"19" січня 2022 р. Справа № 363/2550/21
У Х В А Л А
19 січня 2022 року Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 розглянувши у відкритого судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000916 відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,-
встановив:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подала до суду клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, мотивуючи свою позицію тим, що ОСОБА_5 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у інше приміщення, вчиненому повторно. На даний час є достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від органів суду, може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили змінити на більш м`який запобіжний захід, а саме на домашній арешт. Обґрунтовували тим, що ризики прокурором не доведені.
Заслухавши думку учасників судового процесу, суд приходить до наступних висновків.
Строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується 29.01.2022 року, до спливу якого судове провадження завершеним бути не може.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Що стосується ризику втечі обвинуваченого, то відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Крім того, відповідно до частини 1 статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Як вбачається з ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.
Прокурор у клопотанні зробив лише посилання на ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 . У судовому засіданні прокурор стверджує, що на даний момент ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати, проте прокурор не навела будь-яких даних, які б давали підстави впевнитись у справжності таких тверджень, у зв`язку з чим клопотання прокурора задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який запобіжний захід, суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
Як вбачається із наданого акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом Вишгородської міської ради ОСОБА_6 від 01.12.2021 р. ОСОБА_5 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з дружиною - ОСОБА_7 та синами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Отже, враховуючи викладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме те, що обвинувачений має постійне місце проживання, одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також не доведення стороною обвинувачення збереження ризиків переховування обвинуваченого від судового слідства, вчинення іншого кримінального правопорушення та незаконного впливу на потерпілих, свідків, суд вважає за можливе змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження, тому клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу необхідно задовольнити та клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 177, 181, 183, 331, 369 КПК України, суд,-
ухвалив:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю строком на два місяці, тобто до 19 березня 2022 року включно.
Звільнити ОСОБА_5 негайно з-під варти в залі суду та покласти на нього зобов`язання прибувати до суду за першою вимогою; не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 , а також утримуватися від спілкування з потерпілими та зі свідками в даному кримінальному провадженні.
Строк дії ухвали до 19.03.2022 року включно.
Контроль за виконанням ухвали покласти на Вишгородський РУП ГУНП в Київській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю і повідомити про це суд.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали проголошено 21.01.2022 року 09-40 год.
Головуючий ОСОБА_1