Справа № 345/3432/19
Провадження № 11-кп/4808/4/21
Категорія ст. 185 ч.3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Кукурудз
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000769 (№0000955) за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 18 лютого 2020 року, відносно ОСОБА_7 за ст. 185 ч.3 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 29.09.2015 року Калуським міськрайонним судом за ст. 185 ч.3 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки.

ОСОБА_9 за ст. 185 ч.3 КК України, (апеляційне провадження відносно якого зупинено ухвалою Івано Франківського апеляційного суду від 19.05.2021 року у зв`язку з розшуком, а матеріали кримінального провадження щодо нього виділено в окреме провадження),-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор, вважає вирок Калуського міськрайонного суду від 18.02.2020 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінально процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що в порушення вимог ст. 314-1 КПК України судом ухвалено вирок від 18.02.2020 року без витребування з уповноваженого органу пробації досудової доповіді стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 щодо якого ухвалено обвинувальний вирок за ст. 185 ч.3 КК України, що є істотним порушенням вимог КПК України.

Також вказує, що покарання призначене ОСОБА_7 не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Просить вирок Калуського міськрайонного суду від 18.02.2020 року щодо ОСОБА_7 за ст. 185 ч.3 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі, вважає вирок Калуського міськрайонного суду від 18.02.2020 року незаконним та необґрунтованим, так як суд першої інстанції при призначенні йому покарання в повній мірі не врахував пом`якшуючі обставини, а саме те, що він частково визнав свою вину, щиро розкаявся, потерпіла не має до нього претензій, та в судовому засіданні просила його суворо не карати.

Просить вирок Калуського міськрайонного суду від 18 лютого 2020 року змінити, застосувати щодо нього вимоги ст. 69 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання - 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вказано рахувати з часу фактичного затримання, а саме з 16.00 годин 25.06.2019.

Стягнуто із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 2512,16 грн. за проведення трасологічної експертизи ( висновок експерта № СЕ-19/109/12-376ТР/19 від 31.07.2019), та 471,03 грн. за проведення товарознавчої експертизи ( висновок експерта № СЕ-19/10-24-465ТВ/19 від 18.07.2019).

ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, а саме у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України та на підставі ст. 373 ч.1 п.2 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення виправдано.

Скасовано ОСОБА_9 обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою та звільнено його з-під варти в залі судового засідання.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що 25.06.2019 близько 00:00 годин ОСОБА_7 зустрівся із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження у АДРЕСА_1 , де вступив у злочинну змову з останнім з метою незаконного заволодіння чужим майном.

Того ж дня, ОСОБА_7 за попередньою домовленістю із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження направилися до складського приміщення ТзОВ «ТІК», що по АДРЕСА_2 , у якому потерпіла ОСОБА_10 зберігала свої товарно-матеріальні цінності, де близько 01 годин, шляхом зняття дерев`яного вікна, проникли у вказане складське приміщення.

Перебуваючи у вказаному приміщенні, ОСОБА_7 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження побачили алюмінієві раковини, які вирішили таємно викрасти.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 та особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження скориставшись тим, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, повторно, умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою, таємно викрали сім алюмінієвих раковин, загальною вагою брухту металі 52,25 кг, вартістю 1 140,62 грн.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання в порядку ст. 403 КПК України про відмову від поданої апеляційної скарги на вирок Калуського міськрайонного суду від 18 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 .

Заслухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає, що клопотання слід задовольнити та закрити апеляційне провадження, з наступних підстав.

Заявлене клопотання прокурора про відмову від апеляційної скарги не суперечить вимогам ст. 403 ч.1 КПК України, згідно якої особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Тому, колегія суддів порадившись на місці постановила закрити апеляційне провадження, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Калуського міськрайонного суду від 18 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 , у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги прокурора.

Щодо апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 учасники процесу зазначили наступне:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає її безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі, наводить доводи з приводу того, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання в повній мірі не врахував пом`якшуючі обставини, а саме те, що він частково визнав свою вину, щиро розкаявся, потерпіла не має до нього претензій, та в судовому засіданні просила його суворо не карати, однак судова колегія вважає їх безпідставними, так як вони були враховані судом при призначенні йому покарання.

Як вбачається з вироку, призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який на ОСОБА_11 обліку у психіатра не перебуває, однак знаходиться на «Д» обліку у Калуському наркологічному кабінеті з діагнозом «опійна наркоманія», має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив зазначений злочин.

Окрім цього, судом першої інстанції було взято до уваги характеристику з Калуського ВП ГУНП в Івано Франківській області, з якої вбачається, що ОСОБА_7 перебуває на профілактичному обліку у секторі провенції Калуського ВП ГУ НП в Івано Франківській області як раніше судима особа та особа, яка формально підпадає під адміністративний нагляд.

Також судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 в силу ст. 66 КК України: часткове визнання вини, сприяння розкриттю злочину, щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання, виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції, так як суд призначив покарання, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, як і не встановлено обставин для застосування ст.69 КК України та пом`якшення призначеного покарання.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду від 18.02.2020 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити - без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду від 18 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 за ст.185 ч.3 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4