ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7850/21 Номер провадження 11-сс/814/760/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем
судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчук від 26 серпня 2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 та накладено арешт на автомобіль MAZDA 323, н.з. НОМЕР_1 , 1966 року випуску, з ідентифікаційним номерним позначенням кузова " НОМЕР_2 ", володільцем якого є ОСОБА_6 , з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування вказаним майном до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Визначено місцем зберігання наведеного транспортного засобу територію майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області.

Постановлення такого судового рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором доведено необхідність арешту автомобіля MAZDA 323, н.з. НОМЕР_1 , 1966 року випуску, який має значення для забезпечення кримінального провадження, за існування достатніх підстав вважати, що є доказом злочину та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Крім того, слідчим суддею зазначено, що у зв`язку із необхідністю проведення із наведеним речовим доказом ряду експертних досліджень та необхідних слідчих дій, транспортний засіб необхідно передати на зберігання на територію майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчук від 26 серпня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що слідчим суддею не враховано позицію добросовісного набувача ОСОБА_6 та не передано автомобіль на відповідальне збрегінання, оскільки відсутні будь-які підстави вважати, що з цим транспортним засобом вчинятимуться дії, які перешкоджатимуть проведенню досудового розслідування чи будуть спрямовані на псування майна.
Крім цього, ОСОБА_6 зазначає про те, що у клопотанні прокурора та оскаржуваній ухвалі не зазначено відомостей щодо власника автомобіля, що, на думку автора апеляційної скарги, є необхідним для правильного накладення арешту на транспортний засіб.
Учасники провадження були повідомлені про місце, дату та час апеляційного розгляду, однак у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились та водночас прокурор, володілець майна і його представник заявили клопотання про здійснення апеляційного розгляду за їх відсутності.
Перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що Кременчуцьким РУП ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 серпня 2021 року за №0001372, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.
З даних протоколу виданого ДП "Сетам" №524570 та акту про проведені електронні торги від 26 лютого 2021 року вбачається, що відповідно до ст.61 Закону України "Про виконавче провадження" було передано на реалізацію автомобіль MAZDA 323, н.з. НОМЕР_1 , 1966 року випуску.

04 лютого 2021 року за результатами проведення електронних торгів щодо продажу автомобіля MAZDA 323, н.з. НОМЕР_1 , 1966 року випуску, визнано переможцем ОСОБА_6 , яким транспортний засіб було придбано за сумою 49777 гривень. Свідоцтво про реєстрацію наведеного автомобіля та ключі від нього не вилучались, є відсутніми у матеріалах виконавчого провадження та вважаються втраченими (а.с. 12-13).

03 березня 2021 року ДУ "Сетам" передано ОСОБА_6 автомобіль MAZDA 323, н.з. НОМЕР_1 , 1966 року випуску, що підтверджується актом видачі майна переможцю електронних торгів від 03 березня 2021 року (а.с. 18).

Разом з тим, 20 серпня 2021 року експертом Полтавського НДЕКЦ МВС України у результаті дослідження ідентифікаційних номерних позначень автомобіля MAZDA 323, н.з. НОМЕР_1 , 1966 року випуску, встановлено, що номерне позначення кузова піддавалось зміні не в умовах заводу-виробника, шляхом перезакріплення частини деталі з номерним позначенням кузова " НОМЕР_2 " (а.с. 5).

Цього ж дня дізнавачем СД Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області проведено огляд місця події, а саме ділянки оглядового майданчика ТСЦ за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено, зокрема, автомобіль MAZDA 323, н.з. НОМЕР_1 , 1966 року випуску, з ідентифікаційним номерним позначенням кузова " НОМЕР_3 ", що підтверджується протоколом огляду місця події від 20 серпня 2021 року (а.с. 7-9).

21 серпня 2021 року дізнавачем СД Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області згаданий вище транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, що підтверджується постановою від 21 серпня 2021 року (а.с. 19).

25 серпня 2021 року прокурор Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на автомобіль MAZDA 323, н.з. НОМЕР_1 , 1966 року випуску, з ідентифікаційним номерним позначенням кузова " НОМЕР_2 ", з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування вказаним майном до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку, з метою збереження речового доказу.

26 серпня 2021 року слідчим суддею Автозаводського районного суду м. Кременчук задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на зазначений вище транпсортний засіб з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування вказаним майном до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

З таким висновком погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Положеннями статті 3 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язок контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, при цьому, окреслено межі такого захисту діяти в порядку, передбаченому КПК України.
Частиною першою, пунктом 7 частини другої статті 131 КПК України встановлено, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження, в тому числі арешт майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчим суддею при накладенні арешту на майно з метою необхідності збереження речового доказу, встановлено, що матеріальний об`єкт, який вилучено у ході огляді місця події а саме автомобіль MAZDA 323, н.з. НОМЕР_1 , 1966 року випуску, з ідентифікаційним номерним позначенням кузова " НОМЕР_2 ", має значення для забезпечення кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину та наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, встановленим у ст.98 КПК України.

У свою чергу, задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту, слідчий суддя, як убачається з оскаржуваної ухвали, заслухавши думку прокурора, пояснення володільця майна та його представника, вивчивши дане клопотання, дослідивши матеріали додані до нього, перевірив дотримання слідчим вимог ст. 171 КПК України та встановив, що клопотання містить відповідне обґрунтування підстав та мети накладення арешту.
Колегія суддів погоджується з таким висновком і вважає, що автомобіль MAZDA 323, н.з. НОМЕР_1 , 1966 року випуску, з ідентифікаційним номерним позначенням кузова " НОМЕР_2 ", відповідає критеріям ст.98 КПК України та правильно на даній стадії кримінального провадження визнаний речовим доказом. Тобто, слідчий суддя, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на вказане вище майно, у зв`язку з чим доводи апелянта про відсутність підстав для накладення арешту на майно є неспроможними.
Так, наведена вище сукупність доказів дає достатні підстави вважати, що транспортний засіб MAZDA 323, н.з. НОМЕР_1 , 1966 року випуску, є матеріальним об`єктом, який містить відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки даний автомобіль був об`єктом кримінально-протиправних дій.
Установивши доведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України та з огляду на необхідність проведення із наведеним речовим доказом ряду експертних досліджень і слідчих дій, слідчим суддею обгрунтовано накладено арешт на автомобіль з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування вказаним майном. Так, зважаючи на вид матеріального об`єкта, на який накладено арешт та встановлені вище обставини цього провадження, зберігання наведеного речового доказу не в органу досудового розслідування, не зможе у повній мірі гарантувати збереження його доказових властивостей, з тим, щоб орган досудового розслідування у подальшому зміг виконати завдання, передбачені ст.2 КПК України. Крім того, слід зазначити, що з огляду на доведеність достатніх підстав вважати, що автомобіль був об`єктом кримінально-протиправних дій (номерне позначення кузова піддавалось зміні не в умовах заводу-виробника), то наразі навіть у випадку формального повернення автомобіля володільцю майна, останній не матиме змоги користуватись транспортним засобом за його призначенням.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
На даний час потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.
При цьому, всупереч доводам апелянта, колегія суддів зауважує, що слідчий суддя з наявних у матеріалах справи даних, правильно встановив, що саме інтереси ОСОБА_6 зачіпає накладення арешту на автомобіль MAZDA 323, н.з. НОМЕР_1 , 1966 року випуску, й останній має дійсні право та інтерес у його поверненні як володілець майна, який після придбання автомобіля прибув до ТСЦ для його реєстрації, а тому доводи апеляційної скарги щодо неправильного вирішення клопотання слідчого є неспроможними.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Водночас слід зазначити, що судове рішення слідчого судді про арешт майна, не перешкоджає володільцю майна, у подальшому, у разі порушення органом досудового розслідування принципу розумних строків, навівши обґрунтовані мотиви, звернутись до слідчого судді з клопотанням у порядку ст.174 КПК України.
Так, у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчук від 26 серпня 2021 року без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4