ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Павлівка Машівського району Полтавської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
15.10.2021 близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що його дії є непоміченими, шляхом пошкодження вхідних дверей, проник до сараю на території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав спортивний велосипед, вартістю 4800 грн., кутову шліфувальну машинку «ИЖ УШМ 1300», вартістю 672 грн., які належать потерпілому ОСОБА_5 .
Після того, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку загальним розміром 5472 грн.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Обвинувачений не оспорював фактичних обставин та доказів по справі, об`єм викраденого та його вартість не заперечував.
Показав, що у встановлений судом спосіб, час і місці проник на територію домоволодіння і за відсутності сторонніх осіб, ривком пошкодив двері у сарай, звідки викрав велосипед з алюмінієвою рамою без назви та болгарку «ИЖ», які вирішив залишити собі для власного користування. Згодом віддав велосипед у сервісний центр на діагностику, де його було вилучено. Кутову шліфувальну машинку «ИЖ» зберігав за місцем свого проживання та добровільно її видав працівникам поліції.
Будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, звернувшись із відповідним клопотанням про розгляд справи за його відсутності. У наданому клопотанні потерпілий ОСОБА_5 питання про призначення покарання залишив на розсуд суду, але прохав суворо обвинуваченого не карати та зазначив про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , думку прокурора, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.
З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти власності.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, неодружений, офіційно не працевлаштований, займається підробітками, за місцем проживання характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, під спостереженням лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.
Інших обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, думку потерпілого, який прохав обвинуваченого суворо не карати, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень необхідним і достатнім є покарання в межах санкцій ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженої особи без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за її поведінкою та виконанням покладених на неї судом обов`язків.
Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність у нього негативних характеристик, його ставлення до вчиненого, дійсне, відверте, а не уявне визнання ним своєї провини та осуд своєї поведінки, наявність постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, беручи до уваги позицію прокурора, який вважав можливим призначити обвинуваченому покарання з випробуванням, та думку потерпілого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні, цивільний позов до обвинуваченого заявлено не було. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались і з урахуванням процесуальної поведінки обвинуваченого, суд не вбачає підстав для застосування до нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 03 (трьох) років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування цього покарання, на підставі ст.ст.75,76 КК України якщо він протягом однорічного строку випробування не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази у справі:
велосипед та болгарку, які передані на зберігання потерпілому - залишити ОСОБА_5 , як йому належні;
аркуш із зошиту залишити у матеріалах кримінального провадження, який зберігається у сторони обвинувачення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Ленінський районний суд м.Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження теж мають право отримати копію вироку.

Суддя
Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1