Провадження № 1-кп/522/771/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2021 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в ЄРДР за №0003039 від 06.10.2020 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Миколаївської області, Веселинівського району, смт. Кудрявцівка, неодруженого, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_10 ,
представників служби у справах дітей Одеської міської ради ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
Так, 19.07.2020, приблизно о 05:50 годині ОСОБА_5 разом з двома особами чоловічої статі, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, перебуваючи в Центральному парку культури і відпочинку ім. Т.Г. Шевченка в м. Одесі, розташованому за адресою м. Одеса, вул. Маразлієвська, ј, діючи умисно, з корисливих мотивів та переслідуючи ціль особистого збагачення, за попередньою змовою групою осіб, здійснили напад на потерпі ОСОБА_13 ов ІНФОРМАЦІЯ_2 ження, з застосуванням насильства, яке є небезпечним для здоров`я потерпілого, завдавши йому численних ударів по голові, тулубу і кінцівкам. Подолавши опір потерпілого, вказані особи обшукали його та наявні при ньому сумки, та заволоділи мобільним телефоном Xiaomi Redmi 6A, НОМЕР_1 51025, ІМЕ НОМЕР_2 61033, в корпусі чорного кольору, вартістю 3900 гривень в силіконовому чохлі чорного кольору, вартістю 200 гривень, грошовими коштами в сумі 300 гривень, мобільним телефоном Xiaomi Redmi 4A, в корпусі сірого кольору, вартістю 1500 гривень, який знаходився силіконовому чохлі чорного кольору вартістю 120 гривень, павер - банком чорного кольору потужністю 5000 ампер, вартістю 400 гривень, зарядним шнуром до мобільного телефону вартістю 200 гривень, спричинили потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 6620 гривень.

Також у результаті вчинення вищезазначених спільних ОСОБА_5 І.О., особа 1 та особа 2 завдали потерпі ОСОБА_13 Д.З. тілесні ушкодження у вигляді:

- відритого перелому нижньої щелепи в області 3-го зуба справа зі зміщенням відламків, який спричинив тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

- численні синці та садна голови, тулуба, синці верхніх кінцівок, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чи ОСОБА_5 го ІНФОРМАЦІЯ_1 ження, своїми умисними діямивчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
У судовому засіданні обвинувач ОСОБА_5 І.О. свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, визнав повністю, та пояснив, що дійсно він 19.07.2020, приблизно о 05:50 годині, разом з двома особами чоловічої статі, перебуваючи в Центральному парку культури і відпочинку ім. Т.Г. Шевченка в м. Одесі, діючи з умислом, здійснив напад на потерпі ОСОБА_13 Д.З., з застосуванням насильства, завдавши йому численних ударів. Подолавши опір потерпілого, вони обшукали його та наявні при ньому сумки, заволоділи мобільним телефоном Xiaomi Redmi в корпусі чорного кольору в силіконовому чохлі чорного кольору, грошовими коштами в сумі 300 гривень, мобільним телефоном Xiaomi Redmi 4A в силіконовому чохлі чорного кольору, павер - банком, зарядним шнуром до мобільного телефону.

У скоєному обвинувачений щиро кається та просить суд його суворо не карати. По ОСОБА_5 І.О. є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Прокурор зазначив, що відн ОСОБА_5 І.О. 23.11.2018 направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0007639 до Приморського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 187 КК України; 21.06.2019 направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000123 до Приморського районного суду м. Одеси за ч. 1 ст. 122 КК України; 08.07.2019 направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001990 до Приморського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 187 КК України; 18.07.2019 направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002398 до Приморського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України; 18.03.2019 направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0006029 до Приморського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України; 10.06.2020 направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001974 до Приморського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України; 02.07.2020 направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002208 до Приморського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України. Прокурор просив суд виз ОСОБА_5 І.О. винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, при призначенні покарання врахувати, що узазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_5 І.О. доведена, злочин ним скоєно, коли до суду було вже направлено два обвинувальні акти відносно нього, матеріальна шкода обвинуваченим потерпілому не відшкодована, проте існують пом`якшуючи обставини, які дозволяють застосувати приписи ст. 69 КК України.
Потерп ОСОБА_13 йович у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Захисник вважав достатнім для підзахисного покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, враховуючи, що наявні пом`якшуючи обставини, та те, що станом на теперішній час його підзахисний є несудимою особою.
Враховуючи те, що обвинувач ОСОБА_5 І.О. повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувач ОСОБА_5 І.О. та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України,відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваче ОСОБА_5 І.О. та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що ОСОБА_5 І.О. у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 187 КК України за кваліфікуючими ознаками напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.
Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».
Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
З наведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначати покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.
Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.
При призначенні обвинуваченому покарання суд керується положенням ст.65 КК України, а також ст.103 КК України, оскільки обвинувач ОСОБА_5 І.О. на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення не досяг 18 річного віку, і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваче ОСОБА_5 І.О. згідно з ст. 66 КК України, суд вважає: визнання вини, щире каяття у скоєному, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання неповнолітнього обвинуваче ОСОБА_5 І.О. згідно з ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Судом встановлено та підтверджено досудовою доповіддю, складеною сектором ювенальної пробації м. Одеси філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_5 І.О., раніше не притягався до кримінальної відповідальності, розуміє серйозність вчиненого, має бажання виправлення, на обліку у психіатра не перебуває, на наркологічному обліку також не перебуває, хоча має досвід вживання наркотичних засобів та алкоголю, до вчинення кримінальних правопорушень призвела зокрема важка життєва ситуація: неналежне виховання, байдужість з боку батьків, фінансові проблеми у родині, родичі з кримінальним минулим, відсутність стабільної та міцної підтримки, присутність в оточенні осіб асоціальної спрямованості, проте наявна позитивна сторона самого неповнолітнього: він демонструє встановлення планів на майбутнє, у тому числі щодо професійного навчання, має захоплення та позитивну мотивацію до самоствердження, не боїться труднощів, добре контролює свої думки та слова. При цьому, орган пробації вважає, що виправлення неповнолітн ОСОБА_5 І.О. можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, лише за умови здійснення інтенсивного нагляду з боку уповноваженого органу з питань пробації.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 102 КК України покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому за тяжкий злочин - на строк не більше семи років.
За змістом ч.1 ст. 69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Враховуючи сукупність вищезазначених обставин, зокрема те, що шкода потерпілому не відшкодована, проте існують обставини, що пом`якшують покарання, беручи до уваги характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваче ОСОБА_5 І.О., те, що він є раніше не судимим, позитивно характеризується за місцем мешкання, його рівень розвитку відповідає віку, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебував та не перебуває, висновок пробації, у суду наявні обґрунтовані підстави для застосування до призначеного за ч.2 ст. 187 КК України покарання положень ст. 69 КК України шляхом призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст. 187 КК України, а саме у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає вимогам норм ч. 2 ст. 50 КК України стосовно дотримання мети кримінального покарання.
Крім того, суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що, оскільки на момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений був неповнолітнім, то, враховуючи положення ч. 2 ст. 98 КК, до нього неможливо застосовувати конфіскацію майна за правилами ч. 2 ст. 52 КК, якою передбачено, що конфіскація майна є додатковим покаранням, яке призначається у випадку, якщо воно передбачено санкцією статті кримінального закону за вчинений злочин.
Положеннями ч. 2 ст. 98 КК встановлено обмеження щодо видів додаткових покарань які можуть бути призначені неповнолітнім та визначено, що до цих осіб можуть бути застосовані лише додаткові покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Вказана норма є імперативною, а тому зазначений у ній перелік видів покарань, які додатково можуть бути застосовані до неповнолітніх, є вичерпним. Інші додаткові види покарань щодо осіб, які вчинили злочин до досягнення ними повноліття не застосовуються, навіть у випадку якщо ці особи на час розгляду справи досягли повноліття.
Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлялися.
Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України,
УХВАЛИВ:
визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Початок строку відбування покарання рахувати з 23.07.2020 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню у період з 23.07.2020 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Одеській слідчий ізолятор» продовжити до набрання вироком законної сили, але не більш ніж на 60 днів.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1 ршова