ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1283/21 Справа № 196/1572/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
за участю:

секретаря ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обраний щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24:00 години 09 травня 2021 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, послався на те, що судове провадження до спливу двомісячного строку застосованого запобіжного заходу закінчити неможливо, а застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не зможе попередити ризики, встановлені ст. 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Разом з цим, суд вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, а саме позбавлення волі на строк до 8 років, а також обставини вчинення злочину, й обізнаність обвинуваченого про адреси мешкання свідків, які на цей час ще не допитані судом, дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливого ухилення обвинуваченого від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, й незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні на цей час не зменшилися та продовжують існувати. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання про необхідність продовження обвинуваченому строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисники в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просять ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовуючи свої вимоги захисники посилаються на незаконність та необґрунтованість прийнятого рішення. Так, на переконання апелянтів, суд, вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який раніше не судимий, про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення не повідомлявся, має зареєстроване місце проживання, позитивно характеризується, одружений та має двох дітей. З огляду на викладене, апелянти вважають, що ухвала підлягає скасуванню, з постановленням нової про відмову у задоволенні клопотання прокурора. Окрім того, адвокати звертають увагу суду, на те, що судове засідання 23.09.2020, під час якого вирішувалося питання про продовження застосування запобіжного заходу, було проведено судом першої інстанції за відсутності інших обвинувачених та їх захисників, що на переконання апелянтів є грубим порушенням норм кримінального процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

З огляду на те, що від захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 не надходило клопотань про участь в апеляційному розгляді кримінального провадження, та враховуючи, що обвинувачений й адвокат ОСОБА_7 не наполягали на обов`язковій участі захисника ОСОБА_6 , апеляційний суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити розгляд цієї апеляційної скарги без участі цього захисника.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинуваченого ОСОБА_5 суд зазначає таке.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 5 статті 199 КПК Ураїни, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Так, апеляційним судом встановлено, що в провадження Петриківського районного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000875 від 19 листопада 2016 року, зокрема, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2021 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 строком до 12 березня 2021 року.

Разом з цим, 11 березня 2021 року, судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував конкретні обставини провадження, тяжкість злочину, що інкримінується обвинуваченому ОСОБА_5 , який відноситься до тяжких злочинів, й покарання, що загрожує у випадку визнання його винуватим, яке передбачено, зокрема у виді позбавлення волі на строк до 8 років, особу обвинуваченого, а також те, що судовий розгляд провадження ще триває, й свідків у провадженні на цей час не допитано. За таких умов суд встановив, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливого ухилення обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків у провадженні, не зменшилися та продовжують існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 й доводи сторони захисту про необхідність зміни запобіжного заходу на більш м`який, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

З огляду на викладене, доводи обвинуваченого в скарзі, що прокурором та судом не обґрунтовані ризики, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобіганню було продовжено застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Разом з цим, наявність тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, про підозру у вчинені іншого кримінального провадження не повідомлявся, має зареєстроване місце проживання, позитивно характеризується, одружений та має двох дітей , хоча і має місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Жодних інших обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, колегією суддів не встановлено.

Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.

Разом з цим, колегія суддів й зважає на тривалість строку застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в той же час, на думку апеляційного суду, у цьому провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Водночас, враховуючи те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4