Справа №:755/6822/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" липня 2020 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
законних представників обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у закритому судовому засіданні питання доцільності продовження строку дії застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та питання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

у судовому засіданні суд поставив на обговорення питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 .
При обговоренні питання прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 мотивуючи тим, що ризики які були при обранні запобіжного заходу передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились. Крім того, просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , оскільки вони можуть переховуватися від суду та перешкоджати цим судовому розгляду.
Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_9 заперечували проти клопотання прокурора, оскільки стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, на які посилається прокурор, крім того просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Інші захисники у вирішенні питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу підтримали думку захисника ОСОБА_4 .
Захисник ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_10 заперечували проти клопотання прокурора щодо обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби ОСОБА_10 , оскільки воно повинно бути обґрунтованим та подане у письмовому вигляді з дотриманням норм КПК України.
Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_11 також заперечували проти клопотання прокурора щодо обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби ОСОБА_11 , оскільки воно повинно бути обґрунтованим та подане у письмовому вигляді з дотриманням норм КПК України.
Вислухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали судового провадження, суд приходить до наступного:
відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За приписами статті 177 КПК України підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.
При вирішені даного питання, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства.
Відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" (Заява N 40107/02) Суд нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявнику своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" ( 980_009 ) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).
Відповідно до положень ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
Прокурор, посилаючись на те, що на даний час ризики продовжують існувати, такі як вчинення обвинуваченим дій спрямованих на ухилення від суду та перешкоджанню судового розгляду, а також вчинення інших кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Суд вважає, що зазначені у промові прокурора ризик вчинення інших злочинів обвинуваченим ОСОБА_9 є переконливими, оскільки за час судового розгляду цього кримінального провадження, 13.06.2019 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_9 визнано винним за ст. 198 КК України, 24.07.2019 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_9 визнано винним за ч. 1 ст. 121 КК України, що свідчить про схильність останнього до вчинення злочинів.
Крім того, суд приходить до висновку про доведеність ризиків переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від суду, оскільки встановлено, що останній систематично не з`являвся у судові засідання без поважної причини, до нього неодноразово застосовувались примусові приводи, що у свою чергу свідчить про його легковажне та безвідповідальне ставлення до кримінального провадження та про його намір перешкоджати належному проведенню судового розгляду.
Тобто, наведені у клопотанні прокурора ризики, запобігання яких є метою та підставою застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.
Крім цього слід зазначити, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового слідства, потерпілий та свідки не допитані, матеріали кримінального провадження не досліджувались, однак неналежна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме неявка у судові засідання до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перешкоджала розгляду справи у розумні строки.
Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які приймались до уваги при обранні суду не подавалось. Клопотання захисника не містить достатніх підстав для зміни запобіжного заходу, тож підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 суд не вбачає.
Таким чином, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, у тому числі й на домашній арешт, крім того на даний час у суду не має достовірних даних, що стан його здоров`я перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , оскільки вважає, що на даний час не відпали ризики, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою та виправдовують подальше тримання ОСОБА_9 в умовах ізоляції від суспільства.
Щодо обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , суд зважає на те, що стороною обвинувачення суду не було надано будь-яких доказів ризику того, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 можуть чинити вплив на свідків у даному кримінальному повадженні, переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч.2 ст. 194 КАК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
На підставі викладеного, суд надходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання прокурора, щодо обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , оскільки в ході розгляду вказаного клопотання прокурора останнім не було надано у розпорядження суду будь-яких доказів, які б були достатніми для суду, щоб надійти до висновку про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дійсно існують і тільки застосування запобіжного заходу може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, адже в ході тривалого судового розгляду обставини, які слугували підставою для обрання та продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби на даний час мінімізовані настільки, що не можуть виправдовувати необхідність застосування відносно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 199, 331, 372, 376, 392 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України до 06 вересня 2020 року включно.
У задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 відмовити.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено о 08-00 год 10 липня 2020 року

Суддя