Справа № 461/2753/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/673/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

особи, в інтересах якої подана апеляційна скарга, ОСОБА_6

та її представника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а :
вищезазначеною ухвалою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 від 24 березня 2021 року про закриття кримінального провадження №0001935 від 7 вересня 2018 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14 квітня 2021 року, адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати, а також скасувати постанову старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 від 24 березня 2021 року про закриття кримінального провадження №0001935 від 7 вересня 2018 року, винесену на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України; справу направити в СУ ГУНП у Львівській області для подальшого розслідування та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Крім того, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14 квітня 2021 року.

В обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження покликається на те, що ОСОБА_6 не була присутня під час оголошення оскаржуваної ухвали та отримала її лише 17 травня 2021 року, що стверджується розпискою. 20 травня 2021 року адвокатом ОСОБА_7 подана до суду апеляційна скарга, яка була повернута ухвалою Львівського апеляційного суду від 24 травня 2021 року у зв`язку з незаявленням клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Копію вказаної ухвали представником ОСОБА_6 отримано 7 червня 2021 року. З огляду на наведене, вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними та просить такий поновити.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржуване рішення є незаконним, немотивованим та суперечить матеріалам справи.

Зокрема, вказує на те, що відповідно до показів свідка ОСОБА_10 візуально було видно, що ОСОБА_11 перебуває у стані сп`яніння. Під час розмови з останнім свідок бачив, що той дещо похитнувся вперед, а потім зробив один чи два кроки назад до правого узбіччя, впав спиною на землю. В цей час відбувся наїзд на ОСОБА_11 автомобілем, який намагався його об`їхати по правому узбіччю.

Водій ОСОБА_9 пояснив, що швидкість його руху була приблизно 50 км/год. Він побачив на зустрічній смузі руху пішохода, який стояв до нього лівим боком на незначній відстані від осьової лінії горизонтальної дорожньої розмітки. Переїхавши певну відстань до виїзду із села, він вирішив об`їхати даного пішохода. Для безпечного об`їзду пішохода він повернув кермо свого автомобіля праворуч, змістивши його до правого ходу свого руху таким чином, щоб колеса правого боку керованого ним автомобіля виїхали на узбіччя, а колеса лівого боку знаходились на проїзній частині дороги. В момент, коли проїжджав повз пішохода, відчув удар в ліву сторону автомобіля.

На думку апелянта, наведене свідчить про порушення ПДР водієм ОСОБА_9 , зокрема: п. 1.10, п. 12.1, п. 12.3 ПДР, адже, виявивши щонайменше за 200 метрів на проїжджій частині дороги пішохода, який був у нетверезому стані, він повинен був зменшити швидкість не до 50 км/год, а до такої, щоб мати можливість зупинити автомобіль, або безпечно об`їхати перешкоду. Однак ОСОБА_9 цього не зробив, а продовжив рух зі швидкістю, максимально допустимою в населених пунктів. Приблизившись до перешкоди (пішохода), який знаходився на його смузі руху, вирішив його об`їхати, виїхати за межі проїзної частини дороги, що свідчить про те, що в межах смуги руху він об`їхати його не міг, а тому не повинен був об`їжджати, а повинен був зупинитись.

Зазначає, що, побачивши перешкоду людину на проїзній частині дороги, тим більше у нетверезому стані, водій мав зменшити швидкість і зупинитися, або безпечно об`їхати, а не їхати на максимально допустимій в населеному пункті швидкості, по обочині, не дотримуючись безпечного бокового інтервалі.

Вказує, що слідчий допустив порушення вимог закону, які не були належно перевірені слідчим суддею, через що зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для скасування постанови, не взято до уваги, що в результаті ДТП загинула людина, а ОСОБА_6 втратила єдиного сина.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_6 та її адвоката, які підтримали доводи апеляційної скарги та додані до неї пояснення, вивчивши матеріали справи та кримінального провадження, колегія суддів дійшла до висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню з викладених в апеляційній скарзі мотивів, а апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 283 КПК України визначені форми закінчення досудового розслідування: закриття кримінального провадження; звернення до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності чи з обвинувальним актом, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, зокрема, у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

В той же час, КПК України визначає можливість прийняття такого рішення лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності та при умові, що жодній особі не повідомлялося про підозру.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен на підставі пояснень заявника, слідчого (прокурора) та матеріалів кримінального провадження встановити, чи вжив слідчий всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження як обставин зазначених в заяві про скоєння кримінального правопорушення так і обставин встановлених ним в кримінальному провадженні, і чи наявні передбачені ст. 284 КПК України підстави для його закриття.

Відповідно до ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, дати їм належну оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження має бути вмотивована, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав та законних інтересів учасників процесу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що СУ ГУНП у Львівській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001935 від 7 вересня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 від 24 березня 2021 року кримінальне провадження №0001935, внесеного 7 вересня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, закрито у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження уповноваженими особами здійснено огляд місця події (дорожньо-транспортної пригоди), про що 7 вересня 2018 року складено відповідний протокол; проведено огляд трупа та 11 вересня 2018 року складено відповідний протокол; здійснено огляди речей та 12 вересня 2018 року складено відповідні протоколи; призначено токсикологічну, судову хімічну, судову трасологічну, судову автотехнічну, судову транспортно-трасологічну, комплексну судову транспортно-трасологічну, судово-трасологічну, судово-медичну експертизи; допитано свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , допитано потерпілу ОСОБА_6 , винесено постанови про визнання речовими доказами. За результатами проведених експертиз отримано висновок експерта №283 (щодо причин смерті ОСОБА_11 ), висновок експерта №1224/2018-ім (щодо крові трупа ОСОБА_11 ), висновок експерта №3254/2018-т (щодо наявності спиртів у крові ОСОБА_11 ), висновок експерта №2141/2018 (щодо стану внутрішніх органів ОСОБА_11 ), висновок експерта №4774 судової автотехнічної експертизи (стосовно системи рульового керування та гальмівної системи автомобіля «Фіат Панда», висновок експерта №4767 судової транспортно-трасологічної експертизи (стосовно наявності контактної взаємодії між автомобілем «Фіат Панда» та пішоходом ОСОБА_11 ), висновок експерта №4773 судово-трасологічної експертизи (щодо речей потерпілого ОСОБА_11 ), висновок експерта №3266/2018-т (щодо наявності у крові ОСОБА_11 спиртів), висновок експерта №4770/4771/4772 (щодо наявності нашарувань на предметах одягу та взуття ОСОБА_11 лаково-фарбових, пально-мастильних матеріалів, а також гуми), висновок експерта №2619/122 комплексної судової транспортно-трасологічної та судово-медичної експертизи (щодо контакту автомобіля і пішохода). Крім того, органом досудового розслідування 22 липня 2020 року проведено слідчі експерименти за участю свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , які супроводжувалися відео фіксацією. Також призначено комплексну судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу механізму і обставин дорожньо-транспортної пригоди, за результатами якої отримано висновок експерта №5590 (щодо причин настання ДТП).

На підставі отриманих у ході досудового розслідування доказів слідчий дійшов висновку про те, що у діях ОСОБА_9 немає порушень вимог Правил дорожнього руху, а відтак відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

З даним висновком погодився слідчий суддя і такий висновок, на переконання колегії суддів, є вірним.

Так, диспозиція ст. 286 КК України є бланкетною і для встановлення того, чи були порушені правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатися до ПДР, якими регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

При цьому для встановлення наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, має бути встановлено три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення смерті потерпілому або заподіяння тяжких тілесних ушкоджень) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Необхідно також звертати увагу на те, що причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками.

Як вбачається з висновку експерта №2619/122 від 1 серпня 2019 року (м.к.п., а.с. 183-193) в первинний момент наїзду автомобіля марки «Фіат Панда», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 на ОСОБА_11 в контакт між собою могли увійти: ліва передньо-кутова частина переднього бампера автомобіля та голова пішохода і при цьому пішохід повинен був знаходитись у горизонтальному або наближеного до цього положенні на проїзній частині дороги.

З висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи у кримінальному провадженні №0001935 від 25 січня 2021 року (м.к.п., а.с. 285-291) слідує, що при заданих вихідних даних (відповідно до показань свідка ОСОБА_10 ) водій ОСОБА_15 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_11 шляхом своєчасного зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу. При заданих вихідних даних (відповідно до показань свідка ОСОБА_10 ) немає підстав стверджувати, що дії водія ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.п.1.10 (в частині значення терміну «перешкода для руху»), 12.3 та 12.4 ПРД. При заданих вихідних даних (відповідно до показань свідка ОСОБА_10 ) причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, є та обставина, що пішохід ОСОБА_11 , перебуваючи на проїзній частині дороги, здійснив один-два кроки назад з одночасним падінням на такій відставні перед автомобілем «Фіат Панда», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 , яка вже була недостатньою для уникнення наїзду.

При цьому експертом зазначено, що для оцінки дій пішохода ОСОБА_16 у заданій дорожній ситуації (відповідно до показань свідка ОСОБА_10 ) спеціальні пізнання в галузі судової автотехніки непотрібні. Дане запитання може бути вирішене правоохоронними органами (слідством, судом) самостійно з урахуванням вимог п.п. 4.1, 4.7, 4.14 (підпункти «а» та «ґ») ПДР.

Так, відповідно до п. 4.1 ПДР пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху.

Пунктом 4.7 ПДР України визначено, що пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Згідно з підпунктами «а» та «ґ» п. 4.14 ПДР пішоходам забороняється, зокрема: виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху.

Враховуючи те, що під час дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 , що стверджується матеріалами кримінального провадження, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, знаходився приблизно посередині правої смуги руху, зокрема, стояв спиною до правого узбіччя, в момент проїзду повз нього автомобіля «Фіат Панда», він подався і впав навзнак, що позбавило водія ОСОБА_9 можливості своєчасно загальмувати чи об`їхати останнього, враховуючи те, що гальмівна і рульова система автомобіля «Фіат Панда» була у справному стані, водій рухався у межах дозволеної швидкості та заздалегідь вживав заходи для здійснення об`їзду перешкоди відповідно до п.1.10 ПДР, однак не міг передбачити, що пішохід здійснить рух назад, у напрямку до автомобіля, а також зважаючи на порушення пішоходом ОСОБА_11 п.п. 4.1, 4.7, 4.14 (підпункти «а» та «ґ») ПДР, колегія суддів погоджується з висновками слідчого та слідчого судді, що у причинно-наслідковому зв`язку настання даної ДТП є дії пішохода ОСОБА_11 , а не водія ОСОБА_9 .

При цьому доводи апелянта про те, що водієм ОСОБА_9 порушено вимоги п.п.1.10, 12.1, 12.3 ПДР не ґрунтуються на матеріалах справи, з огляду на таке.

Так, Правила дорожнього руху регулюють обов`язки водіїв транспортних засобів та пішоходів, а також технічні вимоги, визначені до транспортних засобів для забезпечення безпеки дорожнього руху. При цьому відповідно до п.п. 1.3, 1.4 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що водій ОСОБА_9 , рухаючись на технічно справному автомобілі зі швидкістю, дозволеною в межах населеного пункту, заздалегідь помітивши на своїй смузі руху перешкоду у вигляді пішохода, вживав заходів для об`їзду вказаної перешкоди, частково виїхавши на узбіччя, тобто діяв відповідно до вимог, визначених ПДР.

Твердження апелянта про те, що органом досудового розслідування та судом не взято до уваги показання свідка ОСОБА_13 в частині того, що він «почув звук удару, мабуть чоловіка вдарило якоюсь частиною автомобіля», є неспроможними, адже такі показання були відібрані у свідка та оцінені у сукупності з іншими доказами. Разом з тим, в момент ДТП вказаний свідок знаходився в автомобілі, а тому, як слідує з його показань, «не бачив, що саме сталось: чи чоловік спочатку впав верхньою частино тіла на лівий бік автомобіля, і його відкинуло на дорогу, чи він спочатку впав на покриття дороги, а потім автомобіль його вдарив».

При цьому колегія суддів звертає увагу що відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стосовно суперечності у висновках експерта №4767 судової транспортно-трасологічної експертизи від 3 жовтня 2018 року та №2619/122 комплексної судової транспортно-трасологічної та судово-медичної експертиз від 1 серпня 2019 року, то такі, хоч і ґрунтуються на тих самих вихідних даних щодо наявних в автомобіля «Фіат Панда» пошкоджень, містять частково взаємосуперечливі висновки. Разом з тим, враховуючи те, що висновок експерта №2619/122 базується також і на даних про тілесні ушкодження, виявлених в пішохода ОСОБА_11 , тобто експертами здійснено, в тому числі, і співставлення даних щодо пошкоджень автомобіля та ушкоджень на тілі пішохода, а тому, на переконання колегії суддів, саме висновок №2619/122 є більш повним та підлягає взяттю до уваги при оцінці обставин вказаної ДТП. Дані саме вказаного висновку відображені у постанові про закриття кримінального провадження.

З даного висновку слідує, що в контакт між собою могли увійти: ліва пеердньо-кутова частина переднього бампера автомобіля та голова пішохода і при цьому пішохід повинен був знаходитись у горизонтальному або наближеному до нього положенні на проїзній частині дороги.

Також експертами встановлено, що всі інші ушкодження на тілі ОСОБА_11 у вигляді синців, саден на різних анатомічних ділянках та переломи 2, 3, 4-го ребер зліва по попередньо-пахвинній лінії могли утворитись попередньо внаслідок падіння з висоти власного зросту. Наведе спростовує твердження апелянта про те, що такі ушкодження не могли утворитись одночасно, від падіння з висоти власного зросту.

Щодо пошкодження одягу пішохода ОСОБА_11 колегія суддів зазначає, що з висновку експерта №4773 (м.к.п., а.с. 166-176) вбачається, що встановити трасологічними методами, в результаті дії якого саме твердого предмета утворені розриви на куртці, футболці, не виявилось можливим у зв`язку з відсутністю в пошкодженні ознак, які б свідчили про це. Представлені на дослідження брюки, труси, одна пара шкарпеток, а також сумка потерпілого ОСОБА_16 не містить пошкоджень, які були б характерні для утворення в результаті контактування з деталями транспортного засобу, не містить, слідів протектора коліс транспортного засобу немає.

Наявність, відповідно до даного висновку, на поверхні підметкової частини низу підошви туфлі на ліву ногу потерпілого ОСОБА_11 слідів, утворених внаслідок ковзного контакту з твердою шорсткою поверхнею, механізм виникнення яких свідчить про наїзд на пішохода транспортним засобом в напрямку ззаду вперед та дещо зліва на право, не суперечить висновку слідчого про закриття даного кримінального провадження, оскільки сам факт наїзду не заперечується ні свідками, ані не спростовується іншими матеріалами кримінального провадження.

Разом з тим, наведене не доводить вину водія ОСОБА_9 у скоєнні даного ДТП, оскільки падіння пішохода ОСОБА_11 на проїзну частину дороги, що мало наслідком подальший наїзд на нього, відбулось внаслідок дій самого пішохода, який здійснив рух назад, а не у зв`язку з діями автомобіля, що проїжджав повз.

Покликання апелянта на те, що висновок автотехнічної експертизи зроблений на підставі вихідних даних, які надав слідчому експерт, узгоджуються з вимогами п. 1.3 розділу ІІ (додатку) Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень від 8 жовтня 1998 року №53/5, відповідно до якої у документі про призначення автотехнічної експертизи (залучення експерта) повинні бути зазначені дані про параметри і стан дорожньої обстановки, дорожнього покриття та обставини щодо дій учасників події, з яких має виходити експерт при проведенні досліджень (вихідні дані). Крім того, п. 2.3 розділу ІІ даної Інструкції експерту заборонено самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.

Таким чином слідчий, який відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності, здійснюючи збір вихідних даних для проведення експертиз у даному провадженні, діяв у зазначений законом спосіб, а тому наведені доводи адвоката до уваги не беруться.

При цьому апеляційна скарга не містить посилань, які саме конкретні слідчі дії не провів слідчий, в чому виявилась неповнота досудового розслідування, в якій частині висновки експертів є хибними і у зв`язку з чим, також не містить обґрунтування, які саме вказівки він просить надати органу досудовому розслідування у випадку скасування оскарженої ухвали і постанови, а по суті зводяться до незгоди з прийнятим рішенням та власною оцінкою події ДТП.

Крім того, колегія суддів також звертає увагу, що ДТП мала місце 7 вересня 2018 року і з урахуванням часу, який минув з дня події, отримання якихось нових та вагомих для кримінального провадження доказів є малоймовірним.

Доводи апеляційної скарги, що слідчий суддя під час розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження не звернула увагу на те, що слідчий проводив досудове розслідування так, щоб закрити кримінальне провадження, є надуманими і розцінюються колегією суддів як неприйнятні.

Покликання на те, що у результаті ДТП загинула людина також не є підставою для скасування рішення слідчого та слідчого судді, оскільки, як уже зазначалося, причинний зв`язок в автотранспортних злочинах встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками. Оскільки і водій, і пішохід, є учасниками дорожнього руху, дії кожного з них під час керування транспортним засобом / переміщенні по проїзній частині відповідно, регулюються вимогами ПДР, котрих потрібно неухильно дотримуватись.

Таким чином оскаржувана постанова слідчого відповідає вимогам ст. 110 КПК України, твердження апелянта про однобічність розслідування, про відсутність у оскаржуваній постанові слідчого мотивів прийняття постанови є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах кримінального процесуального закону. Оглянуті матеріали кримінального провадження свідчать про правильність висновку слідчого, з яким погодився слідчий суддя.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою, а тому підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 не вбачає.

Керуючись ст. ст. 117, 284, 309, 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
поновити адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14 квітня 2021 року.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14 квітня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4