йому покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості, оскільки поза увагою суду залишилось те, що він вчинив особливо тяжкий злочин, щодо людини похилого віку, і згідно показань обвинуваченого ОСОБА_9 саме ОСОБА_11 був ініціатором вчинення злочинних дій щодо ОСОБА_20 .
Крім цього, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , судом першої інстанції недотримано вимоги ч. 1 ст. 59 КК України, згідно якої покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Проте, судом у вироку не заначено яке саме майно засуджених (все або частина) підлягає конфіскації.
Також прокурор зазначає про те, що в порушення вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, в резолютивній частині вироку не зазначено початок строку відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_16 просить вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 17 вересня 2020 року відносно ОСОБА_11 скасувати і ухвалити новий вирок, яким останнього визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6, п. 9, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та виправдати. Визнати винним ОСОБА_11 винним за ч. 3 ст. 187 КК України та призначити покарання передбачене санкцією цієї статті.
В доводах апеляційної скарги посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вина ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого п.. 6, п. 9, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України не доведена ні досудовим слідством, ні судовим слідством. Він визнає себе винним та покаявся у тому, що дійсно у зазначений час разом з ОСОБА_23 та ОСОБА_10 з метою відкритого заволодіння майном зайшли до будинку ОСОБА_20 , та застосувавши до нього силу, заволоділи його коштами в сумі 600 грн. Проте, жодної домовленості про вчинення вбивства потерпілого між ними не було, його вбивства він не скоював, так як коли він виходив із будинку потерпілого той був живий із зв`язаними руками і біля нього знаходився ОСОБА_9 та душив потерпілого за шию, що узгоджується з показами ОСОБА_10 на досудовому слідстві. Також не враховано при ухваленні вироку особу ОСОБА_11 , який раніше ні до кримінальної ні до адміністративної відповідальності не притягувався, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, під час проведення судового слідства повністю відшкодував завдану ним шкоду, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, до затримання працював на тимчасових заробітках, чим забезпечував свою родину, завжди давав правдиві та послідовні показання, повністю визнав свою вину за ч. 3 ст. 187 КК України та щиро розкаявся у вчиненому.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 17 вересня 2020 року скасувати і ухвалити новий вирок, яким його визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України та виправдати, визнати винним за ч. 3 ст. 187 КК України та призначити покарання, передбачене санкцією зазначеної статті.
В доводах апеляційної скарги посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки його вина за ч. 2 ст. 115 КК України не доведена, так як він визнає себе винним та покаявся у тому що разом з мітрушенко та митрушенко з метою відкритого заволодіння майном зайшли до будинку ОСОБА_24 , де застосували до нього силу та заволоділи його коштами в сумі 600 грн. Що стосується позбавлення життя ОСОБА_24 , то він цього злочину не скоював і коли він виходив із будинку потерпілого той був живий із зв`язаними руками, біля нього знаходився ОСОБА_9 .
Окрім того вважає, що судом не враховано його особу винного, так як він вперше притягується до кримінальної відповідальності та до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, під час судового слідства повністю відшкодував шкоду завдану його злочинними діями та повністю визнав позовні вимоги потерпілої, яка до нього ніяких претензій немає. Крім цього, він має постійне місце проживання та позитивно характеризується, працював на тимчасових заробітках та забезпечував матеріально свою родину. Він завжди давав правдиві та послідовні покази та повністю визнав свою вину за ч. 3 ст. 187 КК України та щиро розкаявся у вчиненому. Просить взяти також до уваги те, що у нього є стара матір і сестра інвалід. У зв`язку з цим просить призначити йому більш м`яке покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 17 вересня 2020 рокускасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає про те, що судом було встановлено що до помешкання потерпілого ОСОБА_20 він потрапив разом з іншими обвинуваченими з метою вчинення крадіжки його особистого майна, так як їх спільні дії для досягнення смерті потерпілого містять припущення та жодним доказом не підтверджується. На підставі досліджених доказів встановлено, що життя ОСОБА_20 позбавив ОСОБА_9 , так як він стверджує що бачив як останній душив потерпілого, але при цьому він не міг знати що він робить це з метою залякування чи з метою позбавлення життя потерпілого. Вважає те що ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 допомагали ОСОБА_9 вбивати потерпілого охоплювалось спільним умислом не є правдоподібним та сумнівним. Також зазначає, що конфіскований автомобіль ВАЗ -21099 не є його власністю, так як і вироби із золота і грошові кошти, які були вилучені з вказаного автомобіля під час його огляду, а належать його дитині ОСОБА_25 , а тому конфіскації не підлягають.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник адвокат ОСОБА_12 підтримали подані ними апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні, посилаючись на викладені у скаргах доводи. Також не заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_16 . Окрім цього, заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність.
Обвинувачений ОСОБА_11 на його захисник адвокат ОСОБА_14 підтримали подані обвинуваченим та його захисником апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні, посилаючись на викладені у скаргах доводи. Також не заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_12 . Окрім цього, заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність.
Обвинувачений ОСОБА_9 погодився з вироком суду першої інстанції та не вбачає підстав для його оскарження та скасування. Його захисник адвокат ОСОБА_13 підтримала думку свого підзахисного. Також покладалися на думку суду щодо задоволення інших апеляційних скарг.
Прокурора ОСОБА_8 підтримав подану прокурором апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи. Також заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.
Потерпіла ОСОБА_21 надіслала суду заяву у якій просить розглядати провадження без її участі, так як обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_11 компенсували їй всі витрати на поховання батька ОСОБА_20 і претензій до них немає.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Обвинувачений ОСОБА_10 звертався до суду апеляційної інстанції з клопотанням про проведення часткового судового слідства, а саме про допит свідків у кримінальному провадженні для надання показів що мають важливе значення в даній справі. Проте, колегія суддів, заслухавши з цього приводу пояснення обвинуваченого та думку інших учасників судового провадження, не знайшла для його задоволення достатніх обґрунтованих підстав, так як обвинуваченим не наведено у своєму клопотанні жодних доводів про те, що дає апеляційному суду обґрунтовані підстави вважати, що досліджені судом першої інстанції докази, зокрема допит свідків, проведено не повністю або з порушеннями, або ж судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотань про допит свідків, а тому в задоволенні даного клопотання обвинуваченого судом відмовлено.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла до переконання про необґрунтованість доводів апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисників про неповноту, на їх думку, судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також не знаходить достатніх законних підстав для закриття кримінального провадження щодо обвинувачених, чи їх виправдання, а також підстав для призначення нового розгляду в суду першої інстанції.

Посилання в апеляційних скаргах як обвинувачених, так і їх захисників на те, що попереднє слідство і судове слідство проведені неповно, не об`єктивно та упереджено, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на припущеннях та на суперечливих і недостатніх, зібраних з порушенням вимог кримінально процесуального законодавства доказах, колегія суддів апеляційного суду вважає є безпідставними. Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що органами досудового слідства і судом першої інстанції по даній справі дотримано вимог кримінально процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини. Суд ретельно перевіряв у судовому засіданні доводи обвинувачених та їх захисників, які викладені ними також і в апеляційних скаргах, зокрема і твердження обвинувачених про те що вони не вчиняли вбивства потерпілого ОСОБА_20 .

Зокрема, як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_9 , даних ним в суді першої інстанції та повністю підтверджених в суді апеляційної інстанції, свою вину у вчинені злочинів він визнає частково та дав покази, що йому подзвонила дружина брата і запросила в гості. Він приїхав з дружиною ОСОБА_26 , в с. Райки, Іллінецького району. Запитали, чи продають машину. Пізніше приїхав ОСОБА_27 . Вони сіли за стіл. ОСОБА_11 сказав, що є дід, в якого є «прилічна» сума грошей. Вони вирішили поїхати до діда на машині ОСОБА_28 . З ними поїхала ОСОБА_29 і її син ОСОБА_30 . Хто був за кермом він, не пам`ятає. Їхали хвилин 30-40. ОСОБА_30 залишився біля машини, а всі разом пішли до хати. Їхали, щоб вкрасти гроші. Двері відкрили через розбиту шибку, він особисто клямку відкрив. Зайшли в будинок. Одягнув на руки рукавиці. Він почав шукати гроші. Він з ОСОБА_29 шукав гроші. А брат і ОСОБА_11 займалися власником хати. ОСОБА_11 питав діда ОСОБА_20 де знаходяться гроші. Грошей не було. Потім дід пішов в другу кімнату і віддав їм 600 грн. Що робили з дідом, він не бачив і не знає. Він з ОСОБА_29 стояли в коридорі. При ньому, ніхто діда не бив, хоча на слідчому експерименті він говорив, що бив ОСОБА_11 . Він діда не бив. Лише дав кусок тканини, щоб зв`язати діду руки. Вони в будинку пробули хвилин 30. Після чого вони вийшли з будинку одночасно, сіли в машину і поїхали в с. Райки. Поліна з будинку дзвонила ОСОБА_31 , щоб запитати чи нікого немає на вулиці. Пояснити чого помер потерпілий ОСОБА_20 він не може. Коли він шукав гроші, то чув як потерпілий кричав, щоб його не вбивали. По дорозі ОСОБА_11 казав, що: «добре дав діду».
Також як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_10 ,даних ним в суді першої інстанції та повністю підтверджених в суді апеляційної інстанції, свою вину в скоєному він визнає частково, та дав покази, що до нього приїхав брат ОСОБА_9 з дружиною в гості. Він застав їх вже на подвір`ї. Брат був п`яний. Він відізвав ОСОБА_32 переговорити. Сказав поїхати на заправку. Поїхали втрьох на його машині. Взяли сигарети, він взяв пляшку горілки. Після чого поїхали в центр м. Іллінці. Поїхали далі в сторону ОСОБА_33 . Після чого приїхали в Немирів. Дорогу їм показував ОСОБА_27 , приїхали в с. Байраківка. Він залишився в машині, а ОСОБА_30 і ОСОБА_34 пішли до хати ОСОБА_20 .. Він почав їм дзвонити по мобільному телефону, однак вони не брали трубку. Після чого він пішов до хати. Коли він зайшов в будинок то побачив як ОСОБА_35 сидів над дідом і душив його за горло. ОСОБА_27 стояв біля вікна. ОСОБА_20 лежав на підлозі. Він крикнув їм: « що ви робите?». Одразу після цього вони вийшли з ОСОБА_36 з хати. ОСОБА_35 вийшов через хвилин 10. По дорозі ОСОБА_35 сказав, що діду нічого не буде. Їх затримали через місяця три після цих подій. Поліни і ОСОБА_37 з ним не було. На слідчому експерименті він казав, що ОСОБА_34 бив молотком потерпілого, так як його змусили працівники поліції.
Також як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_11 , даних ним в суді першої інстанції та повністю підтверджених в суді апеляційної інстанції, свою вину в скоєному він визнає частково, та дав покази, що до нього приїхав ОСОБА_38 з дружиною. Він був п`яний та запропонував поїхати щось вкрасти і вони погодився. Поїхали в с. Байраківку в трьох. ОСОБА_11 запропонував сам поїхати в с. Байраківку. Брати ОСОБА_39 пішли вдвох до будинку, а він залишився по подвір`ї, а через хвилин 5 зайшов до будинку. Почув крики, ОСОБА_20 лежав на землі, а ОСОБА_40 його душив. Потім зайшов ОСОБА_41 . Дід кричав: « не бий мене, в мене нічого немає». ОСОБА_35 погрожував потім йому в тюрмі, що посадить маму. ОСОБА_35 одягав рукавиці, коли перебував у будинку потерпілого. Свої попередні покази, в частині того, що бив потерпілого, він пояснив тим, що йому погрожував ОСОБА_35 .

Мотивуючи свої висновки про винуватість ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, суд першої інстанції обґрунтовано послався набезпосередньо досліджені докази у кримінальному провадженні.

Щодо невизнання обвинуваченими своєї винуватості у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_20 , судом першої інстанції безпосередньо були досліджені у судовому засідання як вищезазначені докази, а саме їх покази, а також зібрані у кримінальному провадженні інші докази, що доводять їх винуватість у вчиненні інкримінованих їм злочинів. Зокрема, крім часткового визнання вини самими обвинуваченими, їхня вина в скоєних кримінальних правопорушеннях підтверджується також показами потерпілої, свідків, висновками судово-дактилоскопічної експертизи, судово-одорологічної експертизи, судово-трасологічної експертизи, судово-біологічної експертизи, протоколами огляду місць скоєння злочинів, протоколами слідчих експериментів за участю обвинувачених.
Колегія суддів апеляційного суду, так як і суд першої інстанції критично відноситься та не приймає до уваги покази обвинувачених та доводи їх скарг та їх захисників в тій частині, що обвинувачені не скоювали вбивства потерпілого ОСОБА_20 , а лише проникли в його будинок тільки з метою скоєння крадіжки, оскільки такі твердження фактично направлені на уникнення обвинуваченими кримінальної відповідальності, а тому суд вважає їх неправдивими та не може прийняти їх до уваги. Окрім того, дані твердження суперечать іншим доказам, які судом першої інстанції обґрунтовано прийняті до уваги та є належними, допустимими та достовірними, що підтверджують вину обвинувачених у скоєнні зазначених злочинів та покладені в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Зокрема, як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_9 , в будинку біля ОСОБА_42 постійно знаходились ОСОБА_43 та ОСОБА_44 , а він шукав в кімнатах гроші. При цьому, ОСОБА_34 та ОСОБА_45 попросили, щоб він дав їм чим зв`язати потерпілому руки, на що ОСОБА_38 взяв наволочку з подушки і надав їм. Коли він шукав гроші, то чув як потерпілий кричав, щоб його не вбивали.
Також, в ході проведення слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_10 повідомив, що коли він перебував в будинку ОСОБА_20 , то бачив як останній лежав на підлозі, а ОСОБА_9 душив його за шию, при цьому ОСОБА_11 стояв поруч та наносив молотком тілесні ушкодження потерпілому. Вказані обставини узгоджуються з протоколом за результатами проведення НСРД відносно ОСОБА_10 ..
В судовому засіданні ОСОБА_10 підтвердив, що бачив як ОСОБА_9 сидів на потерпілому та душив його.
Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_9 показав, що тілесні ушкодження ОСОБА_20 наносив ОСОБА_11 , який також зв`язував йому руки.
Згідно протоколу за результатами НСРД відносно ОСОБА_9 вбачається, що тілесні ушкодження потерпілому наносили ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , яким ОСОБА_9 сказав не бити діда, коли той повідомив, що віддасть їм гроші в сумі 600 грн.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_11 повідомив, що бачив як потерпілого у будинку руками душив ОСОБА_9 , біля якого був молоток.
У ході слідчого експерименту ОСОБА_11 показав, що в будинок потерпілого він зайшов разом з ОСОБА_46 та ОСОБА_47 . Перебуваючи у будинку ОСОБА_11 та ОСОБА_9 зв`язали потерпілому руки, при цьому ОСОБА_11 наносив йому удари по тілу, щоб той не чинив опір. Потім ОСОБА_30 знаходився біля діда, а ОСОБА_11 та ОСОБА_10 шукали гроші.
Під час одночасного допиту від 02.11.2017, проведеного між ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , підозрюваний ОСОБА_11 повідомив, що саме він відкривав двері будинку через шибку, всередину вони заходили всі втрьох. Перебуваючи у будинку він зв`язував ОСОБА_48 руки наволочкою, а ОСОБА_9 тримав останнього. При цьому, ОСОБА_11 наніс потерпілому 2 удари молотком, якого знайшов біля вхідних дверей.
Таким чином колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що смерть ОСОБА_42 настала саме за таких обставин, які вказані в обвинувальному акті, незважаючи на те, що всі обвинуваченні заперечують свою причетність до вбивства ОСОБА_20 , вважаючи, що смерть потерпілого міг спричинити хтось інший з співучасників злочину, а тому за таких підстав доводи апеляційних скарг сторони захисту є безпідставними, що не заслуговують на увагу суду.
Окрім того, судом першої інстанції також дана вірна критична оцінка показанням обвинуваченого ОСОБА_11 , надані ним під час допиту у суді про те, що він не виконував ніяких дій, крім того, що зайшов у будинок лише тоді, коли почув крики потерпілого та побачивши, як його душить руками ОСОБА_9 вийшов на двір, а в решті показів оговорив себе, оскільки йому нібито погрожував ОСОБА_9 , оскільки вони не узгоджуються з іншими докази у справі та надані ним з саме метою уникнення кримінальної відповідальності, а тому місцевий суд обґрунтовано не прийняв їх до уваги.
Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечив факт здійснення ним будь-яких погроз та тиску стосовно ОСОБА_11 з метою примусити його надати показання про те, що саме ОСОБА_11 наносив тілесні ушкодження потерпілому, зв`язував йому руки та вчиняв інші дії стосовно ОСОБА_20 .
Також колегія суддів апеляційного суду звертає увагу і на те, що під час досудового розслідування, обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник жодного разу не зверталися до правоохоронних органів зі скаргою про вчинення відносно нього тиску з боку ОСОБА_9 .
Правильними вважає апеляційний суд також і висновки місцевого суду про наявність умислу у обвинувачених на вбивство потерпілого, оскільки вони у темну пору доби прибули на невстановленому слідством автомобілі в інший населений пункт, цілеспрямовано підійшли до будинку потерпілого ОСОБА_20 , через шибку вікна відкрили двері, увійшли в хату, в якій перебував лише один престарілий потерпілий, та, застосовуючи до нього фізичне насильство і погрози, почали вимагати гроші. При цьому, коли одні з обвинувачених завдавали потерпілому удари та зв`язували йому руки, інший обшукував помешкання з метою виявлення грошей. Крім того, про наявність цілеспрямованого умислу свідчить факт нанесення потерпілому чисельних ударів у життєво важливі органи, в тому числі молотком. Побиття потерпілого продовжувалося тривалий час, у невеликому приміщенні будинку, кожен з обвинувачених мав змогу бачити та усвідомлювати дії інших співучасників, погоджувався із ними та продовжував свої протиправні дії, направлені на заволодіння майном потерпілого та позбавлення його життя. Згідно показань обвинувачених, які вони давали під час проведення слідчих експериментів, а також протоколів за результатами проведення НСРД, вбачається, що побиття потерпілого ОСОБА_20 мало на меті дізнатися де він ховає гроші.
Згідно висновків судово-медичної експертизи у загиблого було виявлено перелом шийки правої стегнової кістки, множинні переломи ребер справа та зліва, усі тілесні ушкодження були прижиттєві, що свідчить про те, що саме побиття тривало протягом певного періоду часу, упродовж якого обвинувачені перебували у будинку разом. Протиправні дії обвинувачені не припиняли до настання бажаного результату і закінчили одночасно, заподіявши смерть потерпілого, заволоділи його грошима та покинули будинок. Згідно висновку судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_20 настала від механічної асфіксії органів шиї, тобто фактично потерпілий був задушений, що вказує на наявність прямого умислу обвинувачених на позбавлення життя.
Таким чином, колегія суддів переконана, що безпосередньо досліджені судом першої інстанції наявні докази у кримінальному провадженні в їх сукупності підтверджують винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які є належними та допустимими, отриманими у рамках закону.

Враховуючи наведене, апеляційний суд переконаний, що у кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів, які прямо і побічно викривають обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в тому, що вони вчинили вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, кваліфікуючою ознакою якого є умисне вбивство вчинене з корисливих мотивів, з метою приховання іншого злочину та за попередньою змовою групою осіб. А тому, аналізуючи показання обвинувачених, дані ними в суді першої інстанції та доводами, викладеними в їх апеляціях та їх захисників в сукупності з фактичними обставинами кримінального провадження, апеляційний суд критично оцінює доводи даних скарг, а саме як намір обвинувачених ухилитися від повної відповідальності за вчинене ними.
Окрім того, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_12 про неправильну на його думку кваліфікацію дій його підзахисного, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України умисне вбивство як учинене з корисливих мотивів кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочин.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК, а також без ознак, передбачених статтями 116 - 118 КК, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК. Якщо умисел на заволодіння майном виник у винного після вбивства, вчиненого з них мотивів, кваліфікація його дій за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК виключається.

Як вбачається з мотивів та висновків ухваленого судового рішення суду першої інстанції, стороною обвинувачення доведено під час судового розгляду корисливий мотив умисного вбивства, оскільки судом встановлені об`єктивні переконливі дані, що вказують на наявність такого мотиву у обвинувачених як до початку вчинення злочину, так і під час його вчинення.

Згідно роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009, розбій як злочин проти власності - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.

Якщо під час розбою чи вимагання було умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, або останнього було умисно вбито, дії винної особи належить кваліфікувати за сукупністю злочинів - за частиною четвертою статті 187 чи статтею 189 КК і частиною другою статті 121 або пунктом 6 частини другої статті 115 КК.

При розмежуванні вбивства та нападу з метою заволодіння чужим майном визначальним є умисел злочинця. Так, при нападі злочинець переслідує мету збагачення за рахунок чужого майна для досягнення чого потерпілому завдаються тілесні ушкодження, небезпечні для життя чи здоров`я, а при вбивстві нанесення особі тілесних ушкоджень переслідує єдину мету - заподіяти їй смерть.

Таким чином, зібрані та безпосередньо досліджені у судовому засіданні докази вказують на вчинення обвинуваченими саме таких дій.

З матеріалів кримінального провадження в діях обвинувачених вбачається вбивство з корисливих мотивів та напад з метою заволодіння чужим майном, а тому в суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинувачених.

Згідно вимог статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Також відповідно до вимог ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора, які як сторону обвинувачення, здійснюють збирання доказів, у тому числі і шляхом проведення слідчих дій ( ч. 2 ст. 93 КПК України).

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд переконаний, що дії обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 судом першої інстанції за ч.4 ст. 187, п. п. 6, 9,12 ч.2 ст. 115 КК Україникваліфіковані правильно.

Не може колегія суддів погодитись і з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 про недопустимість таких доказів, як протоколів за результатами НРСД від 31.10.2017, так як дані дії здійснювалися на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Вінницької області від 03 жовтня 2017, про що свідчать матеріали провадження. Щодо протоколів слідчих експериментів з підозрюваними, то як вбачається з матеріалів провадження, вони проведені у відповідності до вимог ст.ст. 11, 13, 15, 223, 240 КПК України, за добровільної згоди особи, яка володіє даним житлом чи іншим володінням особи, та будь-яких зауважень чи заперечень від їх учасників не надходило. Щодо протоколу одночасного допиту підозрюваних від 02.11.2017, то даний протокол також складений та проведені на його підставі дії у відповідності до вимог ст.ст. 104,106, 223,224 КПК України і також щодо нього зауважень чи заперечень не надходило від їх учасників не надходило.
Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 та доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що судом першої інстанції у вироку не обґрунтовано необхідність конфіскації автомобіля ВАЗ 21099. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами кримінального провадження, на час вчинення інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушень зазначений автомобіль не був його власністю, а лише за згодою власника автомобіля перебував у користуванні ОСОБА_10 , оскільки відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 18.08.2011 власником зазначеного автомобіля марки ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_22 .
Також судом не було встановлено, що даний автомобіль використовувався для вчинення будь-якого кримінального правопорушення і він не визнавався знаряддям вчиненого злочину, а тому відповідно до нього не може буде застосована спеціальна конфіскація ( ст. 96-2 КК України).
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу і на те, що як вбачається з матеріалів провадження (а.к.п. 62,63 т.1) захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_49 , в інтересах ОСОБА_22 згідно ордера ВН №053940 вже звертався 14.03.2018 до суду першої інстації з клопотанням про зняття арешту з автомобіля ВАЗ 21099 сірого кольору д,н. НОМЕР_1 . Проте, ухвалою Немирівського районного суду від 14.03.2018 в задоволенні даного клопотання відмовлено, так як воно заявлено передчасно та суду не надано жодних даних, хто є власником вказаних автомобілів та чи відносяться вони до речових доказів по справі.
За таких підстав колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку про те, що доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_10 в цій частині є слушними, а тому дійшла висновку про їх часткове задоволення в цій частині та скасування арешту автомобіля ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 04.10.2017, що перебуває на зберіганні на арештмайданчику Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, та який знаходився у володінні ОСОБА_10 , та повернути вказаний автомобіль його власнику ОСОБА_22 .
Щодо інших доводів апеляційних скарг ОСОБА_10 та його захисника щодо інших речових доказів, а саме про відсутність будь-яких відомостей, що вилучені із вищезазначеного автомобіля ВАЗ 21099 грошові кошти та вироби із жовтого металу також належать не ОСОБА_10 , а іншій особі, та ставиться під сумнів законність вилучення даних речей, апеляційний суд звертає увагу на наступне. Як вбачається з протоколу огляду від 28.09.2017 (а.к.п. 58, 59 т. 2), зазначені захисником та обвинуваченим в апеляційних скаргах грошові кошти, вироби із жовтого металу та стартові пакети оператора звязку, за добровільної згоди та письмової заяви ОСОБА_10 та за його участю, були виявлені при огляді бардачака автомобіля ВАЗ-21099, який перебував на той час у користуванні ОСОБА_10 , в середині належного йому портмоне чорного кольору, які слідчим вилучені та поміщені у паперовий пакет та опечатано. При цьому у даному протоколі зазначено про те, що заяв, зауважень та доповнень до вказаного протоколу не надходило. Зокрема ОСОБА_10 тоді жодним словом не стверджував про те, що вказані речі належить не йому, а будь-якій іншій особі, зокрема його дочці ОСОБА_25 . Окрім того, апеляційний суд звертає увагу і на те, що зазначена особа не оскаржувала вирок суду першої інстанції в частині конфіскації зазначеного у вироку майна, яке вона вважає, належить особисто їй, а не її батьку ОСОБА_10 , хоча таке право вона має відповідно до вимог п. 9-2 ч. 1 ст. 939 КПК України.

За таких обставин огляду транспортного засобу, яким керував ОСОБА_10 та перебував на той час у його законному володінні, не вбачається необхідності підстав звернення сторони обвинувачення до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на проведення огляду транспортного засобу, а тому зазначене свідчить як про правомірність дій працівників правоохоронного органу в ході проведення такої слідчої (розшукової) дії так і добровільну згоду на такий огляд і законне вилучення вказаних речових доказів. При цьому апеляційний суд звертає також увагу і на те, що із заявами про скасування арешту та повернення зазначеного майна, яке, як зазначає ОСОБА_10 , належить не йому, а іншій особі, то така особа (інший власник або володілець цього майна) до суду не зверталася та не надала доказів належності саме їй цього майна.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 про наявність підстав для призначення йому більш м`якого покарання, колегія суддів апеляційного суду з цими доводами не може погодитись та не вбачає достатніх обґрунтованих підстав для того щоб зробити такі висновки.
При цьому, колегія суддів також не погоджується і з вимогами та доводами апеляційної скарги прокурора про наявність на його думку обґрунтованих підстав для скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_11 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Зокрема, відповідно до вимог статті 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з - поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченим, суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. ст. 65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Так, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , судом враховано, що він раніше неодноразово судимий, по місцю проживання характеризується з позитивної сторони. Обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_9 , судом встановлено не було. Разом з тим, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_9 згідно ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою щодо особи похилого віку.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , судом враховано, що він раніше неодноразово судимий, по місцю проживання характеризується з позитивної сторони. Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 , судом встановлено не було. Разом з тим, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_10 згідно ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою щодо особи похилого віку.
Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів апеляційного суду враховує те, що при визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , судом першої інстанції правильно та обґрунтовано враховано те, що він раніше не судимий, по місцю проживання характеризується з позитивної сторони. Окрім цього, до обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_11 , судом вірно віднесено відшкодування завданої злочином шкоди. Проте, судом також враховано і обставину, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_11 , а саме вчинення злочину вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду переконана, що, враховуючи тяжкість та суспільну небезпеку скоєних злочинів, особи обвинувачених, сукупність усіх обставин, що характеризують вказані злочини, зокрема, форму вини, мотив, спосіб, характер вчинених діяння та тяжкість наслідків, беручи до уваги дані, що характеризують обвинувачених, суд першої інстанції дійшов цілком правильного, законного та обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та попередження вчинення ними нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції їх від суспільства шляхом призначення їм покарання у вигляді реального позбавлення волі.
При цьому, колегія суддів апеляційного суду за таких обставин кримінального провадження не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо того, що при призначенні покарання ОСОБА_11 місцевий суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, його роль у вчиненні злочину, невизнання ним своєї вини у вчиненні вбивства потерпілого і призначив йому покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості. Не залишилось поза увагою місцевого суду і те, що ОСОБА_11 вчинив особливо тяжкий злочин, щодо людини похилого віку, і згідно показань обвинуваченого ОСОБА_9 саме ОСОБА_11 запропонував вчинити ці злочинних дій щодо ОСОБА_20 . Разом з тим колегія суддів апеляційного суду переконана, що його позитивна характеристика та відшкодування завданої злочином шкоди у даному випадку знижують ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень та їх тяжкість.
Разом з тим, слушними є доводи апеляційної скарги прокурора, з якими погоджується і апеляційний суд про те, що ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , судом першої інстанції недотримано вимоги ч. 1 ст. 59 КК України, згідно якої покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Проте, судом першої інстанції у вироку не заначено яке саме майно засуджених (все або частина) підлягає конфіскації.
Також обґрунтованими є посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що в порушення вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, в резолютивній частині вироку судом першої інстанції не зазначено початок строку відбування покарання засудженими.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_16 та дійшла висновку про залишення їх без задоволення.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора, захисника ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_50 , то апеляційний суд частково погоджується з їх доводами та вимогами, а тому вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 17.09.2020 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, підлягає зміні в частині застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна та визначення початку строку відбування покарання, а також цей же вирок скасуванню в частині конфіскації в дохід держави речового доказу, а саме автомобіля ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки судом встановлено, що зазначений речовий доказ підлягає поверненню саме його власнику - ОСОБА_22 .
В іншій частині доводи апеляційний скарг не спростовують висновків суду першої інстанції викладених у судовому рішенні та не дають достатніх законних підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 413, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_15 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_12 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_16 та обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 17 вересня 2020 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в частині застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна та визначення початку строку відбування покарання змінити.
Цей же вирок в частині конфіскації в дохід держави речового доказу, а саме автомобіля ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 скасувати.

Зазначити в резолютивній частині вироку про застосування додаткового покарання обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у виді конфіскації всього майна, яке є власністю засуджених.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
Скасувати арешт на речовий доказ автомобіль ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 04.10.2017, що перебуває на зберіганні на арешт майданчику Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, який знаходився у володінні ОСОБА_10 , та повернути вказаний автомобіль його власнику - ОСОБА_22 .
В решті вирок залишити без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими - в той самий строк, з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4