Справа № 645/8165/21
Провадження №1-кс/645/1862/21
У Х В А Л А
Іменем України
07 грудня 2021 року м. Харків

Слідчий суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000991 від 22.10.2021 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

встановив:

В провадженні СВ ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000991 від 22.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені на підставі заяви ОСОБА_4 про те, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 , чим спричинено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 матеріальну шкоду.
У ході досудового розслідування встановлено, що 22.10.2007 між ВАТ КБ «Надра» (Заставодержатель), ОСОБА_4 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_5 ( Іпотекодержатель) укладено договір іпотеки на суму 80000 доларів США, терміном дії до 21.10.2014 р. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .
30.01.2014 постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції накладено арешт на майно боржника, а саме на вищевказану квартиру шляхом заборони його відчуження.
30.04.2021 на підставі вищевказаного договору іпотеки, договору про відступлення права вимоги № 137 від 23.07.2020 та вимог, виданих ТОВ Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», зареєстровано право приватної власності на вищевказану квартиру за ТОВ Фінансова компанія « Дніпрофінансгруп».
Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 пояснив, що в серпні 2008 року він та його дружина ОСОБА_5 вирішили достроково погасити заборгованість по вищевказаному договору іпотеки. Однак працівники ВАТ КБ «Надра», знаючи, що банк перебуває в процесі ліквідації, ввели в оману ОСОБА_5 та переконали її покласти грошові кошти (всю суму заборгованості) на депозитний рахунок, так як це вигідніше, ніж відразу погасити заборгованість. У вересні 2008 депозитний рахунок був заморожений, оскільки банк перебував на стадії ліквідації. Перераховувати всі кошти з депозитного рахунку на кредитний рахунок працівники банку відмовились. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для вирішення даного цивільного спору звернулися до Київського районного суду м.Харкова, залучивши для надання правової допомоги адвоката ОСОБА_6 , який вступив в злочинну змову з посадовими особами ТОВ «Фінансова компанія» Дніпрофінансгруп», заволодівши в 2021 році вищевказаною квартирою. Кінцеве рішення по даній цивільній справі на даний час не прийнято. Про те, що існує виконавче провадження і на квартиру державним виконавцем накладено арешт ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не знали. Будь-яких вимог про необхідність повернення заборгованості по кредиту від ТОВ Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» вони не отримували. Згоди на відчуження вищевказаної квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не давали. В жовтні

2021 року невідомі особи із застосуванням сили примусово висилили з даної квартири ОСОБА_5 та її сина ОСОБА_7 , які постійно проживали за даною адресою. На даний час вищевказані невідомі особи змінили вхідні двері та замки і вмонтували сигналізацію.
Допитана в якості потерпілої ОСОБА_5 підтвердила покази ОСОБА_4 .
Прокурор зазначає, що квартира АДРЕСА_1 визнана речовим доказом по даному кримінальному провадженню, оскільки вони є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Даний об`єкт нерухомого майна буде використаний для проведення судової оціночно-будівельної експертизи, в ході якої буде встановлено суму матеріальних збитків, спричинених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.
З метою проведення подальшого досудового розслідування, збереження речових доказів, позбавлення можливості відчуження та пошкодження житлової квартири АДРЕСА_1 , яка є об`єктом кримінально протиправних дій, визнала речовим доказом в кримінальному провадженні, та у подальшому буде використана для встановлення обставин кримінального правопорушення під час проведення відповідних експертних досліджень, виникла необхідність у накладенні арешту на вищезазначений об`єкт нерухомого майна. Незастосування заходу арешту зумовить труднощі в частині встановлення істини по кримінальному провадженню внаслідок того, що речові докази можуть бути відчужені, пошкоджені чи знищені. У зв`язку з чим прокурор клопоче про накладення арешту на вказане майно.

Також прокурор клопоче про розгляд клопотання без виклику власника майна..
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити.
Згідно ч.2 ст.172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, клопотання розглядається без виклику осіб, у володінні яких знаходиться вказана квартира.
Стаття 170 КПК України визначає що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170

цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У відповідності до вимог ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а при вирішенні питання про арешт майна повинен враховуючи: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки особа, яка його подала, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацем 2 частини 1 ст. 170 КПК України.
Так, вказана квартира є предметом спору у цивільно-правових відносинах, який наразі вирішується в порядку цивільного судочинства, та як об*єкт нерухомого майна не може бути використана у якості доказу кримінального правопорушення, у даному випадку не підлягає спеціальній конфіскації або конфіскації
Керуючись ст. ст.167, 170- 172, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

У х в а л и в :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000991 від 22.10.2021 р. за ч.3 ст.190 КК України .
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1