ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
Справа № 991/970/22
Провадження № 1-кс/991/981/22
У Х В А Л А
10 березня 2022 рокумісто Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

в с т а н о в и в :
14.02.2022 до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга за підписами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України (далі НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР).
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 14.02.2022 відкрито провадження за вказаною (а.с. 29).

Обґрунтування скарги
Зі змісту скарги вбачається, що 03.02.2022 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 направили до НАБУ заяву про вчинення ОСОБА_6 та його представником ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, а також суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_8 , окремими суддями Апеляційного суду Київської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного суду України кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364 та ч. 1 ст. 368 КК України. Однак, як стверджують заявники, відомості, викладені у їх заяві від 03.02.2022, не були внесені до ЄРДР протягом 24 - х годин з моменту її подання.
У зв`язку з цим, заявники звернулися до Вищого антикорупційного суду зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи НАБУ та просять слідчого суддю наступне:
?визнати протиправною бездіяльність уповноважених службових осіб НАБУ щодо невнесення відповідних даних до ЄРДР на підставі заяви від 03.02.2022;
?зобов`язати уповноважених осіб НАБУ внести відповідні відомості до ЄРДР за їх заявою від 03.02.2022.

Позиція та доводи учасників судового провадження
Уповноважений представник НАБУ, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився. Втім, до початку судового розгляду подав до Вищого антикорупційного суду письмові пояснення, в яких прохав у задоволенні скарги відмовити та провести судовий розгляд у відсутність представника НАБУ.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи у відсутність заявників, слідчий суддя приймає до уваги наступні обставини.

Так, скарга ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надійшла до Вищого антикорупційного суду 14.02.2022. У судове засідання 16.02.2022 прибув заявник ОСОБА_3 та пояснив, що заявниця ОСОБА_5 не може з`явитися до суду через похилий вік, а також те, що заяву про вчинення кримінального правопорушення та скаргу до суду від імені нього та заявниці ОСОБА_4 підписані особисто ним, так як остання постійно проживає за межами України, а він представляє її інтереси в суді. На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_3 приєднав до скарги нотаріально посвідчену довіреність, видану 20.08.2021 громадянкою Королівства Іспанія ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) строком на п`ять років та пояснив, що свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю він не має.
У судовому засіданні ОСОБА_3 було роз`яснено, що виходячи зі змісту заяви про вчинення кримінального правопорушення, у випадку внесення відповідних відомостей до ЄРДР, ОСОБА_4 набуде статус потерпілої, тому її інтереси може представляти лише особа, яка у кримінальному провадження має право бути захисником, тобто адвокат (ч. 1 ст. 58 КПК України). Після цього слідчим суддею було задоволено клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи для укладення угоди з адвокатом.
Перед судовим засіданням, призначеним на 23.02.2022, на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_3 , в якому він повідомляв, що 22.02.2022 ним укладено угоду про надання правничої допомоги з адвокатом ОСОБА_11 , проте ОСОБА_3 прохає відкласти судове засідання у зв`язку з хворобою останнього.
Перед судовим засіданням, призначеним на 10.03.2022, на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_3 , в якому він прохає про відкладення судового засідання у зв`язку із запровадження на території України воєнного стану.
Від захисника ОСОБА_11 будь-яких клопотань щодо відкладення судових засідань або доказів на підтвердження поважності причин неприбуття до суду не надходило. Разом з цим, слідчий суддя увертає увагу на те, що приєднана до клопотання ОСОБА_3 від 23.02.2022 копія позитивного результату дослідження ОСОБА_11 на Ковід-19 від 14.02.2022 не замінює медичного висновку з встановленого зразка та не може бути підведенням поважності причин неприбуття в судове засідання 23.02.2022 та 10.03.2022.
Окрім того, слідчий суддя констатує, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні запроваджено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Цей Указ затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2402-ІХ.
Згідно зі ст. 122 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Аналіз норм КПК дає підстави стверджувати, що здебільшого ним не визначається порядок здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану, виняток становлять ч. 1 ст. 34 та ст. 615 КПК України.
Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Отже, виходячи саме із загальних засад кримінального провадження, слідчий суддя вирішуватиме питання можливості розгляду в умовах воєнного стану скарги на бездіяльність уповноваженої особи НАБУ за відсутності заявника.
За змістом статті 306 КПК України розгляд скарги на бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника.
Поряд із цим, КПК України не визначає, яким чином діяти слідчому судді у разі, якщо в Україні запроваджений воєнний стан, а учасники кримінального провадження з об`єктивних причин не мають можливості взяти участь у судовому засіданні.
З цього приводу суд зазначає, що до загальних засад кримінального провадження віднесені, серед іншого змагальність сторін та диспозитивність.
Так, згідно з ч. 2 ст. 22 КПК України cторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, а відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Слідчий суддя також зауважує, що ч. 6 ст. 22 КПК України зобов`язує суд створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Слід констатувати, що в умовах воєнного стану, у зв`язку з безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, суд (слідчий суддя) об`єктивно позбавлений можливості створити сторонам умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, окрім як у спосіб, який би у теперішніх умовах з одного боку забезпечив безпеку учасників кримінального провадження, працівників суду та суддів, а з іншого дав можливість здійснювати правосуддя в умовах воєнного стану, у тому числі з метою оперативного вирішення порушених сторонами кримінального провадження питань.
На переконання слідчого судді, до таких способів (засобів), зокрема належать: (1) проведення судового провадження в режимі відеоконференції або (2) вирішення окремих питань за відсутності сторін кримінального провадження. Власне, обидва ці способи можуть використовуватись судом в умовах воєнного стану, в залежності від конкретних обставин, що склалися.
Такої ж думки притримується і Верховний Суд у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зокрема в листі зазначено, що усі клопотання, які надходять на розгляд слідчих суддів, мають розглядатись у межах строків, установлених КПК України, однак за можливості - невідкладно. Якщо через об`єктивні обставини учасник кримінального провадження не може брати участь у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою технічних засобів, визначених КПК України, як виняток можна допускати участь такого учасника в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою інших засобів, при цьому треба звернути увагу на роз`яснення такому учаснику його процесуальних прав та обов`язків. Також, ураховуючи об`єктивні обставини, як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі підозрюваного, з належною мотивацією такої процедури розгляду.

З огляду на накладене, слідчий суддя вважає, що розгляд судом скарги на бездіяльність уповноваженої особи НАБУ в умовах воєнного стану за відсутності заявника не суперечитиме вимогам КПК України та загальним засадам кримінального провадження. До того ж це не призведе до обмежень прав і свобод людини і громадянина, обмеження яких згідно зі ст. 64 Конституції України заборонені навіть в умовах воєнного стану.
Разом з цим, слідчий суддя звертає увагу на те, що заявник ОСОБА_3 , прохаючи про відкладення судового розгляду 10.03.2022, послався лише на те, що на території України запроваджено воєнний стан, проте не зазначив об`єктивних обставин, які фактично перешкоджають йому дістатися до Вищого антикорупційного суду або іншої судової установи на території України для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Також ОСОБА_3 не зазначив обставин, які перешкоджають йому брати участь в розгляді справи в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.
Окрім того, слідчий суддя зауважує на те, що заява про вчинення кримінального правопорушення та скарга до суду від імені ОСОБА_4 підписана неуповноваженою особою, а заявниця ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_11 у будь-який процесуальний спосіб на виклики в судове засідання не відреагували.
З огляду на викладене та враховуючи положення ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність заявників та представника заявника.
Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Мотиви слідчого судді
Дослідивши матеріали справи, вважаю, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Частиною першою статті 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (пункт 4 частини 5 статті 214 КПК України).
Бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає їх невнесення впродовж 24 годин після подання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Отже, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, порядок формування та ведення якого затверджується Офісом Генерального прокурора.
Порядок внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 за № 298. Згідно з пунктом 1 глави 2 розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України.
Аналіз вищезазначених положень дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь - які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення для того, щоб технічно внести дані відомості до відповідних розділів реєстру. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність його ознак. Такими даними є фактичне зазначення відомостей, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Отже, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.
Крім того, норми чинного кримінального процесуального законодавства встановлюють обов`язок здійснити фіксування наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, достатніх для реалізації завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України, а не будь-якої інформації, направленої особою як заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи вказане, слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та з`ясовуючи чи наділена уповноважена особа НАБУ обов`язком вчинити певну процесуальну дію - внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зобов`язаний надати оцінку не лише доводам скарги на бездіяльність, а й заяви (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що 03.02.2022 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подано до НАБУ заяву про ймовірне вчинення ОСОБА_6 та його представником ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України. Також в зазначеній заяві міститься інформація про нібито вчинення суддями, а саме: суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_8 , суддями Апеляційного суду Київської області: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , суддями судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та суддями Верховного суду України судової палати у цивільних справах: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364 та ч. 1 ст. 368 КК України (а.с. 9 16).
В обґрунтування своїх доводів заявники зазначають, що в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_8 перебувала справа 357/9723/14?ц за позовом ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 до Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області, третя особа ОСОБА_23 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_23 до Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 про визнання права власності на майно в порядку спадкування.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2014 позовні вимоги ОСОБА_21 та інших про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволені, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_23 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом відмовлено.
23.12.2014 ухвалою Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу на вказане судове рішення відхилено, а рішення залишено без змін.
05.03.2015 ухвалою Вищого спеціалізованого суду касаційну скаргу відхилено, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області залишено без змін.
29.04.2015 ухвалою Верховного суду України відмовлено у допуску до провадження Верховним судом у вказаній справі.
Заявники стверджують, що ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, тобто надали суддям неправомірну вигоду в своїх інтересах, з метою отримання позитивного для нього судового рішення у справі № 357/9723/14?ц. Вказане, на думку заявників, підтверджується тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 постійно перед і після засідання проводили час у кабінеті судді. Крім того, ОСОБА_6 на звинувачення ОСОБА_3 про участь у корупційній схемі з підкупу суду, заявляв, що це правда і ОСОБА_3 нічого не зможе довести.
Щодо вчинення суддями кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364 та ч. 1 ст. 368 КК України, заявники вказують, що судді, зазначені в скарзі та заяві, можливо отримали неправомірну вигоду від ОСОБА_6 за прийняття рішень на користь останнього.
Листом НАБУ від 04.02.2022 вих. № 11-188/3218, підписаним керівником управління по роботі з громадськістю, було повідомлено ОСОБА_3 (для інформування інших заявників) про невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР (а.с. 6 8).

Розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на вирішення заявниками, дослідивши приєднані до скарги матеріали, доходжу до висновку, що доводи заявників про вчинення кримінальних правопорушень фактично зводяться до їх незгоди з судовими рішеннями. Втім, ухвалення суддею, у межах своїх повноважень, судового рішення об`єктивно не може розглядатися як вчинення злочину, а є підставою для оскарження цього рішення у визначеному процесуальним законом порядку.
У справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 01.12.2004 № 19 - рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно - правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.
Крім цього, згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь - який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в п. 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі № 21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».
Виходячи із положень, закріплених в ст. ст. 14, 106 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. ст. 126, 129 Конституцій України, рішення суду, дії або бездіяльність суддів під час здійснення правосуддя, підготовки, розгляду справ у судових інстанціях, звернення рішення до виконання тощо можуть оскаржуватися виключно в апеляційному та касаційному порядку.
З наведених вище правових норм можна зробити висновок, що висловлення незадоволення рішеннями суддів шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених статтями 126 та 129 Конституції України.
При розгляді питання, що стосується невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується суддів, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013.
Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь - які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь - якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив: «...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин».
Разом із цим, необхідно звернути увагу, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Не оцінюючи обґрунтованість заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на предмет наявності ознак складу злочинів, слідчий суддя вважає очевидним, що в ній відсутні об`єктивні дані, які дійсно свідчать про вчинення ОСОБА_6 та його представником ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, а також суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_8 , окремими суддями Апеляційного суду Київської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного суду кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364 та ч. 1 ст. 368 КК України.
Також слідчий суддя звертає увагу, що прохання заявників, в частині визнання бездіяльності уповноважених осіб НАБУ протиправною, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки ст. 307 КПК України не наділяє слідчого суддю такими повноваженнями.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307 КПК України,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1