Провадження №: 1-кп/755/225/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2021 р. Колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5

захисника потерпілого ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

перекладача ОСОБА_15

розглянувши у судовому засіданні питання доцільності продовження строку дії застосованого запобіжного заходу в межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_13 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_14 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 187 КК України,

встановила:

у судовому засіданні колегія суддів, відповідно до ст. 331 КПК України, поставила на обговорення питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 оскільки раніше визначений ухвалою суду строк закінчується 28 травня 2021 року.
Прокурор подав до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у зав`язку з тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, продовжують існувати. Інші, більш м`які, запобіжні заходи не можуть забезпечити обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 покладених на них обов`язків. Обвинувачені зарекомендували себе, як особи схильні до насильницьких дій, вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи. Крім того, ОСОБА_12 вчиняв заходи до приховування злочину. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_12 раніше засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, до 3 років позбавлення волі. Після відбуття покарання на шлях виправлення не став, знову вчинив умисні особливо тяжкі злочини. Серед осіб із кола спілкування обвинувачених не встановлені особи, які заслуговують на довіру та могли б поручитися за виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків. Враховуючи, що ОСОБА_12 не має постійного місця проживання та реєстрації, а ОСОБА_13 за місцем реєстрації не проживав, є підставою вважати, що обвинувачені з метою ухилення від кримінальної відповідальності будуть переховуватися від суду. Обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не мають офіційного заробітку. Досудовим розслідуванням встановлено, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не мають будь-якого джерела доходу, окрім доходу від своєї злочинної діяльності. Розмір завданих збитків потерпілим не відшкодовано.
Представник потерпілої ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора та просив його задовольнити, оскільки саме такий запобіжний захід може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Захисник ОСОБА_16 подала письмове клопотання, в якому просила змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_12 обраний 28.12.2020 року за клопотанням прокурора ОСОБА_17 строк якого закінчувався 26 лютого 2020 року на більш м`який, що не пов`язаний з триманням під вартою - цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, за адресою: АДРЕСА_1 , що забезпечить належну процесуальну поведінку. Надала для огляду в судовому засіданні копію відповіді Філії ДУ «Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області. Зазначила, що ризики не підтверджені стороною обвинувачення. Жодний із зазначених стороною обвинувачення ризиків не існує, оскільки попередня поведінка ОСОБА_12 говорить про інше, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ОСОБА_12 не може, оскільки всі докази стороною обвинувачення вже зібрані. Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні не підтверджено належними доказами. Вчиняти інше кримінальне провадження чи продовжити кримінальне провадження, у якому обвинувачений ОСОБА_12 не збирається, протилежному немає жодних доказів. З огляду на стан здоров`я просила застосувати відносно ОСОБА_12 цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю.
Захисник ОСОБА_11 заперечив проти клопотання прокурора та зазначив, що стороною захисту надавались докази тісних соціальних зав`язків обвинувачених що сторона обвинувачення не може забезпечити явку свідків для допиту у суді, а тому не згоден, що обвинувачені можуть чинити тиск на свідків. Пояснив, що відшкодувати шкоду потерпілим ОСОБА_12 не може, оскільки перебуває під вартою. Зважаючи на стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_12 та строки перебування під вартою просив застосувати цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю аби обвинувачені могли заробляти вдома, оскільки є безліч робіт на дому.
Захисник ОСОБА_10 просив застосувати до обвинувачених цілодобовий домашній арешт з носінням електронного браслету, за місцем проживання аби обвинувачені могли працювати, зазначивши, що йому незрозуміло яким чином обвинувачені зможуть чинити тиск на спецпризначенців СБУ. Додав, що обвинувачені відбули більшу частину покарання, і тому переховуватись їм немає сенсу.
Захисник ОСОБА_9 просив суд, звернути увагу на, те що докази по кримінальному провадженню досліджені та поклався на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_13 підтримав думку захисника.
Обвинувачений ОСОБА_14 підтримав свого захисника.
Заслухавши учасників кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного:
відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За приписами статті 177 КПК України підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.
При вирішені даного питання, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства.
Відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" (Заява N 40107/02) Суд нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявнику своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" ( 980_009 ) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).
Відповідно до положень ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілих, внаслідок чого один з потерпілий помер, вчинених у складі організованої групи, за які передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі. Суд, при розгляді питання про доцільність продовження тримання обвинувачених під вартою, враховує, що ОСОБА_12 , ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких. Беручи до уваги доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованих обвинуваченим правопорушень, на даний час існують ризики, які були встановлені під час обрання та продовження відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, можливість переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінального правопорушення, продовжують існувати, оскільки не всі свідки допитані в судовому засіданні. Сторона обвинувачення зобов`язалась доставити для допиту в судове засідання свідків.
Крім того, при вирішенні даного питання, колегія суддів враховує такі обставини як тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_12 та ОСОБА_18 у разі визнання їх винуватими, їх вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці їх постійного проживання, у тому числі наявність або відсутність у обвинувачених родини, малолітніх дітей на утриманні, постійного місця роботи, їх майновий стан, репутацію обвинувачених, відсутність або наявність судимостей.
Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_12 раніше судимий за вчинення тяжкого злочину, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, не має стійких соціальних зв`язків, не має постійного місця проживання на території м. Києва, офіційно не працевлаштований, законних джерел доходу не має, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, ряд з яких відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких.
Крім того, подане письмове клопотання захисника ОСОБА_16 про зміну запобіжного заходу стосується клопотання заявленого прокурором ОСОБА_17 від 28.12.2020 року, який раніше приймав участь у розгляді кримінального провадження при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, термін тримання яких закінчувався 26 лютого 2021 року.
Доводи захисника ОСОБА_16 про можливість застосування до ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає неприйнятними, оскільки в черговий раз в клопотанні зазначено, що адвокатом надано копію договору оренди приміщення, натомість колегії суддів його не надано.
Доводи захисника ОСОБА_16 про відсутні ризики, тиск з боку обвинуваченого ОСОБА_19 на потерпілих та свідків підтверджується показами потерпілого ОСОБА_8 у судовому засіданні та висловлюваннями самого обвинуваченого ОСОБА_19 про те, що він міг би чинити тиск на свідків та потерпілих, але не хоче цього робити.
Доводи сторони захисту щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_12 , вже були предметом розгляду в судовому засіданні, де було виявлено, що згідно відповіді на запит з філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області обвинувачений ОСОБА_12 знаходиться на лікуванні в стаціонарі Київської міської медичної частини. Призначене необхідне стаціонарне лікування, яке він отримує в повному обсязі. На даний час стан здоров`я ОСОБА_19 відповідає перебігу наявного хронічного захворювання. Нових доказів, які б підтверджували доводи захисника ОСОБА_16 суду не надано. Надана захисником ОСОБА_16 копія відповіді Філії ДУ «Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області підтверджує факт того, що ОСОБА_12 отримує належну медичну допомогу.

Обвинувачений ОСОБА_13 не має стійких соціальних зв`язків, офіційно не працює, законних джерел доходу не має, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів. А клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_13 у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю за місцем реєстрації, зважаючи на значну віддаленість від місця розгляду справи неможливий, оскільки може впливати на строки розгляду та може привести до затягування розгляду справи.
У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Крім того, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які приймались до уваги при обранні та продовженні дії обраного запобіжного заходу суду не надано. Зважаючи на сукупність наявних у справі доказів та враховуючи доводи всіх учасників процесу не вбачається достатньо підстав вважати тримання обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_18 під вартою таким, що порушує їх право, передбачене ст. 5 Європейської конвенції з прав людини, оскільки саме такий запобіжний захід є обґрунтованим і достатнім для досягнення мети кримінального провадження.
Таким чином, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діянню, яке інкримінується обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_18 , колегія суддів приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід. На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_12 та ОСОБА_18 , оскільки на даний час не відпали ризики, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою, а в матеріалах кримінального провадження наявні обставини, які виправдовують подальше тримання обвинувачених в умовах ізоляції від суспільства.
Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів не визначає розмір застави у кримінальному провадженні з огляду на фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_12 та ОСОБА_18 .
При цьому судова колегія, вважає за можливе продовжити раніше обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_14 , враховуючи його вік, наявність міцних соціальних зв`язків, постійне місце проживання та необхідність працевлаштування для забезпечення своїх матеріальних потреб, поведінку обвинуваченого, та виконання їм покладених на нього обов`язків при застосуванні запобіжного заходу. Керуючись ст. ст. 177, 199, 331, 376, 395 КПК України, колегія суддів, -
постановила:

Продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України строком на 60 днів, тобто до 23 липня 2021 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, направити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя

Судді

1

2