Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1628/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422-1 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року. Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря с.з. ОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6
захисників обвинуваченого ОСОБА_7 -
адвокатів: ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира області від 17 січня 2022 року, якою обвинуваченому у кримінальному провадженні № 288/1628/20,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, непрацюючому, інваліду 3-ї групи, одруженому, зареєстрованому та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимому

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, на 60 днів, по 17 березня 2022 року включно,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження № 288/1628/20 про обвинувачення ОСОБА_7 за п.2 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Останній раз обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід до 23.01.2022.

Мотивуючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції послався на те, що у разі ухвалення обвинувального вироку обвинуваченому загрожує достатньо суворе покарання, у виді позбавлення волі, від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі, а тому існують ризики, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду обвинувачений ОСОБА_10 та його захисники - адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, згідно яких:

- обвинувачений ОСОБА_7 вважає ухвалу Богунського районного суду незаконною та необгрунтованою, винесену з порушенням норм процесуального права, а також такою, що винесена на підставі висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи та на припущеннях.

Вказує, що стороною обвинувачення не було доведено ризику того, що у разі застосування до нього менш суворого запобіжного заходу він може переховуватись від суду.

Крім цього, зазначає, що суд при прийнятті оскаржуваного рішення не взяв до уваги: незадовільний стан його здоров`я, наявність постійного місця проживання та неодноразові звернення його односельчан про зміну йому запобіжного заходу.

Окрім вказаного посилається на те, що підтвердженням відсутності зазначеного вище ризику є факти того, що після подій, які мали місце 22.05.2020 він сам зателефонував до поліції, місце події не залишав та не намагався переховуватись.

- адвокат ОСОБА_11 просить, ухвалу суду першої інстанції скасувати, як таку, що прийнята з істотним порушенням вимог КПК України, а також дослідити в ході апеляційного розгляду протокол та відеозапис судового засідання Богунського районного суду м. Житомира від 17.01.2022 щодо розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 , в частині заявлення відводу складу суду.

Свої апеляційні вимоги аргументує тим, що суд першої інстанції допустив грубі порушення процесуального законодавства та прийшов до висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи.

Вказує на незаконність складу суду, який розглядав клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу його підзахисному, у зв`язку з тим, що в ході даного судового засідання він заявляв клопотання про відвід судді, яке було не розглянуто.

Зазначає, що наявність ризиків, на які суд посилається у своїй ухвалі стороною обвинувачення не доведено.

Вказує, що згідно чинних норм КПК України та відповідних рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) питання про обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є взаємопов`язаним із доведенням неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, здатних забезпечити належну процесуальну поведінку особи.

Крім цього посилається на те, що суд при прийнятті оскаржуваної ухвали послався лише на тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що само по собі не може бути підставою для обрання запобіжного заходу та підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами.

Зазначає також про те, що при прийнятті рішення щодо продовження його підзахисному запобіжного заходу суд не взяв до уваги дані про особу ОСОБА_7 , згідно яких останній має постійне місце проживання, є інвалідом 3-ї групи, потребує постійного медичного догляду у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

- адвокат ОСОБА_8 також просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронних засобів контролю.

Свої апеляційні вимоги аргументує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, необгрунтованою, винесеною з грубим порушенням норм процесуального законодавства та на підставі висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи.

Вказує, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу його підзахисному грунтується на припущеннях, а суд при розгляді цього клопотання, по суті послався лише на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, при цьому, не взяв до уваги дані про особу ОСОБА_7 , згідно яких останній одружений, має постійне місце проживання, є інвалідом 3-ї групи та потребує постійного медичного догляду.

Крім цього посилається на те, що суд, при вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу не взяв до уваги, що останній не залишав місце події, особисто зателефонував до працівників правоохоронних органів та знаходився на місці події до приїзду працівників поліції, не намагаючись переховуватись та вдаватися до втечі.

Вказує, що оскаржувана ухвала була прийнята неповним складом суду, при тому, як була можливість прийняти її колегіально.

Зазначає, що прокурором, всупереч вимог ст.184 КПК України не було надано обвинуваченому ОСОБА_7 клопотання про продовження запобіжного заходу та матеріалів, якими воно обгрунтовується.

Вказує, що суд, при розгляді цього клопотання протиправно не розглянув клопотання сторони захисту про відвід головуючого судді, не дослідив докази сторін про наявність чи відсутність вини обвинуваченого, а також не надав значення тому, що прокурор у своєму клопотанні не зазначив доказів, які підтверджують склад злочину в якому обвинувачується ОСОБА_7 , не зазначив, де ці докази знаходяться та час їх дослідження.

Крім цього, зазначає, що суд у змісті оскаржуваної ухвали не проаналізував можливості застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу. Посилається при цьому на аналіз окремих положень ЄСПЛ.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, прокурора, який заперечив щодо їх задоволення, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ст. 331 КПК України, суд, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за результатами розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ч. 1 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою прокурор подає не пізніше, ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити, в тому числі, і виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приписами статті 177 КПК України встановлено, що однією з підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує ризики, зазначені у ст. 177 цього Кодексу, а також на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Згідно п.20.5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою може розглядатись одним із суддів складу колегії суддів.

Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Крім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи, завжди має бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено у разі засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, врахував тяжкість вичиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно яких останній має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, є інвалідом 3-ї групи.

Крім цього, суд першої інстанції послався на те, що при прийнятті рішення, суд повинен забезпечити не лише права обвинуваченого , але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагають від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а також зазначив, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час може забезпечити лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою, тим самим проаналізував можливість застосування відносно обвинуваченого інших запобіжних заходів.

Враховуючи викладене у сукупності, а також окремі положення у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ, у змісті яких зазначено, що суворість призначеного покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, апеляційний суд вважає, що вказані в ухвалі суду першої інстанції ризики, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК України не зменшились, а тому й підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу немає.

З приводу апеляційних доводів сторони захисту про незаконність складу суду, яким було прийнято оскаржуване рішення, то такі доводи є безпідставними.

Так, з журналу судового засідання від 17.01.2022 вбачається, що під час розгляду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, стороною захисту був заявлений відвід головуючому судді ОСОБА_1 , яка, згідно вказаних вище положень п.20.5 розділу ХІ КПК України розглядала дане клопотання про продовження запобіжного заходу одноособово.

За результатами розгляду зазначеного відводу, стороні захисту було відмовлено в його задоволенні, з тих підстав, що питання про відвід суддів у кримінальному провадженні, яке здійснюється колегіально вирішується тим же самим складом суду.

Апеляційний суд погоджується з такою позицією суду першої інстанції, а також враховуючи зазначені вище положення ч.1 ст.81 КПК України вважає, що суд першої інстанції дане клопотання про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_7 розглянув законним складом суду.

Щодо апеляційних доводів адвоката сторони захисту про те, що прокурор завчасно не вручив обвинуваченому та його захисникам копії клопотання про продовження запобіжного заходу, то вищевказаний факт не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки, згідно вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Крім цього, не є підставою для зміни на менш суворий запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 апеляційні доводи про незадовільний стан здоров`я останнього, оскільки в матеріалах провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_7 не може утримуватись в умовах слідчого ізолятору чи в місцях позбавлення волі.

Будь-яких інших порушень, які б могли стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 17 січня 2022 року, якою обвинуваченому у кримінальному провадженні № 288/1628/20 ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, на 60 днів, по 17 березня 2022 року без зміни.

В порядку ст.404 КПК України - зобов`язати начальника ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України в Житомирській області» організувати медичне обстеження ОСОБА_7 та у разі необхідності надати медичну допомогу останньому.

Про результати виконання ухвали повідомити Житомирський апеляційний суд.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її оголошення й оскарженню не підлягає.

Судді: