Справа № 489/1213/22
Провадження № 1-кс/489/464/22
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

31 березня 2022 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , ознайомившись з клопотанням дізнавача СД ВП № 2 МРУП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000176 від 30.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

СД ВП № 2 МРУП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000176 від 30.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за фактом підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «BMW 323 i», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 .

31.03.2022 до суду надійшло клопотання дізнавача ОСОБА_2 про арешт автомобіля марки «BMW 323 i», н.з. НОМЕР_1 , вилученого 29.03.2022 в ході огляду місця події, з метою забезпечення його збереження як речового доказу.

Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Частина 1 статті 64-2 КПК України визначає, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Згідно з ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Системний аналіз викладених норм дає підстави слідчому судді дійти висновку, що із клопотанням про арешт майна третьої особи має право звернутися виключно прокурор.

З клопотання вбачається, що дізнавач просить накласти арешт на автомобіль марки «BMW 323 i», н.з. НОМЕР_1 , що був вилучений у ОСОБА_3 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_4 .

При цьому в клопотанні не визначено процесуальний статус особи, на майно якої слідчий просить накласти арешт. Проте з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що у вказаному кримінальному провадженні підозра жодній особі не повідомлена.

Таким чином, оскільки в даному кримінальному провадженні на час звернення до слідчого судді відсутні підозрювані, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, вважається майном третьої особи, а тому з клопотанням про його арешт, відповідно до ст. 64-2 КПК України, повинен звертатися виключно прокурор.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: зокрема, підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак всупереч вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні не вказано підстави накладення арешту на автомобіль у кримінальному провадженні, яке здійснюється за фактом саме підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, та в клопотанні відсутній опис обставин щодо того, що номери вузлів та агрегатів вищевказаного транспортного засобу на момент його вилучення мають якісь зміни чи сліди втручання або перероблення, у зв`язку з чим виникла б необхідність його арешту.

Більш того, у випадку виявлення під час огляду ознак зміни маркувальних позначень на агрегатах вказаного транспортного засобу вказані відомості мають бути внесені до ЄРДР за ознаками відповідного кримінального правопорушення, яке передбачає вчинення таких протиправних дій із вилученим автомобілем.

Натомість з клопотання та витягу з ЄРДР вбачається, що СД здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа, при цьому відомості до ЄРДР про підроблення та/або зміну маркувальних позначень вузлів та агрегатів вищевказаного транспортного засобу не вносилися.

Вказане свідчить про те, що в клопотанні не вказано підстави та мету накладення арешту на марки «BMW 323 i», н.з. НОМЕР_1 , у кримінальному провадженні, яке стосується використання підробленого документа.

Також дізнавач зазначає, що накладення арешту на вказаний автомобіль є необхідним з метою його збереження в якості речового доказу, проте в матеріалах клопотання відсутні відомості про визнання вилученого транспортного засобу речовим доказом по вказаному кримінальному провадженню.

Крім того, в клопотанні не вказано, який саме визначений ч. 1 ст. 170 КПК України спосіб арешту (позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном) просить накласти дізнавач на вилучене майно.

Також у клопотанні не вказано повні ідентифікуючі відомості про вилучене майно, зокрема не зазначено номер кузова, шасі, рами вищевказаного транспортного засобу, його колір та рік випуску.

Крім того, в клопотанні не вказані контактні відомості про володільця вилученого транспортного засобу ОСОБА_3 (місце проживання, контактний номер телефону) для його повідомлення про дату та час розгляду клопотання про арешт майна з метою виконання вимог ст. 172 КПК України, а також з метою забезпечення загальних засад змагальності та рівності сторін з врахуванням скорочених строків розгляду подібної категорії клопотань, що унеможливлює вчасне повідомлення учасників іншим чином, з врахуванням того, що вказаний у клопотанні власник автомобіля ОСОБА_4 проживає на території АР Крим, яка на даний час є тимчасово окупованою територією України, що унеможливлює його належне та своєчасне повідомлення про розгляд вказаного клопотання.

Також до матеріалів клопотання не додано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яке б підтверджувало відомості про вилучений транспортний засіб (марку, модель, колір, ідентифікаційні номери тощо), а також його власника.

Крім того, до матеріалів клопотання не додано відповідного процесуального документа (постанови, доручення тощо) про те, хто є уповноваженим дізнавачем та процесуальним керівником у кримінальному провадженні, що наділяло б його правом звернення до слідчого судді із вказаним клопотанням.

Наведене свідчить про те, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Вище наведене є підставою для повернення клопотання прокурору для усунення виявлених недоліків.

Керуючись статтями 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання дізнавача СД ВП № 2 МРУП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000176 від 30.03.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України - повернути прокурору та встановити строк у сімдесят дві години для усунення виявлених недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1