ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/200/21 Справа № 202/2016/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні №0001996 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин.

ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що 30 листопада 2019 року близько 21 годин 00 хвилин він знаходився у першому під`їзді будинку АДРЕСА_1 на сходовому майданчику другого поверху, де вирішив покликати в коридор для розмови малознайомого ОСОБА_9 , з яким у нього були тривалі неприязні стосунки, з метою умисної провокації конфлікту з ОСОБА_9 , при цьому голосно нецензурно висловлювався на адресу ОСОБА_9 .
ОСОБА_9 вийшов на сходовий майданчик другого поверху першого під`їзду будинку АДРЕСА_1 , де побачив обвинуваченого ОСОБА_8 , який знаходився на сходовому майданчику між першим і другим поверхами, та з метою уникнення конфлікту вирішив не реагувати на нецензурні висловлювання обвинуваченого ОСОБА_8 і почав закривати двері тамбурної перегородки.
Далі у обвинуваченого ОСОБА_8 , який зрозумів, що ОСОБА_9 не збирається сваритися з ним, раптово виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень. Для реалізації свого злочинного умислу обвинувачений ОСОБА_8 швидко піднявся до двері тамбурної перегородки, де в цей час знаходився ОСОБА_9 , та діючи умисно, наніс останньому не менше двох ударів правою рукою зажатою в кулак, в область лівої брови та не менше двох ударів лівою рукою, зажатою в кулак, в область правої брови.
Від отриманих ударів ОСОБА_9 не втримав рівновагу та впав на підлогу сходового майданчика, де обвинувачений ОСОБА_8 , продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення легких тілесних ушкоджень, діючи умисно, ще наніс не менше трьох ударів правою рукою, зажатою в кулак, в область правого ока ОСОБА_9 .
В ході вказаного конфлікту обвинувачений ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців, саден та внутрішньо-шкіряних крововиливів, а також у вигляді забійної рани та садна в надбрівній області ліворуч та виявлені ушкодження у лівій параорбітальній області, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якійпросить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким визнати невинуватим ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та виправдати його за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що в судовому засіданні суду першої інстанції не підтвердився факт перебування ОСОБА_9 у квартирі, а також те, що ОСОБА_8 голосно стукав у двері, тобто не були встановлені умисні дії ОСОБА_8 щодо провокації конфлікту.

Захисник вважає, що судом першої інстанції не було дотримано вимог закону щодо доказування форми вини, мотиву, мети вчинення кримінального правопорушення.

Захисник зазначила, що судом першої інстанції не було встановлено, хто саме розпочав конфлікт, враховуючи те, що свідки, які були допитані судом першої інстанції, не були свідками саме початку конфлікту.

Захисник зазначила, що в обвинувальному акті не зазначено, а судом першої інстанції не встановлено обставин, що передували конфлікту, проте від цих обставин залежить стан обвинуваченого, який перебував у стані сильного душевного хвилювання, спровокованого діями потерпілого, що виключає склад кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі та, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції в повній мірі досліджено докази, які є належними та допустимими, в сукупності доповнюють один одного, а саме:
- протокол проведення слідчого експерименту від 18 лютого 2020 року з фото-таблицею до нього за участю потерпілого ОСОБА_9 згідно якого потерпілий вказав механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 за обставин які мали місце 30 листопада 2019 року;
- протокол проведення слідчого експерименту від 18 лютого 2019 року з фото-таблицею до нього за участю свідка ОСОБА_10 , яка вказала механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , за обставин, що мали місце 30 листопада 2019 року;
- висновок судово-медичної експертизи № 627е від 24 лютого 2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, і утворились незадовго до надання первинної медичної допомоги;
- показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , які були допитані в суді першої інстанції, попереджені про кримінальну відповідальність, їх показання об`єктивно підтверджуються іншими зазначеними доказами та встановленими судом обставинами кримінального правопорушення у своїй сукупності.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо того, що не були встановлені умисні дії ОСОБА_8 щодо провокації конфлікту та обставин початку конфлікту, оскільки частиною 2 ст. 125 КК встановлено відповідальність саме за нанесення легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, і об`єктом злочину є здоров`я особи.
Колегія суддів вважає, що характер та локалізація завданих тілесних ушкоджень потерпілому переконливо свідчать про те, що обвинувачений усвідомлював можливість настання негативних наслідків від своїх дій, у тому числі й тих, що фактично настали. Тобто умисел обвинуваченого був спрямований саме на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого.
Враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що показання потерпілого ОСОБА_9 , надані ним під час слідчого експерименту, об`єктивно узгоджуються як з показаннями свідків, так і з висновком судово-медичної експертизи, які підтвердили можливість отримання тілесних ушкоджень потерпілим саме за обставин, викладених ним в ході проведення зазначеного слідчого експерименту за його участю.
Крім того, наведені у вироку письмові докази також повністю узгоджуються між собою та наведеними показаннями потерпілого та свідків, і в своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що обвинувачений перебував у стані сильного душевного хвилювання, оскільки станом сильного душевного хвилювання вважається стан, який має кримінально-правове значення, оскільки особа значною мірою втрачає здатність усвідомлювати власні діяння та (або) керувати ними, тобто, на думку колегії суддів наявність або відсутність такого стану має бути встановлена судовою психолого-психіатричною експертизою.
Як вбачається з матеріалів провадження, клопотань про призначення вказаної експертизи обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 не подавали, про необхідність проведення такої експертизи не зазначали ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні ним злочину доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2020 року без змін.
Керуючись ст.ст.407, 409 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні №0001996 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні №0001996 стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4