Справа № 204/255/21
Провадження № 1-кп/191/36/21
У Х В А Л А
іменем України

09 березня 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря- ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001288 від 10.12.2020 відносно ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого ФОП ОСОБА_7 , директора благодійного фонду «Сила трьох», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001288 від 10.12.2020 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою на два місяці, посилаючись на те, що ОСОБА_4 обвинувачуєтьсяу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2021 йому продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15.03.2021.

Станом на сьогоднішній день зазначене кримінальне провадження перебуває на розгляді у суді та винесення вироку у ньому виходить за межі строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , у зв`язку з чим сторона обвинувачення прийшла до висновку про необхідність продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , оскільки вважає про наявність наступних обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час своєї сили не втратили, обґрунтовано існують та підтверджуються матеріалами провадження, а саме:

- отримавши обвинувальний акт та усвідомлюючи невідворотність призначення покарання у вигляді реального позбавлення волі ОСОБА_4 буде переховуватись від суду, оскільки вчинив тяжке, особливо небезпечне, протиправне діяння, та може покинути територію Дніпропетровської області, та України; може впливати на іншого співучасника злочину ОСОБА_8 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, та який на даний час перебуває на свободі, з метою схиляння останнього до надання свідчень на свою користь, правопорушення вчинені за попередньо розробленим злочинним планом, за попередньою змовою групою осіб тобто існує стійкий, відпрацьований механізм їх вчинення;

- може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; може продовжити вчинювати аналогічні правопорушення.

Також зазначає, що інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення викликають суспільний резонанс, так як пов`язані з розповсюдженням на території Дніпропетровської області психотропних речовин у великих розмірах, що негативно впливає на здоров`я населення.
Захисники підозрюваного адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проти клопотання прокурора заперечували та просили змінити раніше обраний їх підзахисному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування клопотання зазначили, що прокурором не доведено існування жодного з ризиків, які зазначені ним у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, а саме, що ОСОБА_4 буде переховуватися від суду та може покинути територію Дніпропетровської області та України, а також може вплинути на свідків та спотворити речові докази, які мають значення для розгляд справи у суді. Натомість зазначають, що ОСОБА_4 має постійне місця проживання, раніше не судимий, має на утриманні матір батьків похилого віку , а також двох малолітніх дітей, дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, батька дружини, який хворіє на онкологічне захворювання. Крім того, ОСОБА_4 офіційно працює, має хвороби серця і потребує нагляду лікаря кардіолога з дотриманням раціонального режиму праці і відпочинку, уникнення нервових перенапружень, спеціалізованої дієти. Всі ці обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків.
Також захисниками обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.291 КПК України, а саме: в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вказано правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але відсутнє фактичне формулювання обвинувачення, а саме у тексті викладених обставин скоєння кримінального правопорушення не містяться конкретизовані данні скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_4 , а саме вказано « неустановлений слідством час...»» попередньо підготовленого місця «лабораторія», розташованої на території Синельниківського району Дніпропетровської області (більш точне місце слідством не встановлено), маючи при собі попередньо підготовлені матеріали та засоби......
Стороною обвинувачення в обвинувальному акті не зазначені всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та саме обвинувачення викладене не конкретизовано відносно ОСОБА_4 .
Крім того, в обвинувальному акті не має фактичного конкретизованого формулювання обвинувачення, а маються відомості про підозру, що підтверджується зібраними доказами, які не були відкриті ні обвинуваченому ні стороні захисту (його адвокатам), про що було вказано у протоколі надання матеріалів кримінального провадження для ознайомлення 15.01.2021 року.
Стороні захисту не були відкриті речові докази, які вказані в реєстрі до вказаного обвинувального акту, про що 11.01.2021 року в порядку ст.290 КПК України сторона захисту заявляла клопотання слідчому. Але слідчим вказані речові докази, які вказані в подальшому у реєстрі до обвинувального акту, надані не були. В результаті чого порушені права на захист обвинуваченного ОСОБА_4 .
Вважають, що незрозумілість та неконкретність обвинувачення, наявність в обвинувальному акті положень, що суперечать одне одному, тягнуть за собою порушення права на захист та є суттєвими порушеннями при складанні обвинувального акту, оскільки виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі на підставі такого обвинувального акта.
У зв`язку з тим, що в ході ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 та його захисникам не були відкриті та не було надано доступ до усіх речових доказів по даному кримінальному провадженню захисником обвинуваченого ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні було подано скаргу на процесуальну дію слідчого та прокурора ( в порядку ч.2 ст.303 КПК України), згідно з якою просить визнати протиправною та вчиненою з істотним порушенням КПК процесуальної дії , вчиненої слідчими СУ ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та процесуальним керівником - прокурором місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 , у термін з 30.12.2020 року по 15.01.2021 року, а саме надання доступу до матеріалів кримінального провадження, згідно ст. 290 КПК України, у зв`язку з не наданням підозрюваному ОСОБА_4 та стороні захисту згідно ст. 290 КПК України доступу до усіх речових доказів по данному кримінальному провадженню № 0001288.
Розглянувши клопотання сторін кримінального провадження, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисників, суд приходить до наступного.
Згідно з ч.3 ст.331 КПК України суд до спливу продовжуваного строку зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовжування тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно зі ст.177 КПК України підставою для застосування та продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а також незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.1, п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є тяжким та передбачає покарання до десяти років позбавлення волі, а тому з метою уникнення відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду. Наразі не затриманий інший співучасник злочину , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження та який перебуває на свободі, а тому існує ризик, що обвинувачений може впливати на вказаного співучасника з метою надання ним свідчень на його користь.

При цьому, суд вважає недоведеним стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на свідків, оскільки об`єктивних даних на підтвердження вказаного ризику суду не надано. Крім того, в цій частині суд погоджується й з доводами захисників щодо відсутності даних про можливий вплив на свідків, що також відповідає рішенню ЄСПЛ «Воляник проти України» від 02.10.2014.

Стосовно доводів захисників про відсутність інших ризиків, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.
Дійсно, ОСОБА_4 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має зареєстроване місце проживання, працює, характеризується позитивно, має на утриманні малолітніх дітей та інших непрацездатних осіб.
Однак, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.
Враховуючи викладене, існування ризиків, доведених стороною обвинувачення, передбачених п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою на два місяці.
Стосовно доводів обвинуваченого про відсутність доказів щодо вчинення ним інкримінованого правопорушення, суд вважає необхідним зазначити, що у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
Одночасно, суд вважає необхідним зазначити, що дійсно, відповідно до чисельних рішень ЄСПЛ, є неможливим продовження строку тримання особи під вартою на підставах, які не можна вважати достатніми. Після спливу певного часу судова влада зобов`язана привести інші вагомі підстави для подальшого утримання під вартою особи.
Щодо клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Підстави для повернення обвинувального акту прокурору визначені в ч.3 ст.314 КПК України, яким передбачено, що суд має право прийняти рішення повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Статтею 291 КПК України визначено обов`язкові вимоги до змісту та форми обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Суд критично оцінює твердження сторони захисту про те, що в обвинувальному акті не зазначені всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона), а саме відсутнє чітке формулювання обвинувачення щодо скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, що суперечить положенням ст.291 КПК України та позбавляє особу належного захист, оскільки п. 5 ч. 2 вказаної статті передбачає, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Тобто викладення фактичних обставин кримінального правопорушення законодавцем віддано на розсуд прокурора.

На підтвердження вказаного слід звернути увагу на те, що статтею 91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в той же час прокурор, згідно зі ст.36 КПК України, будучи самостійним у своїй процесуальній діяльності, сам звертається до суду з обвинувальним актом і, відповідно, сам визначає обставини кримінального правопорушення, які він вважає встановленими.

Відповідно до ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).

Вказані вимоги прокурором дотримані та до обвинувального акту, крім реєстру, додані розписки обвинуваченого ОСОБА_4 , а також захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. Таким чином, доводи сторони захисту стосовно того, що в обвинувальному акті відсутня вказана інформація, є необґрунтованими.

Як вбачається зі змісту ст. 291 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування не є складовою частиною обвинувального акту, а є окремим документом, що додається до обвинувального акту.

Між тим згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акту прокурору є невідповідність вимогам КПК України саме обвинувального акту, а не інших документів, що додаються до нього.

Доводи сторони захисту щодо порушення під час досудового розслідування вимог ст. 290 КПК України, зокрема невідкриття матеріалів кримінального провадження, також не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору з огляду на наступне.

Положеннями ч.12 ст. 290 КПК України передбачено наслідки недотримання вимог вказаної статті, а саме, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Таким чином, наслідком обставин, на які посилається захисник, зокрема невідкриття матеріалів, може бути визнання доказів недопустимими, а не повернення обвинувального акту прокурору, а інші доводи сторони захисту не позбавляють суд можливості призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту з дотриманням принципів безсторонності, об`єктивності та неупередженості суду.

Суд вважає, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, підсудне Синельниківському міськрайонному суду, підстав для його закриття або зупинення немає, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, а тому може бути призначене до судового розгляду.

Розглянувши скаргу захисника на процесуальну дію слідчого та прокурора в порядку ч.2 ст.303 КПК України, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.

Зважаючи на те, що дана скарга заявлена на стадії підготовчого судового провадження і доводи, викладені у ній повно, всебічно та об`єктивно можуть бути досліджені судом тільки під час безпосереднього судового розгляду та дослідження документів (доказів) у даному кримінальному провадженні, які на даній стадії відсутні у суду і не можуть бути долучені стороною обвинувачення до обвинувального акту, то дана скарга та доводи у ній заявлені передчасно, у зв`язку з чим вони не підлягають задоволенню.

Одночасно, суд роз`яснює стороні захисту, що доводи, викладені у його скарзі, можуть бути зазначені суду на стадії судового розгляду, зокрема, під час дослідження доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 314, 315,331 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Дніпровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 07 травня 2021року, з альтернативою внесення раніше визначеної застави у розмірі 4 998 540 грн.

В задоволенні клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу - відмовити.
Скаргу захисника ОСОБА_6 на процесуальну дію слідчого та прокурора ( в порядку ч.2 ст.303 КПК України) залишити без задоволення.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.
Призначити судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, на 13-00 год. 11 березня 2021 року в приміщенні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Судовий розгляд кримінального провадження проводити суддею одноособово у відкритому судовому засіданні з викликом сторін кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку запобіжного заходу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. В іншій її частини ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1