ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2866/21 Справа № 201/9380/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
обвинуваченого
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, -
В с т а н о в и л а:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 18 листопада 2021 року. Встановлено, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, є 18 листопада 2021 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувались при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене максимальне покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі, при цьому, судовий розгляд кримінального провадження не розпочинався, у зв`язку з чим, враховуючи принцип безпосереднього дослідження доказів судом, обвинувачений ОСОБА_6 має можливість незаконно вплинути на потерпілу, свідків та переховуватись від суду, а отже, з урахуванням наявності зазначених ризиків, а також з огляду на тяжкість вчиненого злочину, характеру інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 стороною обвинувачення діянь, строку покарання, яке може бути йому призначено, враховуючи особу обвинуваченого, який не має зареєстрованого місця проживання, фактично мешкає у м. Полтава, не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, беручи до уваги обставини, визначені у ст. 178 КПК України, суд прийшов до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, який не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам, а отже, суд вважав за необхідне клопотання прокурора задовольнити і продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою та з врахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України, без визначення розміру застави.
- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не погодилась з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року та відмовити у задоволенні клопотання прокурора в повному обсязі. Обрати ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі - цілодобовий домашній арешт.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що всі зібрані в ході до судового розслідування докази свідчать про невинуватість ОСОБА_8 .
Вказує, що ОСОБА_6 було затримано неподалік від місця події, що свідчить про те, що він не намагався сховатися, швидко залишити місце події, а навпаки стояв розмовляв із батьками потерпілої.
Посилається на те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки - проживає у м.Полтаві разом із батьками, має джерело доходу, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботі.
Вважає, що ризик впливу на свідків є припущенням слідчого та не підтверджується жодним доводом та доказом. Свідок ОСОБА_9 вже допитаний слідчим, про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів попереджений. Запобігти даному ризику цілком можливо встановивши обов`язок підозрюваного не спілкуватись із свідками по кримінальному провадженню.
Щодо впливу на потерпілу ОСОБА_10 зазначає, що ОСОБА_6 , постійно проживає у м. Полтаві, а місцем проживання потерпілої є м. Дніпро, що є значно віддаленим, таким чином даний ризик просто формально зазначеним.
ОСОБА_6 не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування, суду, знищувати, спотворювати речові/докази, впливати на свідків, навпаки він зацікавлений у доведеності власної позиції.
Вважає, що жодного належного та допустимого доказу, який вказував би на те, що більш м`який запобіжний захід в даному випадку не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого сторона обвинувачення не надала.
Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілу.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років, який не має зареєстрованого місця проживання, офіційно не працевлаштованого, а тому будучи обізнаними про покарання, обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілу.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Доводи ж захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також про неврахування судом даних про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом у сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки. До того ж, зазначені захисником обставини апеляційний суд вважає такими, що в цілому не зменшують встановлених судом ризиків, оскільки судовий розгляд кримінального провадження наразі триває, і вказані ризики дійсно продовжують існувати, що було враховано судом першої інстанції під час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Колегія суддів також не приймає доводи апеляційної скарги щодо того, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, джерело доходу, раніше не судимий, оскільки ці обставини не зменшують ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.
Будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4