УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 712/13005/21
Провадження № 1-кс/712/6280/21

23 грудня 2021 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого третього слідчого відділу ( с дислокацією в м.Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві про закриття кримінального провадження № 0000276 від 12.11.2020р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України -

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2021 року заявник ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження № 0000276 від 12.11.2021.
В обґрунтування скарги посилається на те, що 28 жовтня 2021 року старшим слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 , який знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 17, винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000276 від 12.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 382 КК України. Ця постанова з повідомленням про закриття кримінального провадження в звичайному конверті поштового відправлення надійшла на її адресу і отримана нею 16.11.2021 року після її повернення з неврологічного відділення Третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги.
Ознайомившись зі змістом цієї постанови вважає, що це рішення слідчого в кримінальному провадженні №0000276, винесене передчасно, необґрунтовано, не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, порушує її законні права та інтереси і унеможливлює подальше здійснення повного та неупередженого досудового розслідування по зазначених в її заяві про кримінальне правопорушення фактах кримінальних правопорушень, що є злочинами проти правосуддя, які до того ж вчинені співробітниками поліції.
По-першу оскаржувана постанова не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства України. По-друге: зазначене рішення слідчого не лише є безпідставним і необґрунтованим, порушує права та законні інтереси потерпілого, а й перешкоджає забезпеченню ефективного розслідування в кримінальному провадження, встановлення осіб, які вчинили цей злочин, забезпечити надання суду належних, допустимих і достовірних доказів, запобігання злочинам. По-третє: рішення слідчого від 28.10.2021 року про закриття кримінального провадження також не є законним, оскільки винесене в кримінальному провадженні, по якому до ЄРДР внесено відомості зазначені саме в поданій нею заяві про вчинене відносно неї кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 382 КК України, що віднесене законодавцем до кримінальних правопорушень проти правосуддя, однак без забезпечення слідчим дотримання належної правової процедури на стадії досудового розслідувань, при порушенні її прав як заявника та потерпілого від цього кримінальному правопорушенні, яким саме їй заподіяно шкоду, оскільки до цього не лише не роз`яснено їй процесуальні права та взагалі не допитано по суті її заяви, а й навіть не вручено витягу з ЄРДР про реєстрацію цього кримінального провадження, що не може вважатись доказом забезпечення виконання завдань кримінального провадження визначених ст. 2 КПК України, як і положень ч. 1 ст. 1 КК У країни. По четверте: оскаржувана постанова від 28.10.2021 року винесена за результатами досудового розслідування, проведеного без дотримання вимог ч. 5 ст. 38, ст.ст. 84, 94, 2, 7 КК України, що в свою чергу підтверджується змістом цього рішення. По-п`яте: перше речення п. 1 статті Конвенції зобов`язує державу не тільки дотримуватись від умисного або незаконного позбавлення життя, але також вживати відповідних заходів для захисту життя тих, хто знаходиться під її юрисдикцією. По-шосте: кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. По-сьоме: слідчим безпідставно не враховано також те, що здійснення розслідування в цьому кримінальному провадженні без своєчасного забезпечення можливості участі в ньому потерпілого при забезпеченні і дотриманні належної правової процедури, за наявності поданої саме нею заяви про вчинене щодо неї кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, та за відсутності рішення слідчого передбаченого ч. 5 ст. 55 КПК України, не лише може призвести до чергового порушення прав та законних інтересів її як потерпілого, а й створити чергові перешкоди в забезпеченні ефективного розслідування, а також в запобіганні злочинам, тим більше, які вчиненні співробітниками поліції та контролюючих органів при використання службового становища, що в правій вій державі є неприпустимим.
Просить суд скасувати постанову старшого слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 від 28 жовтня 2021 року по кримінальному провадженню № 0000276 від 12.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України
Адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 в судовому засідання заперечував проти задоволення скарги.
Дослідивши матеріали скарги, заслухавши учасників процесу, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Статтею 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ). Окрім цього, згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Слід звернути увагу, що ЄСПЛ щодо здійснення ефективного досудового розслідування кримінальних поводжень, у п. 259 «Карабет та інші проти України», зазначив, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту.
Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст.94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Нормами ст.26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У свою чергу, слідчий, під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.
З положень ст.84 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
Відповідно до ст. 110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Встановлено, що в провадженні третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві перебували матеріали кримінального провадження № 0000276 від 12.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.
Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стала ухвала Черкаського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року про задоволення скарги ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб ГУНП, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за її заявою в порядку ст.214 КПК України щодо невиконання судового рішення - ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 19.05.2020р. про зобов`язання внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 від 04.05.2020р. про неправомірні дії особи по порушенню недоторканості житла та вимаганні коштів.
28 жовтня 2021 року старшим слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 0000276 від 12.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України винесено постанову про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 382 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. Обов`язковою умовою настання відповідальності за невиконання судового рішення є наявність у цьому рішенні вимоги . Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок за рішенням суду.
Невиконання судового рішення може проявлятися залежно від характеру вимоги зобов`язального характеру у цьому рішенні у бездіяльності зобов`язаної особи щодо здійснення передбачених законом або визначених судом заходів, спрямованих на виконання цього рішення.
Для встановлення факту умисного невиконання судового рішення має важливе значення з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати.
Під час розгляду вказаної скарги встановлено, що постанова від 25.06.2021 не вмотивована належним чином, оскільки не містить повного та об`єктивного дослідження слідчим всіх обставин справи, на які посилався заявник у заяві про вчинення кримінального правопорушення у співставленні до результатів проведених слідчих дій.
Зокрема, висновок про наявність підстав для закриття кримінального провадження № 0000276 слідчий мотивував тим, що на даний час ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 19.05.2020р. є виконаною шляхом внесення відомості у кримінальному провадженню № 0000160. Разом з тим, не мотивований висновок з посиланням на проведені у кримінальному провадженні № 0000276 слідчі дії про те, чи мав місце факт умисного невиконання судового рішення або перешкоджання у його виконання до моменту виконання, зокрема чи мала місце бездіяльність зобов`язаної особи щодо здійснення передбачених законом або визначених судом заходів, спрямованих на виконання судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя дійшов висновку, що спірна постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно, а тому підлягає скасуванню.
Що стосується посилання представника заявника щодо невиконання ухвали слідчого судді від 19.05.2020р. до даного часу у зв`язку з неправильною кваліфікацією у кримінальному провадженні № 0000160 не тільки за ознаками кримінального провадження, передбаченого ст.162 КК України, а не й за ст. 368 КК України, слідчий суддя під час досудового розслідування не вправі вирішувати питання щодо кваліфікації кримінального правопорушення, достатності доказів для тієї чи іншої кримінально правової кваліфікації особи та визначати, які саме процесуальні рішення мають бути прийняті при здійсненні кримінального провадження.
Кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, встановлення точної відповідності між фактичними обставинами й зафіксованими в кримінальному законі ознаками складу злочину. Надання певному діянню органом досудового розслідування правової кваліфікації не є процесуальною дією, що може бути предметом окремого оскарження, а являє собою результат діяльності органу досудового слідства, суду під час судового розгляду, що полягає у зібранні, дослідженні доказів за участю підозрюваного, обвинуваченого та їх оцінки.
Враховуючи викладене, скарга підлягає до задоволення в частині скасування постанови старшого слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 від 28 жовтня 2021 року по кримінальному провадженню № 0000276 від 12.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України про закриття кримінального провадження.
При новому розслідуванні слідчому слід виконати необхідні слідчі дії щодо з`ясування обставин про наявність чи відсутність складу (події) злочину, в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі і в залежності від встановленого прийняти обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи та доводів заявника.
Керуючись ст.ст. 303-307, 309 КПК України слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скасувати постанову старшого слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_6 від 28 жовтня 2021 року по кримінальному провадженню № 0000276 від 12.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.
Ухвала суду оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали проголошений 28 грудня 2021 року о 15 год. 50 хв.