Справа № 752/4699/13-к
Провадження по справі № 1-кп/752/594/21
У Х В А Л А

"11" червня 2021 р. Голосіївський районний суд м. Києва у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4 ,

під час проведення в приміщені суду в м. Києві підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні, данні про яке 21.11.2012 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000026, відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен з яких обвинувачується у вчинені злочинів, передбачених пунктами 6, 12 частини 2 статті 115 КК України, пунктами 1, 6, 12, 13 частини 2 статті 115 КК України,

за участю сторін і учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

встановив:
Під час вирішення питання про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у вищезазначеному кримінальному провадженні, обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що провадження не підсудне Голосіївському районному суду м. Києва, оскільки жодний з інкримінованих злочинів не вчинявся на території Голосіївського району, а останній із злочинів згідно обвинувального акту був вчинений у лісосмузі, що розташована поблизу села Соколівка Жашківського району Черкаської області, що на 176 кілометрі автошляху Київ-Одеса. На його думку питання про визначення підсудності дійсної справи Голосіївському районному суду м. Києва належним чином, відповідно до вимог КПК України, не вирішувалося. Вважає, що Голосіївський районний суд м. Києва не є тим судом, який має повноваження розглядати дане провадження, тим самим порушуються вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка зокрема гарантує право на розгляд справи судом, встановленим законом.

Захисник ОСОБА_9 доводи свого підзахисного підтримала. Також заявила про те, що підсудність даного провадження Голосіївському районному суду м. Києва не встановлювалася.

Захисник ОСОБА_10 зазначила про те, що провадження не підсудне Голосіївському районному суду м. Києва, а доводи прокурора є безпідставними, оскільки відомі місця вчинення злочинів, про що зазначено в обвинувальному акті, тому підсудність не може вирішуватися за іншими правилами. Також захисник звернула увагу на те, що наявні в матеріалах судового провадження ухвали судів апеляційної та касаційної інстанції, свідчать про те, що відповідні суди не вирішили питання про визначення підсудності кримінального провадження, а лише відмовляли у задоволені заяв ОСОБА_6 та у поданнях Голови Голосіївського районного суду м. Києва. Вважає, що питання підсудності даного провадження, відповідно до вимог КПК України, не вирішено.

Інші обвинувачені та захисник ОСОБА_11 також підтримали доводи ОСОБА_6 .

Прокурор вважає, що підсудність даного кримінального провадження Голосіївському районному суду м. Києва була вирішена рішеннями як Апеляційного суду м. Києва, так і Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Також прокурор звернув увагу на те, що питання про підсудність було неодноразовим предметом розгляду як апеляційною, так і касаційною інстанціями, які відмовляли у задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_6 та звернень голів судів першої та апеляційної інстанції. Просив відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про визначення підсудності.

Суд, вирішуючи питання, які порушені обвинуваченим ОСОБА_6 у клопотанні, вислухавши аргументи як сторона захисту, так і заперечення сторони обвинувачення, дійшов наступного висновку.

Правила територіальної підсудності кримінального провадження визначені у ст. 32 КПК України, ч. 1 якої регламентує, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах території юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однакові за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту (а.с. 1-25, т. 1), обвинувачені: 06.06.2012, перебуваючи у кв. АДРЕСА_1 , вчинили умисне вбивство ОСОБА_12 , 27.06.2012, перебуваючи у кв. АДРЕСА_2 , - умисне вбивство ОСОБА_13 , та 04.07.2012, перебуваючи у лісосмузі, що розташована поблизу села Соколівка Жашківського району Черкаської області, що на 176 кілометрі автошляху Київ-Одеса, - умисне вбивство ОСОБА_14 .

Вищезазначені адреси не відносяться до юрисдикції Голосіївського району м.Києва, тому дане кримінальне провадження не підсудне Голосіївському районному суду м. Києва.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

У подальшому, відповідно до вимог частин 1-3 зазначеної статті відбувається процедура направлення кримінального провадження з одного суду до іншого. Такої процедури, як визначення підсудності, норми КПК України не містять.

Вищезазначена процедура направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в даному кримінальному провадженні вже відбулася, про що свідчить наступне.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.03.2013 (а.с. 124-129, т. 6), відмовлено у задоволенні подання голови Голосіївського районного суду м. Києва та повернуто справу до Голосіївського районного суду для розгляду, зокрема своє рішення суд обґрунтував тим, що більшість свідків, які підлягають виклику до суду, мешкають в місті Києві.

14.05.2013 року Апеляційний суд м. Києва задовольнив подання голови Голосіївського районного суду м. Києва та звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з поданням про направлення провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, обґрунтовуючи своє рішення тим, що останнє за часом правопорушення, вчинення кого інкримінується обвинуваченим було вчинено у місці, яке відноситься до Жашківського районну Черкаської області. Розглянувши подання голови Апеляційного суду м. Києва, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ ухвалою від 27.05.2013 відмовив у задоволенні подання, зазначивши про те, що підстав для передачі провадження до іншого суду не вбачає. Справа була фактично повернута для розгляду до Голосіївського районного суду. (а.с. 130-131, т.6).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.04.2014 заяву ОСОБА_6 про вирішення питання територіальної підсудності кримінального провадження з тих підстав що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 27.05.2013 не зазначив, який саме суд повинен розглядати провадження, та не направив його до Голосіївського районного суду м. Києва, залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.06.2014 заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали Апеляційного суду м. Києва від 14.05.2013 року за нововиявленими обставинами повернуто заявнику.

Окрім того, 23.06.2014 Апеляційний суд м. Києва відмовив обвинуваченому ОСОБА_6 у задоволенні заяви про вирішення підсудності кримінального провадження, зазначивши, що підсудність провадження за Голосіївським районним судом м. Києва вже вирішена ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.03.2013, також зазначивши, що доводи про визначення підсудності за принципом територіальності, з урахуванням місця останнього за часом злочину, вже були предметом розгляду касаційною інстанцією, та відхилені, про що постановлена ухвала від 27.05.2013. Також колегія судів зазначила про відсутність підстав, які б вказували на можливість завдання шкоди повноті та об`єктивності з`ясування обставин справи складом Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.03.2015 відмовлено у задоволенні подання голови Голосіївського районного суду про визначення підсудності.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.05.2015 ОСОБА_6 відмовлено у заяві про направлення кримінального провадження на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.07.2015 подання голови Голосіївського районного суду м. Києва про направлення звернення до Вищого спеціалізованого суду України для вирішення питання направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах територіальної юрисдикції різних апеляційних судів залишено без задоволення. Дане рішення також мотивовано тим, що питання про підсудність провадження вже вирішувалося судами різних інстанцій, та було ще раз зазначено про те, що підсудність визначена за Голосіївським районним судом м. Києва.

Питання про підсудність даного провадження вже було предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні у вищезазначеному складі суду, та за його наслідками Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу від 15.05.2019 про визначення підсудності згідно правил територіальної підсудності. Між тим, ухвалою Київського апеляційного суду від 12.06.2019 подання залишено без задоволення, а кримінальне провадження повернуто до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що Голосіївський районний суд м. Києва є тим судом, якому дане кримінальне провадження передано на розгляд відповідно до вимог ст.34 КПК України, тобто є тим судом, який встановлений законом.

Положеннями ст.34 КПК України не передбачено неодноразове здійснення процедури у порядку зазначеної статті в одному провадженні за аналогічними клопотаннями сторін чи поданнями апеляційного суду, оскільки це суперечить закріпленим у ст.2 КПК України завданням кримінального провадження, а в силу приписів ч. 5 ст. 34 КПК України, спори про підсудність між судами не допускаються.

Зазначене дає підстави прийти до висновку, про необґрунтованість та безпідставність вимог обвинуваченого ОСОБА_6 .

Керуючись ст.32, 34, 315 КПК України, суд, -

постановив:
Обвинуваченому ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про визначення підсудності кримінального провадження відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
________________ ____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2