Справа № 183/2659/20
№ 1-кп/183/608/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду об`єднане кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000275 та №0000204 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам'янське, громадянина України, з повною середньо-спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 03.03.2020 року вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 2 (по стройовій частині) від 02 липня 2017 року, солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду кулеметника 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
В подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 324 (по стройовій частині) від 01 грудня 2018 року, солдата ОСОБА_3 призначено на посаду старшого стрільця 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.
Однак, 19 жовтня 2017 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 28 листопада 2017 року, коли солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, 19 жовтня 2017 року солдат ОСОБА_5 умисно самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 без поважних причин, в умовах особливого періоду (крім воєнного стану) та незаконно перебував за її межами до 28 листопада 2017 року.
Далі, 11 грудня 2018 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 22 грудня 2018 року, коли солдат ОСОБА_3 , самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 , внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, 11 грудня 2018 року солдат ОСОБА_3 , умисно самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 22 грудня 2018 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєних ним злочинів і жодної з них він не оспорює. Показав, що з 2015 року він проходив військову службу по мобілізації, а у 2017 році він підписав контракт та був зарахований до складу в/ч НОМЕР_1 на посаду кулеметника, а потім після проходження навчання переведений на посаду старшого стрільця. Дійсно, двічі він самовільно залишив військову частину, в перше - в зв`язку з сімейними обставинами, оскільки бажав налагодити сімейні стосунки з колишньою дружиною, не бажаючи розлучення, в друге - також за сімейними обставинами, оскільки співмешканці були необхідні гроші, але кожного разу він самостійно з`являвся до військової частини. Доповнив, що під час проходження військової служби тричі перебував в зоні проведення бойових дій. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєні кримінальні правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінальних правопорушень встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що скоєні ним злочини відносяться до категорії тяжких, за місцем проходження служби характеризується негативно (а.п.42), а обставиною, що обтяжує його покарання згідно ст. 67 КК України суд визнає вчинення злочину особою повторно.

Разом з тим, обвинувачений вину визнав повністю, є особою, що на момент скоєння злочину булане судимою, на обліку у лікарів не перебуває (а.п.43), є учасником бойових дій (а.п.41).

Щире каяття ОСОБА_3 та з`явлення із зізнанням (а.п.35), визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.03.2020 року, більш суворим остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки 6 місяців.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1