Справа №345/1800/20
Провадження № 1-кп/345/122/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2021 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Дорогів Галицького району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, працюючого на посаді складальника в ТзОВ «Миро-Марк»,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України, -

за участю: прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_3

захисника : ОСОБА_5

потерпілого: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні хуліганства та у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Злочини вчинено за наступних обставин:

28.04.2020 близько 20.50 год. ОСОБА_3 перебував неподалік перехрестя вулиць Нижанківського та Панаса Мирного, що у місті Калуш, де в той час разом із своїми малолітніми дітьми 2006 року народження та 2008 року народження на велосипедах проїжджав ОСОБА_7 .. В громадському місці, маючи прямий умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, виявляючи зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і норм моральності, прагнучи при цьому показати свою зневагу до існуючих загальновизнаних правил і норм у суспільстві, ігноруючи загальноприйняті норми суспільної поведінки та демонстрації зверхності, у присутності малолітніх дітей ОСОБА_7 2006 року народження та ОСОБА_8 ,2008 року народження почав безпричинно образливо виражатись в його сторону, умисно, безпричинно, наніс два удари скляною пляшкою в ділянку голови зліва ОСОБА_7 , спричинивши йому забійно-рвану рану великого завитка лівої вушної раковини, які відповідно до висновку експерта №125 відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я та відкритий перелом нижньої щелепи зліва із зміщенням уламків, що викликало необхідність проведення операції (репозиція кісткових фрагментів і їх фіксація шинами ОСОБА_9 ), які відповідно до висновку експерта №125 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав, щиро розкаявся у вчиненому, однак зазначив, що обставин їхнього вчинення не пам`ятає,оскільки він перебував у стані алкогольного сп`яніння та ,крім того,їх з товаришем побили невідомі особи.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого просив врахувати позитивну характеристику, постійне місце роботи його вік та повне визнання вини обвинуваченим, часткове відшкодування маральної шкоди в розмірі 8 000,00 грн.,а при призначенні покарання просив застосувати ст.69 КК України.

Прокурор у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 296 КК України 1 рік обмеження волі, за ч. 1 ст. 122 КК України 1 рік 6 місяців обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

У судовому засіданні потерпілий пояснив,що 28.04.2020 близько 20.50 год. перебував з дітьми неподалік перехрестя вулиць Нижанківського та Панаса Мирного, що у місті Калуш. В цей час за сином,який рухався на велосипеді почав бігти нетверезий ОСОБА_3 з пляшкою спиртного в руці.Після того,як він зробив останньому зауваження ,той розвернувся та штовхнув велосипед сина,а після цього почав наносити йому удари в голову.Син схопив ОСОБА_10 за руки ззаді і повалив на землю та викликав поліцію.Цивільний позов підтримав в повному обсязі, вказав, що обвинувачений частково відшкодував завдану шкоду на суму 8000 грн.

В ході судового розгляду за клопотанням сторін обвинувачення та захисту в судовому засіданні допитані свідки, досліджені надані суду документи і встановлені такі обставини:

Допитані у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідки дали наступні покази.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснили, що обвинувачений,відреагувавши на зауваження батька та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, двічі вдарив його пляшкою по голові.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він являється працівником Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області та 28.04.2020 прибувши на виклик, побачив обвинуваченого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, суду, що 28.04.2020 чула тільки крик та шум, а потім сусіди попросили її викликати поліцію. Самого конфлікту не бачила.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він очевидцем події безпосередньо не був,а почув ,що на місці події є шум та збігаються люди.

Крім того, вина обвинуваченого доводиться наступними письмовими доказами:
Відповідно до протоколу огляду місця події від 06.05.2020 та фото таблицею до нього, об`єктом огляду являлась АДРЕСА_2 (а.с.81-82).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 06.05.2020 та фото таблицею до нього , потерпілий ОСОБА_7 за допомогою статиста відтворив обставини, які мали місце 28.04.2020 (а.с.83-86).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 06.05.2020 та фото таблицею до нього , свідок ОСОБА_7 за допомогою статиста відтворив обставини, які мали місце 28.04.2020 (а.с.87-90).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 06.05.2020 та фото таблицею до нього , свідок ОСОБА_8 за допомогою статиста відтворив обставини, які мали місце 28.04.2020 (а.с.91-94).

Із висновку експерта №125 від 22.05.2020 вбачається, що у ОСОБА_7 малися тілесні ушкодження: відкритий перелом нижньої щелепи зліва із зміщенням улаків, що викликало необхідність проведення операції (04.05.2020 репозиція кісткових фрагментів і їх фіксація шинами Васильєва); забійно-рвана рана великого завитка лівої вушної раковини, які утворились від дії тупих предметів, могли утворитись внаслідок нанесення ударів такими (можливо склянною пляшкою) у вказані вище ділянки (а.с.78-80).

Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак останніми такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Як наслідок, на переконання суду, яке ним сформоване у порядку ст. 94 КПК України, наявні в матеріалах кримінального провадження докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому немає об`єктивних підстав їм недовіряти.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, часткове відшкодування завданих збитків.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності дост.67 КК України, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст.50 КК України,покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 рокузі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, стан здоров`я, спосіб життя (працює, раніше не судимий, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його кваліфікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; з урахуванням тих обставин, що обвинувачений покаявся, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у виді виправних робіт.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Згідно ст.69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.
Під час розгляду справи встановлено, що обвинувачений щиро покаявся у вчиненому, частково відшкодував завдану моральну шкоду, потерпілий на суворому покаранні не настоює, а тому враховуючи пом`якшуючі обставини, суд вважає зниженням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину й приходить до переконання що слід перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.
При таких обставинах суд вважає, що виправлення й перевиховання обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства.
Щодо цивільного позову, заявленого позивачем, суд зазначає наступне.

Потерпілий подав суду цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином до ОСОБА_3 , який мотивує тим, що внаслідок протиправних дій останнього, він отримав тілесні ушкодження. Через отримані травми вимушено проходив курс лікування, придбавав медикаменти. Також, діями обвинуваченого йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у моральних і фізичних стражданнях. На підставі наведеного ОСОБА_7 просить суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 7000,00 грн. матеріальної шкоди, 120 000,00 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу у сумі 5208,00 грн.

Згідно вимог ст.127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Крім цього, згідно із вимогами ст.22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 23 ЦКУкраїни встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.23 ЦК України,моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку ушкодженням здоров`я.

Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачена можливість відшкодування моральної шкоди грішми. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуютьсявимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, звернути увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Згідно п. 3 даної Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Враховуючи обставини справи, суд вважає, що неправомірними діями обвинуваченого цивільному позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає у його тривалих душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях з приводу ушкодження його здоров`я; у порушенні звичного способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, а також обставини, при яких потерпілий отримав тілесні ушкодження, ступінь їх тяжкості та глибину його страждань. Дотримуючись принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги підлягаю частковому задоволенню і вважає достатнім для компенсації моральної шкоди є стягнення з обвинуваченого/цивільного відповідача на користь потерпілого /цивільного позивача 40 000 гривень.

Також судом враховано, що обвинувачений частково відшкодував завдану моральну шкоду на суму 8 000,00 грн.

Суд приходить до висновку, що з обвинуваченого на користь потерпілого слід стягнути 585,99 грн. матеріальних збитків, оскільки саме така сума документально підтверджена цивільним позивачем.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо вирішення питання по розміру процесуальних витрат понесених позивачем на правову допомогу, то суд виходить із тих міркувань , що до таких витрат належать витрати на правову допомогу. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілим та адвокатом ОСОБА_14 17.06.2020 було укладенодоговір про надання останньому правової допомоги, та згідно угоди отримав за свої послуги суму у розмірі 5208 грн., що підтвердив у судовому засіданні позивач та стверджено документально, що відповідає ст. 124 КПК України та ст. 137 ЦПК України. Наявність наданого стороною позивача доказу, який міститься у матеріалах справи, дає можливість суду визначити відповідність понесених стороною витрат наданій правовій допомозі та наявність підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_7 в частині стягнення на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 5208 грн.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.368-371,373-374,376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КК України та ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді виправних робіт строком на два роки за місцем роботи ,з відрахуванням двадцяти відсотків із суми заробітку в дохід держави;

за ч. 1 ст. 296 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді одного року виправних робіт за місцем роботи ,з відрахуванням десяти відсотків із суми заробітку в дохід держави.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів у виді виправних робіт строком на два роки за місцем роботи ,з відрахуванням двадцяти відсотків із суми заробітку в дохід держави .

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 585,99 грн. грн. матеріальної шкоди , 40 000,00 грн. моральної шкоди та 5208,00 витрат на правову допомогу.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Речові докази: завірену копію до госпітального протоколу №307, опис рентгенограми №2462,медичну довідку №307, рентгенограму №2462, медичну карту стоматологічного хворого №769, завірену копію карти виїзду № 333 повернути законним володільцям.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя