Дата документу 10.11.2021 Справа№ 336/3436/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/3436/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/337/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001681, за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 6 жовтня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єревана республіки Вірменії, громадянина Білорусі, не одруженого, має вищу освіту, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 6 жовтня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Згідно вимог ст. 76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покладено на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Позов ОСОБА_8 до ТДВ «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди 56676,00 грн. та матеріальної шкоди 48950,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні в сумі 9153,20 грн.

Скасовано арешт на автомобіль «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2020 року.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 24.05.2020 року, приблизно о 14 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Мерседес Е270», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Кругової з боку вул. Іванова в напрямку вул. Червоної в м. Запоріжжі.

В цей же час ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині вул. Кругової у зустрічному для водія ОСОБА_7 напрямі.

Під час руху на закругленні проїзної частини праворуч, розташованому в районі будинку № 57, водій ОСОБА_7 , діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та в порушення вимог п. 11.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу», не переконався в безпеці своїх дій та змінив напрямок руху ліворуч, в результаті чого допустив виїзд керованого ним транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення передньою частиною кузова власного автомобілю із передньою лівою бічною частиною зустрічного транспортного засобу під керуванням ОСОБА_10 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 30 від 23.06.2020 року, внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, що спричинили його смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 в лікарні, а саме: на обличчі поверхнева рана у зовнішнього краю лівої надбрівної дуги; садно у зовнішнього краю лівої очної щілини; в області тулуба садно на лівій бічній поверхні грудної клітки; забій легенів; розрив селезінки, брижі тонкого кишківника; на верхніх кінцівках садна на тильній поверхні лівої кисті; синець на рівні лівого ліктьового відростку; на нижніх кінцівках закритий уламковий перелом лівої стегнової кістки; відкритий переломовивих 1-го пальця правої стопи; рана на передній поверхні правого гомілково-ступеневого суглоба; поверхнева рана у нижній третині лівого от стегна; садна на передній поверхні колінних суглобів.

Всі ушкодження, окрім виявлених на обличчі, у сукупності, у живих осіб мали б ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, у даному випадку перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_10 , яка безпосередньо настала від поєднаної травми тулуба та кінцівок, котра супроводжувалася забоєм легенів, розривом селезінки, брижі тонкого кишківника з крововиливом у черевну порожнину, закритим уламковим переломом лівої стегнової кістки, відкритим переломовивихом 1-го пальця правої стопи. Травма ускладнилася респіраторним дистрес-синдромом дорослих, двобічною гнійною бронхопневмонією, порушенням діяльності дихальної, сердцево-судинної систем з розвитком поліорганної недостатності, котра у даному випадку стала безпосередньою причиною смерті.

Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи за експертним напрямом дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди № 9-470 від 17.06.2020 року, порушення вимог п.п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками. Технічна можливість водія ОСОБА_7 уникнути зіткнення залежала від виконання ним вимог зазначених вище пунктів ПДР України, в цей же час ОСОБА_10 не мав технічну можливість уникнути зіткнення.

В апеляційній скарзі заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи обставини кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, суд в порушення вимог закону на підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги, в судових дебатах прокурора, який прохав задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого та потерпілу, які заперечували проти її задоволення, вирок суду просили залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

З апеляційної скарги вбачається, що висновок суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, прокурор не оскаржує.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Разом з цим, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більш п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно зі ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

При цьому, додаткові покарання підлягають реальному і самостійному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який вину у скоєнні злочину визнав повністю, розкаявся, раніше не судимий, має постійне місце проживання, не одружений, офіційно не працевлаштований, матеріально допомагає потерпілій.

Щире каяття обвинуваченого суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання. Обставин, що обтяжують покарання суд не встановив.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, та, на підставі ст. 75 КК України, звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків згідно ст. 76 КК України.

При цьому, суд, приймаючи рішення при ухваленні вироку про застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України, безпідставно звільнив його від відбування з випробуванням не лише від основного, але й від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Згідно з ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не дотримавшись вищевказаних вимог закону, порушивши положення ст.ст. 75, 77 КК України, необґрунтовано звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування з випробуванням не тільки від основного, а й від додаткового покарання, внаслідок чого неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, через неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, що є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання, з ухваленням нового вироку.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд апеляційної інстанції погоджується з видом та розміром, як основного, так і додаткового, покарання, призначеного судом першої інстанції за ч. 2 ст. 286 КК України. Разом із цим, суд вважає за необхідне, на підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 та приходить до висновку про необхідність її задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 6 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4