ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 645/1074/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2365/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 187, 296 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , без участі інших обвинувачених та їхніх захисників, питання щодо яких не вирішується, без участі потерпілих по справі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , належним чином повідомлених про розгляд справи, від частини з яких надійшли заяви про розгляд справи без них, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 04 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чкаловське Чугуївського району Харківської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, що проходив службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді розвідника-кулеметника, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України з призначенням покарання у виді трьох років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання, а саме з 10 06 2019 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор №27».
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Верхньозорянське Шевченківського району Харківської області, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України з призначенням покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_13 звільнено від відбування вказаного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю в 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Артемівка Печенізького району Харківської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_4 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України з призначенням покарання у виді двох років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_14 звільнено від відбування вказаного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю в 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Юрченкове Чугуївського району Харківської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, офіційно працевлаштованого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України з призначенням покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_15 звільнено від відбування вказаного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю в 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_13 на користь держави, витрати на проведення експертизи у розмірі 572 грн., по 286 грн. з кожного.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 , в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 на користь ОСОБА_11 , в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 на користь ОСОБА_10 , в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень.
Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 , в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 на користь ОСОБА_12 , в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень.
Знято арешт з майна накладеного згідно ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 12 2018 року.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Вказаним вироком встановлено, що 27 12 2018 року приблизно о 04 - 00 годині ОСОБА_14 разом з ОСОБА_7 , неповнолітнім ОСОБА_13 та неповнолітнім ОСОБА_15 , після сумісного вживання алкогольних напоїв біля метро «ім. А. Масельського» в м. Харкові, попрямували гуляти у бік вулиці Свистуна в м. Харкові, де на зупинці громадського транспорту трамваю маршруту № 26 за адресою: м.Харків, вул. Свистуна, 12, побачили раніше незнайомих їм ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які на той час очікували прибуття трамваю.
В цей час у ОСОБА_7 та ОСОБА_13 виник злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння майном останніх, поєднаний з насильством, яке є небезпечним для здоров`я потерпілих.
А у ОСОБА_14 та ОСОБА_15 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень з хуліганських мотивів потерпілим.
Реалізуючи кожен свій злочинний умисел, ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , неповнолітній ОСОБА_13 та неповнолітній ОСОБА_15 , підбігли зі спини до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , та почали одночасно наносити удари кулаками рук по голові потерпілим, а саме: ОСОБА_7 першим наніс один удар кулаком в область лівої частини обличчя ОСОБА_10 , від якого останній упав на сніг. В цей час, ОСОБА_14 одночасно наніс два удари кулаками рук по голові ОСОБА_12 , тим самим повалив останнього на сніг, а неповнолітній ОСОБА_15 почав наносити удари по тулубу. Неповнолітній ОСОБА_13 наніс два удари кулаками рук в область голови ОСОБА_11 , від яких останній втратив рівновагу та упав на землю. ОСОБА_7 , розуміючи, що потерпілі не чинять опору, забрав у ОСОБА_11 з кишені грошові кошти в сумі 319 гривень та відкрито заволодів мобільним телефоном «Nokia 1616», що належить ОСОБА_10 , вартістю 167 гривень. В цей час неповнолітній ОСОБА_13 забрав, тим самим відкрито заволодів мобільним телефоном «Samsung SM-G361H/DS», що належить ОСОБА_12 вартістю 950 гривень.
Своїми протиправними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_14 спричинили потерпілому ОСОБА_10 , тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітини з зламом 9-го ребра ліворуч по передній підм`язовій лінії, яка відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; синці на обличчі та голові, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Потерпілому ОСОБА_11 ОСОБА_14 та ОСОБА_13 були спричинені тілесні ушкодження у виді закритої тупої травми грудної клітини з переломами 8 та 9 ребер зліва, яка відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; синці та поверхнева забійна рана на голові, синець на правій руці, садна на голові та правій руці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Потерпілому ОСОБА_12 ОСОБА_14 та ОСОБА_15 були спричинені тілесні ушкодження у виді закритої тупої травми лівої половини грудної клітини з переломом 6 ребра по передньо-пахвовій лінії зі зміщенням, яка відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; синці на голові, тулубі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Крім того ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_13 кваліфіковано судом першої інстанції за ч.1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а дії ОСОБА_16 та ОСОБА_15 за ч.2 ст. 296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить про зміну вироку в частині пом`якшення ОСОБА_7 покарання, призначивши покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, вказує, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання не врахував, що на час вчинення останнім кримінального правопорушення, він був молодою людиною, якому виповнилося 18 років 9 місяців, в дитинстві останній був позбавлений батьківського піклування, виховувався у дитячому будинку. У судовому засіданні просив вибачення у потерпілих. Після вчинення кримінального правопорушення перебував на військовій службі за контрактом, від органів досудового слідства не переховувався.

З огляду на викладене, вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є занадто суворим (а.с. 39).

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просили про задоволення апеляційної скарги та про пом`якшення покарання ОСОБА_7 .

Прокурор не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду справи до апеляційного суду не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оскільки висновки суду щодо доведеності вини жодного з обвинувачених у вказаному кримінальному провадженні у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних вимог захисника обвинуваченого ОСОБА_7 щодо пом`якшення останньому покарання із застосуванням ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу ОСОБА_7 , який не одружений, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, на час вчинення кримінального правопорушення був учнем Чугуївського професійно-аграрного ліцею, за місцем навчання характеризувався посередньо, потребував постійного контролю, мав дуже багато пропусків занять без поважних причин, після вчинення кримінального правопорушення перебував на військовій службі за контрактом, без повідомлення органу досудового розслідування, через що перебував у розшуку з 14 05 2019 року по 10 06 2019 року, обставин, що пом`якшували б покарання судом не встановлено.

При цьому, обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Навівши зазначені обставини суд першої інстанції визначив обвинуваченому саме такий реальний строк покарання в межах санкції інкримінованої йому статті.

Таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є мінімальним, з передбачених санкцією інкримінованої йому статті.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Такі обставини, про які зазначає в своїй апеляційній скарзі апелянт в якості пом`якшуючих покарання, - як молодий вік обвинуваченого на момент вчинення ним кримінального правопорушення та позбавлення останнього батьківського піклування в дитинстві за своєю суттю та соціальною вагомістю не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим умисного кримінального правопорушення, і ні в якому разі не є чинниками, що виправдовують антисоціальну та жорстоку поведінку ОСОБА_7 . Їх наявність сама по собі за відсутності інших суттєвих обставин, що пом`якшують покарання, не може бути безумовною підставою застосування ст. 75 КК України.

Усі інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що інші альтернативні види покарань, окрім позбавлення волі, у даному випадку не будуть дієвими для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, визначених положеннями КПК України, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання в повній мірі є справедливим, достатнім,необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 04 2021 року по справі щодо обвинувачених:

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4