Справа № 646/4/22
№ провадження 1-і/646/1/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.01.22 року м.Харків
Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:
судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,
представників потерпілої ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_12 ,
представника служби у справах дітей ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0001649 від 26.10.2021р. за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.383 КПК України,

встановив:
До Червонозаводського районного суду м.Харкова надійшов обвинувальний акт у вищевказаному кримінальному провадженні №0001649 від 26.10.2021р. за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.383 КПК України.

Прокурор подав до суду клопотання, яким просить продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою на час судового провадження строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора обгрунтовано тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, у тому числі, тяжкого. Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_14 , потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_15 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та потерпілому ОСОБА_16 тяжкі тілесні ушкодження. Також ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.383 КК України, тобто у завідомо неправдивому повідомленні органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення. Обвинувачений був затриманий 27.10.2021р. о 00 годині 30 хвилин в порядку ст.208 КПК України та того ж дня йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. 24.12.2021р. орган досудового розслідування повідомив ОСОБА_5 про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 та ч.1 ст.383 КК України. 28.10.2021р. слідчим суддею Київського районного суду м.Харкова було застосовано запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою без визначення застави. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 21.12.2021р. строк тримання ОСОБА_5 під вартою продовжено до 26.01.2022р. включно без визначення застави. Сторона обвинувачення вважає, що винуватість ОСОБА_5 підтверджується зібраними у провадженні матеріалами досудового розслідування, у тому числі, протоколом огляду місця ДТП, показаннями потерпілих та свідків, висновками судових експертиз, а також іншими матеріалами кримінального провадження. На цей час не зменшилися ризики, які були підставою для обрання ухвалою слідчого судді від 28.10.2021р. запобіжного заходу відносно обвинуваченого та які передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення. Сторона обвинувачення вважає, що про наявність цих ризиків свідчить та обставина, що обвинувачений, опинившись на свободі, має можливість перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, переховуватися від суду, усвідомлюючи, що ним скоєно тяжкий злочин, за вчинення якого передбачена максимальна міра покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років. Отже, з метою уникнення кримінальної відповідальності він може переховуватися від суду на території України або виїхати за межі держави, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, які передбачені ст.2 КПК України. Крім того, про наявність цього ризику свідчить та обставина, що обвинувачений під час його доставлення до лікарні «ХМКЛШНМД ім.проф.Мєщанінова» після ДТП надав невірні анкетні дані, назвавшись іншим ім`ям та надавши неправдиві відомості про адресу проживання. Також він намагався покинути приміщення лікарні та був затриманий працівниками поліції. При цьому поводив себе зухвало та цинічно. Крім того, під час перебування у вказаному закладі охорони здоров`я обвинувачений, використовуючи телефон іншої особи, здійснив виклик на номер «102» та повідомив про нібито викрадення автомобілю INFINITI Q50, реєстраційний номер НОМЕР_1 , переслідуючи умисел ввести слідство в оману та відвести від себе підозру. Також сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, буде мати можливість здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілих, які є знайомими обвинуваченого. На думку сторони обвинувачення, ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Про наявність цих ризиків свідчить відсутність достатнього контролю за поведінкою обвинуваченого та впливу на нього батьків. Так, інкриміновані йому кримінальні правопорушення вчинені у період дії встановлених ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19.05.2021р. примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля в період часу з 22.00 години до 06.00 години строком на 1 рік та передачі під нагляд його матері, яка на момент вчинення злочину була відсутня на території України. Крім того, 18.09.2021р. о 02.10 год. та о 02.25 год. працівниками УПП в Харківській області було складено два протоколи про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом без посвідчення водія, та за ч.1 ст.122 КУпАП, а саме за порушення вимог дорожнього знаку 5.16 по смузі ліворуч та здійснення руху прямо. Вказані протоколи направлені до суду для розгляду по суті. Під час їх складання обвинувачений поводив себе цинічно та погрожував працівникам поліції. Незважаючи на вказані обставини обвинувачений продовжував керувати транспортним засобом без посвідчення водія до настання ДТП 26.10.2021р., що свідчить про відсутність контролю та впливу на нього з боку батьків. Окрім цього, обвинувачений вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення під час іспитового строку, який був встановлений вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05.07.2021р.

Прокурор в судовому засіданні підтримав своє клопотання до доводи, якими воно обгрунтоване.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти клопотання, посилаючись на недоведеність прокурором існування ризиків, зазначених у клопотанні. Крім того захисник зазначає про те, що прокурор наводить ризики без змін, незважаючи на те, що з моменту обрання обвинуваченому запобіжного заходу та продовження його строку пройшов певний час. На думку захисника, ці ризики нічим в клопотанні прокурора не обгрунтовані, а грунтуються лише на припущеннях. Тому, на її переконання, достатнім запобіжним заходом відносно обвинуваченого є домашній арешт. Крім того, обвинувачений пояснив, що на адресу його сім`ї та його захисника надходять погрози.

Потерпілі та їх представники в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора та зазначили, що обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності та вчинив нові кримінальні правопорушення під час іспитового строку, встановленого вироком суду. Наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків, у тому числі, родинних, не була стримуючим фактором для вчинення ним кримінальних правопорушень. Крім того, домашній арешт не може забезпечити виконання тих процесуальних завдань, для яких застосовується запобіжний захід, оскільки його батьки не виконують належним чином своїх обов`язків по контролю за його поведінкою.

Представник служби у справах дітей покладалась на розсуд суду при вирішенні клопотання прокурора.

Вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001649 від 26.10.2021р., ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 та ч.1 ст.383 КК України.

За правилами ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.383 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, оскільки санкцією цієї норми передбачене покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до двох років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, є тяжким злочином, і санкція цієї правової норми передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

27.10.2021р. обвинувачений був затриманий в порядку ст.208 КПК України.

До обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 21.12.2021р. було продовжено строк тримання обвинуваченого під вартою до 26.01.2022р. без визначення застави. Підставами такого рішення слідчого судді були наявність обгрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме, ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні. Також слідчим суддею приймалася до уваги та обставина, що обвинувачений в момент його доставлення до закладу охорони здоров`я після ДТП повідомив невірні анкетні дані, заначивши іншу адресу проживання, та намагався покинути приміщення лікарні, що ним не заперечувалося.

Щодо особистої ситуації неповнолітнього обвинуваченого, то він є громадянином України та має постійне місце проживання у м.Харкові, є студентом Харківського державного автотранспортного коледжу. До обвинуваченого як до неповнолітнього застосовувалися примусові заходи виховного характеру, а також він був раніше судимий.

Так, ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19.05.2021р. у справі №646/733/20 було застосовано до неповнолітнього ОСОБА_5 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки ч.1 ст.125 КК України, примусові заходи виховного характеру, а саме: обмеження дозвілля в період часу з 22.00 години до 06.00 години строком на один рік, а також передання під нагляд матері ОСОБА_17 до досягнення повноліття.

Крім того, вироком того ж суду від 05.07.2021р. у справі №646/736/20 ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Отже, у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень у період застосування до нього вищевказаних заходів виховного характеру та іспитового строку.

При цьому, як вбачається з вищевказаних судових рішень, і суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки ч.1 ст.125 КК України, і кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, були вчинені обвинуваченим з використанням пневматичного пістолету.

Ці обставини свідчать про відсутність належного та достатнього контролю за поведінкою неповнолітнього обвинуваченого та впливу на неї з боку його батьків.

Також у судовому засіданні обвинувачений не заперечував тієї обставини, що в момент його доставлення до закладу охорони здоров`я після ДТП він повідомляв невірні анкетні дані про себе.

На цей час судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато, отже судом безпосередньо ще не допитувалися свідки та потерпілі у кримінальному провадженні.

При цьому, як пояснив у судовому засіданні обвинувачений, деякі з потерпілих є його знайомими. Одна з потерпілих є неповнолітньою особою.

Отже, проаналізувавши усі вищевказані обставини у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вони свідчать про наявність ризиків вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, переховування від суду, а також незаконного впливу на потерпілих.

Що стосується більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого, у тому числі, домашнього арешту, який, на думку сторони захисту, є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, то з наведених вище підстав, суд приходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, який не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам, а отже, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою.
При цьому, з урахуванням сукупності всіх встановлених обставин, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, хоча й обмежує права та свободи останнього, однак відповідає характеру суспільного інтересу, підставам та меті його обрання, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України суд не визначає розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.177, 183, 331, 369-372, 484, 488, 492 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 березня 2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її оголошення.
Суддя ОСОБА_1