Справа № 303/5807/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.08.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 та її представника - адвоката ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11кп/4806/834/20, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20. 05. 2020.
Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Потсдам, Німеччина, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одружений, працюючий на посаді інженера 1-ої категорії 3-го сектору УСБУ в Закарпатській області, не судимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 03 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 02(два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням строком на 02 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. та матеріальну шкоду в розмірі 4196 (чотири тисячі дев`яносто шість) грн. 28 коп.
Речові докази: транспортні засоби марки «Ford Fiesta» та ВАЗ 21114 - повернуто власникам, диск DVD-R ухвалено зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Арешт на транспортний засіб марки ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28. 11. 2018 скасовано.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати по справі в сумі 5495 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

-2-

13. 10. 2018 близько 10 год. 25 хв. ОСОБА_6 , керуючи, технічно-справним транспортним засобом - автомобілем марки ВАЗ 21114 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 99 км/год. по автомобільній дорозі загального значення «Н-09» сполученням «Мукачево - Івано-Франківськ - Рогатин - Львів», між селами Верхній Коропець та Березинка Мукачівського району, всупереч вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, маючи об`єктивну можливість зреагувати на виниклу небезпеку для руху його автомобіля, яку створив попереду їдучий по правій смузі в попутному напрямку водій автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 , здійснивши різкий маневр обгону автомобіля на зміну дорожньої обстановки, крім заходів щодо своєчасного застосування екстреного гальмування, виконання яких дозволяло уникнути дорожньо-транспортної пригоди, застосував заборонений маневр маневрування ліворуч, виїхавши на зустрічну смугу руху в напрямку м. Мукачева, де допустив зіткнення з транспортним засобом «Ford Fiesta» реєстраційний номер НОМЕР_3 .
У результаті чого, пасажир автомобіля «Ford Fiesta» ОСОБА_8 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді рубців на шкірних покривах обличчя, в чоловій ділянці по центру та зліва, в лівій надбровній ділянці; підшкірних гематомів на зовнішній поверхні лівого плеча у верхній та середній третині, на лівій молочній залозі, на тильній поверхні лівої кисті, закритої черепного мозкової травми, струсу головного мозку, забою грудної клітини, забою м`яких тканин та саден обличчя, косого перелому третього ребра зліва, по передньо-аксилірній лінії без суттєвого зміщення.
В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 порушується питання про скасування вироку суду і направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність і неповноту дослідження обставин справи, ухваленого без з`ясування обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що наданий стороною обвинувачення в якості доказу вини ОСОБА_6 висновок судово-медичної експертизи №344/2018 від 29. 10. 2019 є недопустимим доказом у справі, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про витребування слідчим чи отримання дозволу слідчого судді на медичну документацію для надання її експертам для проведення дослідження щодо отриманих потерпілою тілесних ушкоджень. Медичні документи, на яких базується даний висновок експерта речовими доказами у кримінальному провадженні не визнавалися і стороні захисту не відкривались. Зазначені аргументи сторони захисту було необґрунтовано відхилено судом першої інстанції. Окрім того, зазначає, що наданий прокурором як доказ суду висновок судової автотехнічної експертизи від 11. 07. 2019 за № 9956 не відображає на підставі яких наданих слідством матеріалів кримінального провадження він проведений, а в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про надання матеріалів експерту для проведення експертизи. Наданий прокурором лазерний диск із записом обставин ДТП також не можна визнати належним і допустимим доказом у справі, оскільки він є копією, тому встановити технологічні властивості відеофонограми неможливо, тому наявний на ньому відеозапис, як такий, не здатен своїм змістом встановити факти та обставини, що мають значення для кримінального провадження , в даному випадку швидкість водіїв транспортних засобів. Окрім того, прокурором долучено тільки постанову про визнання даного цифрового носія речовим доказом, а сам дист із записом обставин ДТП не долучався. Протокол огляду перегляду відеозапису від 24. 05. 2019 та протокол проведення слідчого експерименту від 06. 05. 2019 не можуть визнаватись допустимими доказами, оскільки дані слідчі дії проведені з використанням копії відеозапису, а під час проведення слідчого експерименту в протоколі та схемі до протоколу не відображено

-3-

учасника ДТП, а саме автомобіль «Форд», номерний знак НОМЕР_3 . Таким чином, на переконання сторони захисту, допущені під час досудового розслідування та судового розгляду однобічність і неповнота дослідження обставин справи, зумовили винесення неправосудного рішення в справі. Також захисник зазначає, що судом не дано оцінки цивільному позову представником потерпілої ОСОБА_8 , який на думку захисника, не відповідає вимогам ст. 128 КПК та ст. ст. 175, 177 ЦПК України.
В запереченні на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_5 зазначається про законність вироку Мукачівського міськрайонного суду від 20.05.2020 та безпідставність поданої стороною захисту апеляційної скарги. В обґрунтування своєї позиції прокурор вказує, що судово-медичним експертом медична документація була отримана на підставі ухвали слідчого судді, яка досліджувалась в судовому засіданні та яка для виконання скеровувалась експерту. Також прокурор наголошує, що отримання експертом необхідних документів для проведення експертизи безпосередньо від особи, щодо якої проводиться експертиза не суперечить ЗУ «Про судову експертизі» та «Інструкції про призначення та проведення експертизи». Що стосується тверджень захисника з приводу ігнорування судом клопотань сторони захисту про визнання недопустимим ряду доказів, а саме: висновку судової авто технічної експертизи від 11.07.2019, постанови про визнання речовим доказом диску з записом обставин ДТП від 24.05.2019 та протоколу проведення слідчого експерименту від 06.05.2019, то прокурор вказує, що згідно висновку судової авто технічної експертизи від 11.07.2019 встановлено безпосередній причинний зв`язок між діями ОСОБА_6 та наслідками ДТП, що полягало в наявності об`єктивної можливості у водія ОСОБА_6 уникнути ДТП шляхом виконання правил ПДР (застосування гальмування). Твердження захисника про визнання недопустимим доказам відеозапису реєстратора, на якому зафіксовані обставини ДТП, то відповідно до ч.3 ст.100 КПК, слідчий може передати оригінал речового доказу володільцю з дорученням замість нього до кримінального провадження копії, тому вимоги КПК в цій частині додержано. Також прокурору вказує про безпідставність доводів захисника про визнання протоколу проведення слідчого експерименту недопустимим доказом через проведення слідчого експерименту без залучення статистичного автомобіля, в якому перебувала потерпіла ОСОБА_8 , оскільки залучення автомобіля не було потрібним. Також на думку прокурора судом обґрунтовано вирішено питання призначення покарання, а також щодо розв`язання цивільного позову потерпілої. Просить вирок Мукачівського міськрайонного суду від 20.05.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 , які заперечили доводи апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 , дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до
-4-

відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в порушенні ним, як особою, що керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.
Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушенні не визнав та показав, що 13. 10. 2018 близько 10 год. їхав за кермом автомобіля марки ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався з допустимою швидкістю в напрямку с. Залужжя. Між селами Верхній Коропець та Березинка Мукачівського району несподівано його почав підрізати автомобіль ВАЗ 2106 під керуванням ОСОБА_11 , тоді він натиснув гальма і його автомобіль виїхав на зустрічну смугу рух, де допустив зіткнення з автомобілем «Ford Fiesta» і перекинувся на ліву сторону в кювет. Його дружина, яка сиділа на передньому пасажирському сидінні втратила свідомість. Через деякий час приїхала швидка допомога, після чого він, його дружина та потерпіла поїхали в лікарню. Винним у даній дорожньо-транспортній пригоді вважає водія автомобіля ВАЗ 2106, який несподівано змінив напрямок руху і змусив його гальмувати. Цивільний позов, заявлений потерпілою не визнає, проте зазначив, що важко переживає ситуацію яка склалася, його дружина тривалий час перебувала на лікуванні і він у свою чергу вживав усіх необхідних заходів, щоб сприяти досудовому розслідуванню.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підтвердження його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду, дослідив усі наявні докази у справі та дав їм належну правову оцінку.

-5-

Винуватість ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, стверджується наведеними у вироку показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , експерта ОСОБА_14 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні.
Зокрема, потерпіла ОСОБА_8 , будучи допитаною в судовому засіданні суду першої інстанції, показала, що разом зі своєю донькою 13. 10. 2018 близько 10 год. їхали в м. Мукачево. Донька була за кермом автомобіля «Ford Fiesta». Несподівано між селами Верхній Коропець та Березинка Мукачівського району на смугу руху, по якій рухався їх автомобіль, виїхав обвинувачений на своєму автомобілі. Вона навіть не зрозуміла, що відбулося оскільки відразу втратила свідомість. Зіткнення відбулося в передню ліву частину автомобіля зі сторони пасажира. Також, потерпіла зауважила, що до того, як приїхала швидка допомога до них підійшов водій автомобіля, який рухався позаду обвинуваченого і повідомив, що на його автомобілі є реєстратор де зафіксовано момент зіткнення. У подальшому флеш-карту з реєстратора свідок передав її доньці.
Згідно показань свідка ОСОБА_12 , остання ствердила, що 13. 10. 2018 їхала зі своєю мамою ОСОБА_8 в м. Мукачево. Вона була за кермом автомобіля «Ford Fiesta», їхала по своїй смузі руху з допустимою швидкістю, потерпіла сиділа на пасажирському сидінні. Близько 10 год. між селами Верхній Коропець та Березинка Мукачівського району несподівано на її смуху руху виїхав автомобіль під кернуванням обвинуваченого, який допустив зіткнення з її автомобілем у передню ліву частину. Автомобілі розвернуло, її мама ОСОБА_8 зазнала тілесних ушкоджень, оскільки удар прийшовся в передню частину автомобіля. Вона витягнула потерпілу з автомобіля і вони поїхали в лікарню. До того моменту як вони поїхали, до неї підійшов водій автомобіля, який рухався позаду обвинуваченого і повідомив, що на його автомобілі є реєстратор, де зафіксовано момент зіткнення. У подальшому флеш-карту з реєстратора їй передав свідок, а вона слідчому у даному кримінальному провадженні передала копію відео.
Свідок ОСОБА_13 показала, що 13. 10. 2018 близько 10 год., разом з чоловіком ОСОБА_6 поверталися додому, їхали у напрямку с. Залужжя. ОСОБА_6 їхав за кермом автомобіля марки ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався з невеликою швидкістю. Несподівано між селами Верхній Коропець та Березинка Мукачівського району його почав підрізати автомобіль ВАЗ 2106 і чоловік почав гальмувати з метою уникнення зіткнення. Внаслідок чого його винесло на зустрічну смугу руху і він допустив зіткнення з автомобілем яким керувала донька потерпілої. Через деяких час приїхала швидка допомога, і вони поїхали в лікарню. Винним у даній дорожньо-транспортній пригоді вважає водія автомобіля ВАЗ 2106, який несподівано змінив напрямок руху.
Свідок ОСОБА_11 показав, що 13. 10. 2018 близько 10 год. рухався по автомобільній дорозі сполученням «Мукачево - Івано-Франківськ - Рогатин - Львів». Між селами Верхній Коропець та Березинка Мукачівського району, рухаючись по двохрядній дорозі здійснив об`їзд транспортного засобу, який рухався по крайній правій смузі з невеликою швидкістю. Ствердив, що виїхав на крайню ліву смугу переконавшись, що не створює іншим водіям небезпеку для руху. Швидкість руху на той момент була допустимою 60-70 км/год. Жодних звуків щодо гальмування іншими транспортними не чув, тому і поїхав додому. Через деякий час до нього прийшли працівники поліції і повідомили про дорожньо-транспортну пригоду. Починаючи з 1981 року він керує транспортним засобом і не потрапляв у дорожньо-транспортні пригоди, за весь час на нього було накладено тільки одне адміністративне стягнення.

-6-

Судовий експерт ОСОБА_15 у судовому засіданні підтвердив, що висновок судової автотехнічної експертизи №1087 від 03. 04. 2019 ним складено на підставі ухвали слідчого судді, у якій були зазначені всі необхідні данні для проведення експертизи. Чітко не пам`ятає, чи надходили йому матеріали кримінального провадження, проте зазначив, що при відсутності достатніх даних, наділений правом звернення з клопотанням до слідчого. Відеозапис дорожньо-транспортної пригоди міг переглядати, але позбавлений можливості використовувати його при проведенні експертизи, оскільки це інший вид експертизи. Окрім того, судовий експерт у судовому засіданні підтвердив, що з технічної точки зору причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди та зіткнення транспортних засобів стали дії обвинуваченого, який з моменту виникнення йому небезпеки для руху не вжив заходів тільки своєчасного застосування екстреного гальмування, а застосував маневрування ліворуч, що призвело до зіткнення з автомобілем «Ford Fiesta». Також, експерт виключив можливість заносу транспортного засобу при здійсненні гальмування. Підтвердив, що для обвинуваченого не була створена аварійна ситуація, оскільки при застосування вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, останній мав технічну можливість уникнути зіткнення з попереду їдучим транспортним засобом.
Вина ОСОБА_6 в сукупності з показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме.
Протоколом огляду місця події від 13. 10. 2018, яким оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди, а саме місце зіткнення транспортних засобів «Ford Fiesta» та ВАЗ 21114 на автомобільній дорозі загального значення «Н-09» сполученням «Мукачево - Івано-Франківськ - Рогатин - Львів», між селами Верхній Коропець та Березинка Мукачівського району.
Постановою прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону західного регіону від 13. 10. 2018, якою транспортні засоби марки «Ford Fiesta» номерний знак НОМЕР_3 та ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.
Висновками щодо результатів медичного огляду для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № № 212, 213 від 13. 10. 2018, згідно яких обвинувачений ОСОБА_6 та ОСОБА_12 у стані алкогольного сп`яніння не перебували.
Висновком експерта № 344/2018 від 29. 11. 2018, який надано на підставі ухвали слідчого судді, підтверджується те, що потерпіла ОСОБА_8 перебувала на стаціонарному лікуванні з 14. 10. 2018 по 02. 11. 2018, у неї виявлено тілесні ушкодження у виді закритої черепного мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин та садна обличчя, забою грудної клітини, косого перелому третього ребра зліва, по передньо-аксилярній лінії без суттєвого зміщення. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення, можливо їх виникнення у пасажира в салоні легкового автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді. По давності виникнення можуть вкладатися в дату події що мала місце 13. 10. 2018 і відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день.
Висновком судово-медичної експертизи № 345/2018 від 12. 11. 2018, проведеної на підставі ухвали слідчого судді, яким у свідка ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження, яві відносяться до групи легких тілесних ушкоджень.
Відповідно до висновку експерта № 375/2018 від 08.01.2019, здійсненого на підставі ухвали слідчого судді, у обвинуваченого ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження, проте за відсутності медичної документації встановити ступінь тяжкості тілесних ушкоджень та механізм їх виникнення не представилось можливим.

-7-

Висновком експерта судової автотехнічної експертизи №1087 від 03. 04. 2019, яким підтверджується те, що на момент огляду і експертного дослідження система рульового керування, гальмівна система та ходова частина автомобіля ВАЗ 21114 знаходилась в працездатному стані і могла виконувати функції, передбачені конструкцією. Несправність системи освітлення транспортного засобу виникла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13. 10. 2018.
Висновком експерта судової автотехнічної експертизи №1089 від 04. 04. 2019 стверджується, що на момент огляду і експертного дослідження система рульового керування, гальмівна система та ходова частина автомобіля «Ford Fiesta» знаходилася в працездатному стані і могла виконувати функції, передбачені конструкцією. Несправність системи освітлення та світлової сигналізації транспортного засобу виникла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13. 10. 2018.
За висновком судової транспортно - трасологічної експертизи №1088 від 05. 04. 2019, встановлено, які саме механічні пошкодження отримали транспортні засоби ВАЗ 21114 та «Ford Fiesta» в момент дорожньо-транспортної пригоди. Також експерт пришов до висновку, що форма й характер пошкоджень даних транспортних засобів співпадає і у тому випадку, якщо при першопочатковому контактуванні повздовж осі вищезгаданих транспортних засобів перебували під кутом 110+ 5 градусів, при цьому автомобіль «Ford Fiesta» першопочатково контактував передньою частиною кузова автомобіля з передньою правою боковою частиною кузова НОМЕР_4 , а місце їх зіткнення знаходиться в районі розташування на дорозі осипів скла та пластмаси.
У ході огляду лазерного ком пакт-диску «DVD-R», який на підставі постанови від 24. 05. 2019 визнано речовим доказом, встановлено момент, коли саме водій автомобіля ВАЗ 21114 здійснив випередження транспортного засобу, на якому знаходився пристрій відео фіксації. У подальшому зафіксовано момент зміни напрямку руху водієм транспортного засобу марки ВАЗ 2106 при увімкненому лівому світловому покажчику повороту та момент гальмування й виїзд на зустрічну смугу руху транспортного засобу ВАЗ 21114. Зіткнення транспортних засобів ВАЗ 21114 та «Ford Fiesta» відбулося на смузі руху останнього.
Протоколом слідчого експерименту від 06. 05. 2019 стверджується рух транспортних засобів ВАЗ 21114, ВАЗ 2106 та момент зміни напрямку руху. Вимірами встановлено, що відстань від заднього габариту автомобіля марки ВАЗ 2106 в момент його перетину пересічної лінії розмітки у ліву крайню смугу руху до переднього габариту автомобіля марки ВАЗ 21114 становить 9.80 метрів та 13.5 метрів від їх передніх осей. При цьому встановлено, що до моменту зміни напрямку руху транспортним засобом ВАЗ 2106 подолали відстані: автомобіль марки ВАЗ 2106 - 48 метрів, автомобіль марки ВАЗ 21114 - 55 метрів.
Висновком експерта судової автотехнічної експертизи №9956 від 11. 07. 2019 підтверджується, що з технічної точки зору причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди зіткнення транспортних засобів стали дії обвинуваченого, який з моменту виникнення йому небезпеки для руху не вжив заходів тільки своєчасного застосування екстреного гальмування, а застосував маневрування ліворуч, що призвело до зіткнення з автомобілем «Ford Fiesta», який рухався своєю смугою руху в зустрічному напрямку і водій якого ОСОБА_12 з моменту виникнення їй небезпеки для руху вже була позбавлена технічної можливості зупинити керований нею транспортний засіб до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.
При цьому колегія суддів констатує, що у мотивувальній частині вироку судом помилково зазначено дати досліджених письмових доказів кримінального провадження, зокрема: постанови прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону західного регіону про визначення транспортних засобів речовими доказами;

-8-

ухвал слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду про накладенні арешту у кримінальному провадженні та висновків щодо результатів медичного огляду для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, 2019 замість вірного 2018. Зазначені недоліки є опискою та не впливають на суть прийнятого судом рішення та висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тим більше, що вказані документи були досліджені в судовому засіданні судом першої інстанції, про що свідчить наявний в матеріалах справи журнал судового засідання та аудіозапис перебігу судового засідання від 10. 03. 2020.
Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.
Таким чином, із матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а тому доводи сторони захисту, викладені у поданій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими і такі відхиляє.
Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, колегія суддів вважає, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам. Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та дійшов правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_6 , який порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, оскільки, з моменту виникнення йому небезпеки для руху не вжив заходів тільки своєчасного застосування екстреного гальмування, а застосував маневрування ліворуч, що призвело до зіткнення з автомобілем «Ford Fiesta», який рухався своєю смугою руху в зустрічному напрямку і водій якого ОСОБА_12 з моменту виникнення їй небезпеки для руху вже була позбавлена технічної можливості зупинити керований нею транспортний засіб до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. Проте, зазначених вимог Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_6 не дотримався.
При цьому апеляційний суд враховує, що з досліджених судом першої інстанції доказів, а саме: висновку судової автотехнічної експертизи №9956 від 11. 11. 2019

-9-

вбачається, що з технічної точки зору причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди - зіткнення транспортних засобів стали дії обвинуваченого, який з моменту виникнення йому небезпеки для руху не вжив заходів своєчасного застосування екстреного гальмування, а застосував маневрування ліворуч, що призвело до зіткнення з автомобілем «Ford Fiesta»; показань експерта ОСОБА_15 , який у судовому засіданні підтвердив, що обвинувачений не вжив належним чином заходів своєчасного застосування екстреного гальмування, маючи при цьому можливість уникнути зіткнення транспортних засобів застосувавши маневрування ліворуч, всупереч вимог пункту 12. 3 Правил дорожнього руху України, маючи об`єктивну можливість зреагувати на виниклу небезпеку для руху його автомобіля, які створив попереду їдучий автомобіль виїхав на зустрічну смугу руху в напрямку міста Мукачева де допустив зіткнення з транспортним засобом «Ford Fiesta». Також експерт заперечив факт створення аварійної ситуації щодо обвинуваченого водієм транспортного засобу ВАЗ 2106, наголосивши, що при тій швидкості руху, з якою рухався обвинувачений у нього було достатньо часу щоб зреагувати та зменшити швидкість руху. Крім того, при дослідженні механізму дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що відстань між автомобілями ВАЗ 21114 та ВАЗ 2106 при зміні руху останнього становила 9,8 метрів. Для зменшення швидкості руху, шляхом гальмування, обвинуваченому достатньо було б подолати відстань 1,32 метрів при загальній швидкості 90 км/год (яка визначена обвинуваченим). При швидкості руху транспортного засобу 99 км/год (як це визначив судовий експерт при дослідженні) для зменшення швидкості руху, шляхом гальмування, обвинуваченому достатньо було б подолати відстань 5 метрів.
На переконання колегії суддів, встановлені судом першої інстанції обставини свідчать, про наявність у обвинуваченого можливості для уникнення дорожньо-транспортної пригоди при даній дорожній ситуації, проте замість застосування належного екстреного гальмування ОСОБА_6 здійснив маневр ліворуч і допустив зіткнення з транспортним засобом «Ford Fiesta». Окрім того, згідно висновку експерта, водій ОСОБА_12 була позбавлена можливості зупинити керований нею транспортний засіб до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.
Таким чином, судом першої інстанції були досліджено всі зібрані під час досудового та судового слідства докази, які мали значення для правильного вирішення справи, їм надана оцінка, при цьому доводи, обвинуваченого про його невинуватість свого підтвердження не знайшли, оскільки, як зазначено вище, дотримавшись вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України обвинувачений мав можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.
Доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, стосовно того, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження допустив неповноту та однобічність судового розгляду та дав неправильну правову оцінку зібраним по кримінальному проводжені доказам є необґрунтованими та безпідставними. На переконання колегії суддів суд першої інстанції повно, об`єктивно та неупереджено розглянув кримінальне провадження, правильно встановив фактичні обставини справи, при цьому дотримався вимог кримінального процесуального та кримінального закону. Істотних порушень вимог закону які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого рішення ним не допущено.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про недопустимість в якості доказів висновку експерта № 344/2018 від 29. 11. 2018, висновку судової автотехнічної експертизи від 11. 07. 2019; постанови про визнання речовим доказом від 24. 05. 2019, протоколу огляду та перегляду відеозапису від 24. 05. 2019, протоколу проведення слідчого експерименту від 06. 05. 2019, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступне.
-10-
Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Частиною 1 статті 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Статтею 93 КПК України передбачено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання, в тому числі, від фізичних осіб речей, документів та ін.
В свою чергу заходи забезпечення кримінального провадження (до яких відноситься тимчасовий доступ до речей та документів) є заходами кримінального процесуального примусу, які є заходами впливу з боку державних органів або посадових осіб на поведінку суб`єктів кримінально-процесуальної діяльності, що направлений на забезпечення виконання процесуальних обов`язків, якщо вони не виконуються добровільно, або на попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.
Під час досудового розслідування обов`язково враховується можливість отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, без застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
ОСОБА_11 , як очевидець ДТП, добровільно надав слідчому картку пам`яті із записом відеореєстратора, яка містить доказову інформацію у кримінальному провадженні, що не суперечить кримінальному процесуальному закону. В такому випадку у слідчого не виникло підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, тому слідчий правомірно не звернувся до слідчого судді та не отримав відповідну ухвалу.
Твердження захисника про те, що стороні захисту не було відкрито в порядку ст. 290 КПК України даний речовий доказ (відеозапис із відеореєстратора) також були предметом дослідження суду першої інстанції та визнані безпідставними з огляду на таке.
Порядок відкриття матеріалів іншій стороні регулюється ст. 290 КПК України. За змістом вказаної статті, саме прокурор або слідчий за дорученням прокурора повідомляють про надання підозрюваному та захиснику доступу до матеріалів досудового розслідування.
Факт надання доступу до матеріалів сторона захисту підтверджує шляхом підписання протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
З положень ч. 3 ст. 290 КПК України слідує, що прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.
Законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає сторонам майбутнього судового розгляду можливість ознайомитися із доказами (в тому числі речовими доказами) кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду.
-11-
Слід звернути увагу, що на орган досудового розслідування покладено обов`язок надати сторонам майбутнього судового розгляду безперешкодно реалізувати їх можливість ознайомитися із речовими доказами (у разі виявлення ними бажання), однак він не зобов`язаний здійснювати таке ознайомлення в обов`язковому порядку за відсутності ініціативи сторони.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, стороні захисту були відкриті усі матеріали досудового розслідування, жодних заяв та зауважень при цьому не було. Крім того, стороні захисту вручався реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому, зокрема, було зазначено про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів. Обвинувачений не був позбавлений права, у разі необхідності, ознайомитися із цими речовими доказами. Заслуговує на увагу і той факт, що речові докази (лазерний диск) оглядалися в судовому засіданні за участю сторін кримінального провадження. Судове засідання відбувалося відповідно до вимог ст. 22 КПК України на засадах змагальності, жодна із сторін не була позбавлена права заявляти відповідні клопотання та ставити перед судом питання дослідження тих чи інших доказів.
Зважаючи на викладене, порушень вимог ст. 290 КПК України не встановлено, а тому суд обґрунтовано взяв до уваги та поклав в основу вироку ті докази, які були відкриті сторонам та безпосередньо досліджені у судовому засіданні.
Щодо доводів сторони захисту про недопустимість як доказу висновку судово-медичної експертизи від 29. 10. 2018 за № 344/2018, через проведення експертизи на основі медичної документації потерпілої, яку слідчий у встановленому порядку не витребовував та яка у подальшому не була відкрита стороні захисту, необхідно слідувати позиції Об`єднаної палати Кримінального касаційного суду Верховного Суду, викладеній в постанові від 27. 01. 2020 (провадження № 51-218кмо19).
На підставі статей 3, 56 КПК України потерпілий є стороною кримінального провадження і має право подавати докази, зокрема медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди його здоров`ю, не тільки суду. За інших обставин, тобто якщо потерпілий не згодний надати наявні в його розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК України.
З висновку судово-медичної експертизи від 29. 10. 2018 за № 344/2018, вбачається, що така проведена за участі потерпілої ОСОБА_8 , на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25. 10. 2018, в якій після питань, що підлягають вирішенню, зазначено про направлення на обстеження експертам особисто ОСОБА_12 , яка безпосередньо оглядалась судово-медичним експертом та згідно пояснень якої в суді першої інстанції, сама надала експертам наявну в неї медичну документацію.
Аналізуючи дану ситуацію з точки зору дотримання процесуальної форми збирання доказів, колегія суддів вважає, що вона була порушена. Слідчий мав би особисто отримати від потерпілої медичні документи, оглянути їх і надати експертові разом з ухвалою про залучення експерта для проведення експертизи.
Проте, перевіряючи правильність оцінки зазначеного висновку експерта з точки зору допустимості, колегія суддів вважає, що висновок експерта є самостійним джерелом доказів (ч . 2 ст. 84 КПК), залучення експерта для проведення експертизи відбулося на підставі ухвали слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 242 КПК, експерт є належним суб`єктом для проведення цього виду експертних досліджень і відповідає вимогам, що висуваються ч. ч. 1, 2 ст. 69 КПК та законом «Про судову експертизу», експерт не здійснював за власною ініціативою збирання матеріалів для проведення експертиз, отримання ним безпосередньо від потерпілої, яка була присутньою під час дослідження, медичної документації не призвело до істотного порушення прав та свобод людини, а також не вплинуло на достовірність отриманих висновків.
-12-

Слід також зазначити, що якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 цього Кодексу слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації.
Відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 цього Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.
З огляду на те, що право сторони захисту на ознайомлення із матеріалами кримінального провадження було дотримано в повному обсязі, а можливість ознайомитися безпосередньо із матеріалами, які досліджував експерт, не використана, хоча перешкоди для її реалізації були відсутні, доводи захисника про визнання недопустимим висновку судово-медичного експерта від 29. 10. 2018 за № 344/2018 є безпідставними.
Колегія суддів вважає необґрунтованою позицію сторони захисту щодо визнання недопустимим доказом постанови про визнання речовим доказом від 24. 05. 2019, протоколу огляду та перегляду відеозапису від 24. 05. 2019, протоколу проведення слідчого експерименту від 06. 05. 2019. Зокрема в своїх доводах захисник покликається на те, що перегляд відеозапису здійснювався з використанням копії відеозапису та на схемі дорожньо-транспортної пригоди при слідчому експерименті не відображено транспортний засіб «Ford Fiesta».
Відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - ще і його відображення, якому надається таке ж значення як документу. Водночас за ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали аудіо-та відеозапису та електронні носії інформації.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29. 03. 2021 (справа № 554/5090/16-к, провадження № 51-1878кмо20), ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 відсутні об`єктивні дані про те, що оптичний диск, долучений до протоколу слідчого експерименту, містить електронні документи, створені не під час здійснення такої слідчої дії, а в інший час, за інших обставин, чи неуповноваженою особою.

-13-

Отже, доводи захисника про недопустимість постанови про визнання речовим доказом від 24. 05. 2019, протоколу огляду та перегляду відеозапису від 24. 05. 2019 та протоколу проведення слідчого експерименту від 06. 05. 2019, як доказів винуватості ОСОБА_6 через відсутність оригінального технічного носія відеозапису, не засновані на приписах закону та не спростовують висновків суду про допустимість цього доказу
Окрім того, колегія суддів констатує, що як протокол огляду та перегляду відеозапису, так і протокол слідчого експерименту складено в присутності учасників кримінального провадження, в тому числі і захисника ОСОБА_7 , при цьому жодного зауваження в протоколах не відображено. Потерпіла в судовому засіданні підтвердила, що особисто передавала експерту медичні документи щодо її огляду за результатами дорожньо-транспортної пригоди.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності висновків у вироку суду фактичним обставинам кримінального провадження, підтвердження не знайшли. Висновки суду, викладені у вироку ґрунтуються на належних, достовірних, допустимих та достатніх доказах, зокрема, з врахуванням численних експертних висновків, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Всі сумніви щодо доказів та їх змісту були перевірені під час судового розгляду та з приводу цього наведено відповідні мотиви у рішенні. У вироку суду в повній відповідності до вимог частини 3 статті 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень статті 94 КПК.
З огляду на зазначене, невизнання вини ОСОБА_6 щодо обставин події дорожньо-транспортної пригоди судом першої інстанції вірно розцінено, як обрану лінію захисту обвинуваченого з метою уникнення ним кримінальної відповідальності, а тому критично віднісся до його показань.
У ході аналізу доводів апеляційної скарги підстав для виправдання та закриття кримінального провадження, судом апеляційної інстанції встановлено не було, адже винуватість ОСОБА_6 підтверджується належними, допустимими, достовірними доказаними, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції.
Слід визнати необгрунтованими й доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду, оскільки вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом матеріалів цього провадження.
Разом з тим, на переконання колегії суддів, під час досудового розслідування та при розгляді кримінального провадження в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону злочину, допитані всі особи, показання яких має істотне значення для кримінального провадження. Тому апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність належних доказів вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та недопустимість ряду доказів є безпідставними.
Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у кримінальному правопорушенні, за яке його притягнуто до кримінальної відповідальності.

-14-

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченими в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи в скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.
Із вироку вбачається, що на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях першої й апеляційної інстанцій, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення, а твердження обвинуваченого про недоведеність його вини в зазначеному злочині, а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів його вини у кримінальному правопорушенні, за яке його притягнуто до кримінальної відповідальності, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.
З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому обвинувачений наголошує у своїй апеляційній скарзі. Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винними ОСОБА_6 в названому у вироку кримінальному правопорушенні та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Інші доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при розгляді кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених в санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових злочинів.
Цих вимог кримінального закону, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався.
Із вироку суду вбачається, що призначаючи ОСОБА_6 основне та додаткове покарання, суд першої інстанції врахував обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого участь у антитерористичній операції, а також те, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, вчиненим з необережності, характер суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, є учасником бойових дій.
Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції не встановлено.

-15-
Разом з тим, колегія суддів враховує, що допущені ОСОБА_6 порушення Правил дорожнього руху України знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої потерпіла отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а тому погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без реального відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України та призначеним ОСОБА_6 додатковим покаранням у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при винесенні вироку щодо ОСОБА_6 дотримано вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та призначено покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також співмірним вчиненому протиправному діянню та його наслідкам і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.
Окрім того, згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Статтею 175 ЦПК України визначено перелік відомостей, які повинна містити позовна заява, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. п. 5), відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору (п. п. 6); відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися (п. п. 7); попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (п. п. 9); підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (п. п. 10); перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (п. п. 8).
На відсутність у позовній заяві ОСОБА_8 саме зазначених обставин вказує захисник, як на підставу, яка, на його думку, створила обов`язок для суду першої інстанції залишити вказаний позов без руху, що судом зроблено не було всупереч положення вказаної статті.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позовна заява ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди містить всі обов`язкові реквізити.
Відомості ж зазначені у п. п. 6 та 7 п. 3 вказаної статті не є обов`язковими для вказівки їх у позовній заяві та про них зазначається лише у разі здійснення досудового врегулювання спору чи забезпечення позову.
Водночас ні захисник, ні обвинувачений не були позбавлені можливості в суді першої інстанції з`ясувати у ОСОБА_8 , чи не подано нею іншого позову (позовів) до обвинуваченого (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, що стороною захисту зроблено не було, як повідомив захисник у суді апеляційної інстанції.

-16-

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів вважає апеляційні вимоги про невідповідність позовної заяви ОСОБА_8 вимогам ст. 175 ЦПК України та безпідставне прийняття його до розгляду у кримінальному провадженні безпідставними і такі відхиляються.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадів, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості ( ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 , враховано характер та обсяг понесених нею душевних страждань, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, глибину немайнових втрат, ґрунтуючись на засадах розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов вірного висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову шляхом стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 100 000 грн. моральної шкоди та матеріальної шкоди в розмірі 4196.28 грн.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20. 05. 2020 щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційним судом.

Судді: