Номер провадження: 11-кп/813/2347/21
Номер справи місцевого суду: 498/793/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 02 листопада 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ст.348 КК України, у кримінальному провадженні №0000092 від 04.05.2019 року,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою продовжено у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на шістдесят днів, тобто до 31.12.2021 року.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що прокурором доведено наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, які продовжують існувати, та свідчать про те, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваною ухвалою, зазначивши, що вона є незаконною та необґрунтованою з огляду на наступні обставини:

- подане прокурором клопотання ідентичне змісту попередніх клопотань сторони обвинувачення, у клопотанні містяться лише шаблонні формулювання, окрім того прокурором було порушено вимоги ч.3 ст.184 КПК України;

- клопотання прокурора подано до суду з порушенням процесуального строку звернення з даним клопотанням, встановленого КПК України;

- наявне у справі клопотання прокурора не містить підпису захисника на останньому аркуші, що свідчить, про те, що відповідне клопотання не було вручено захиснику за 3 години до початку розгляду клопотання.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Обвинувачений та його захисник доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали. Окрім того, захисник звернув увагу апеляційного суду на те, що ОСОБА_8 має достатні соціальні зв`язки, які дозволяють застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, зокрема, обвинувачений має постійне місце проживання, не переховувався від органів досудового розслідування, сам з`явився до Роздільнянського ВП, в обвинуваченого є неповнолітні діти та дружина, окрім того має постійне джерело доходу займається сільським господарством.
За час перебування обвинуваченого під вартою змінились обставини, що стали підставою обрання такого запобіжного заходу.
Наданий час всіх свідків та потерпілих вже було допитано, докази у справі вже також було досліджено.
Прокурор, заперечуючи проти задоволення апеляційної, скарги зазначив, що ризики, наведені у клопотанні прокурора, задоволеного оскаржуваною ухвалою, неодноразово досліджували під час судового розгляду та продовжують існувати. Окрім того, зазначає, що таке клопотання було вручено обвинуваченому, який відмовився засвідчувати такий факт своїм підписом, що підтверджується відповідною відміткою на останньому аркуші клопотання, засвідченої підписами конвоїрів.
Прокурор звернув увагу, що після вчинення інкримінованого правопорушення обвинувачений три доби переховувався від органу досудового розслідування, також обвинувачений вже вчиняв протиправні дії відносно фігурантів даного кримінального провадження.

Мотиви апеляційного суду.
Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, з зазначених матеріалів вбачається, що в провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження №0000092 від 04.05.2019 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.348 КК України.

Щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд встановив належне обґрунтування судом наявності зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які були заявлені у клопотанні прокурора та були встановлені в попередніх ухвалах суду,передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, продовжують існувати та виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції дотримався при розгляді клопотання прокурора приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України.
Обставини, заявлені захисником ОСОБА_7 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, про те, що за час перебування обвинуваченого під вартою змінились обставини, що стали підставою обрання такого запобіжного заходу, жодними доказами підтверджено не було.
Крім того, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано прийнято до уваги, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, зважаючи на таке.

Апеляційний суд приймає до уваги, що у суді першої інстанції вже було допитано свідків сторони обвинувачення, втім зауважує, що відповідно до ч.14 ст. 352 КПК України свідок може бути допитаний повторно в тому самому або наступному судовому засіданні за його клопотанням, за клопотанням сторони кримінального провадження або за ініціативою суду, зокрема, якщо під час судового розгляду з`ясувалося, що свідок може надати показання стосовно обставин, щодо яких він не допитувався.

А отже те, що свідків вже було допитано у суді першої інстанції не є обставиною, що невілює ризик можливого впливу обвинуваченим на свідків. Перебування у статусі обвинуваченого може викликати у ОСОБА_8 активні дії щодо впливу на свідків, схиляння їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також слід зазначити, що посилання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, не переховувався від органів до судового розслідування, сам з`явився до Роздільнянського ВП, в нього є неповнолітні діти та дружина, окрім того він має постійне джерело доходу, не є достатньо переконливими обставинами, щоб нівелювати встановлені слідчим суддею ризики та жодним чином не свідчать про неможливість вчинення обвинуваченим спроб переховування та впливу на свідків в подальшому.
Обставини щодо перебування на утриманні обвинуваченого дитини, належними доказами стороною захисту підтверджено не було, сам по собі факт наявності у особи дитини не підтверджують прийняття активної участі у її вихованні та перебуванні на утриманні.
Крім того, захисником не надано будь-яких документів на підтвердження доводів щодо працевлаштування обвинуваченого, розміру та джерел його доходів.
Щодо посилань апелянта напорушення прокурором процесуального строку звернення з даним клопотанням, встановленого КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Посилання ж захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на те, що відповідне клопотання не було врученою захиснику за 3 години до початку розгляду клопотання, що підтверджує відсутність відповідної відмітки на останньому аркуші клопотання, апеляційний суд відхиляє та звертає увагу на таке.

Дійсно, відповідно до п. 3 ч.3 ст.184 КПК України, клопотання про застосування запобіжного заходу повинно містити підтвердження того, що обвинуваченому було надано копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що таке клопотання прокурора було вручено обвинуваченому, який відмовився засвідчувати такий факт свої підписом, що підтверджується відповідною відміткою на останньому аркуші клопотання, засвідченої підписами конвоїрів.
Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби обвинуваченого ухилитися від органів розслідування й суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а відтак відхиляє посилання захисника на формальність та шаблонність заявлених прокурором та встановлених судом ризиків.
Водночас, апеляційний суд знаходить слушними зауваження захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачений постійно перебуває під вартою, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.
Аналіз наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.
Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 02 листопада 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ст.348КК України, у кримінальному провадженні №0000092 від 04.05.2019 року залишити без змін.
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України щодо розумних строків розгляду даного кримінального провадження.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4