Справа №293/1438/21
Провадження № 1-кп/293/180/2022
УХВАЛА
11 лютого 2022 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000536 від 04 квітня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Черняхів Житомирської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Черняхівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який перебуває в умовах утримання СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)».

В судовому засіданні прокурор просила продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою без права внесення застави, строком на 60 діб, згідно поданого 10.02.2022 клопотання, мотивуючи тим, що ризики, які були при обранні запобіжного заходу, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились.

Обвинувачений заперечив щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник у судовому засіданні заперечив щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого. Вказав, що ризики, зазначені прокурором у клопотанні, відсутні, всі свідки допитані судом та надали показання, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та двох дітей, тому захисник заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, потерпіла ОСОБА_7 також зазначила про наявність ризику незаконно впливати на свідків.

Заслухавши думку учасників провадження, судом встановлено наступне.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 24.12.2021 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22.02.2022. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 19.01.2022 залишено без змін вказану ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 24.12.2021.

Відповідно ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, суд враховує вік, сімейний та майновий стан обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий: 31.03.2016 вироком Черняхівського районного суду Житомирської області за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, 02.07.2020 вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області за ч. 2 ст. 125 КК України, до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки та звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України зі встановленням іспитового строку 1 рік, що на думку суду переконливо свідчить про суспільну небезпечність його особи та схильність до вчинення злочинів.

Наявність на утриманні в обвинуваченого сім`ї та двох дітей не є переконливим доводом для можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту, не зможуть гарантувати, що він не продовжить вчиняти злочини.

Обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, є достатніми, та на час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, підтверджують наявність достатніх підстав вважати, що заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, не зменшилися і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні сукупності злочинів, зокрема злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, та з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від суду; може незаконно впливати на потерпілих та свідків, яким відомі обставини вчинення ним злочину з метою побудови власної версії захисту та виправдання своїх дій; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, суд враховує серйозність звинувачення та суворість передбаченого покарання, в разі доведеності вини ОСОБА_4 .

Вказані ризики виправдовують продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою та свідчать, що жоден інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.

Даних щодо неможливості за станом здоров`я обвинуваченого перебувати в СІЗО суду не надано.

Також безпідставними є доводи захисника про недоведеність ризику впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні. При встановленні наявності вказаного ризику, суд враховує, що останньому відоме місце проживання, як потерпілих, так і свідків в даному кримінальному провадженні, а тому й, в такому випадку, можливості обвинуваченого незаконно впливати на них.

Крім того, суд знаходить безпідставними і доводи захисника про недоведеність наявності ризику вчинення ОСОБА_4 інших кримінальних правопорушень. Так, сама поведінка обвинуваченого свідчить про можливість та високий ризик вчинення ним нового злочину, виходячи з того, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення в категорії злочинів проти життя та здоров`я особи, а в попередньому засуджений за злочин проти життя та здоров`я особи, а саме щодо матері обвинуваченого.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки він обирався не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченого та певних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте на даний час обставини, на які посилається сторона захисту, як на підставу відмови у продовженні запобіжного заходу, існували і на час обрання та продовження запобіжного заходу та були враховані судом, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на строк 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)» відносно ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України, строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 12.04.2022, включно.

В задоволенні клопотання захисника про заміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали направити учасникам судового провадження та СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)».

Ухвала в частині запобіжного заходу може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Суддя ОСОБА_9