Справа № 308/5833/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 жовтня 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю : слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000343 слідчого слідчого відділу Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, -
В С Т А Н О В И В :
Слідчий слідчого відділу Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.
В обгрунтування вимог клопотання посилається на те, що 26 червня 2017 року була оформлена спадщина на основі заповіту гр. ОСОБА_7 , стосовно квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і як наслідок вищевказана квартира стала належати на праві власності гр. ОСОБА_8 . Також перед смертю гр. ОСОБА_7 , було оформлено договір дарування на початку 2014 року, який оформляв нотаріус ОСОБА_9
23.05.2018 року, за словами гр. ОСОБА_8 , останній зустрівся із своєю колишньою дружиною ОСОБА_10 , в піцерії біля її роботи, а також біля нотаріальної контори де працює нотаріус ОСОБА_9 , та остання просила скласти заповіт на вищевказану квартиру їхню спільну доньку ОСОБА_4 , а також розпивали з нею алкогольні напої. Після цього ОСОБА_10 , запропонувала зайти до нотаріуса ОСОБА_9 , яка працювала поруч в будівлі та оформити заповіт, й сказала що цей нотаріус її знайомий. Гр. ОСОБА_11 стверджує, що ніякий договір дарування не підписував, та був у стані алкогольного сп`яніння.
За даним фактом було порушено два провадження за №0004061 та №0001773, у яких знаходяться необхідні документів для призначення почеркознавчої експертизи.
Крім, цього документи, які стосуються даної події знаходяться і в нотаріуса ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Враховуючи те, що вищевказане майно виступає предметом кримінального правопорушення, яке може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та може бути предметом вчинення -кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, у зв`язку з чим 17 березня 2021 року вказане майно, відповідно до ст. 98 КПК України, визнано речовим доказом , слідчий просить накласти арешт на квартиру за реєстраційним АДРЕСА_3 .
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив суд його задовольнити з підстав викладених у клопотанні . Окрім того вказав на наявність ризику відчуження даного нерухомого майна власником.
Власник майна в судове засідання не зявився.
Представник власника майна ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив та просив відмовити у його задоволенні за необгрунтованістю. Окрім того вказав, що в межах цивільної справи ухвалою суду було забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Заслухавши доводи учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування, кримінального провадження, відомості про яке 17.03.2021 року внесені до ЄРДР за №0000343, попередня правова кваліфікація ч.2 ст. 190 КК України.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 273106969 від 03.09.2021 квартира АДРЕСА_4 , на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України) .

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосуванняпризведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1ст.173КПКУкраїни).
Слідчим доведено, що квартира за реєстраційним АДРЕСА_3 виступає предметом кримінального правопорушення, яке може бути використаним, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та може бути предметом вчинення -кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, а відтак має значення речових доказів у кримінальному проваджені та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна, з метою збереження речових доказів та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання підлягає до задоволення.
Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.
Одночасно, слідчий суддя вважає, що слідчим дотримано вимог ст.ст. 170,171 КПКУкраїни і в клопотанні слідчого наявне обґрунтування необхідності арешту нерухомого майна , та конкретизовано підстави та мета накладення на них арешту.
Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто неможе бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільстві на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів не втручання в право власності, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, тому слідчий суддя вважає, що клопотання в частині накладення арешту обґрунтоване й підлягає до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.
За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту.
Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає.
Розяснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000343 слідчого слідчого відділу Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно задовольнити.
Накласти арешт на квартиру за реєстраційним АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності гр. ОСОБА_4 , шляхом заборони відчуження та розпорядження.
Копію ухвали вручити слідчому, прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 05.10.2021 року о 10-22 годині.
Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1