Ухвала
іменем України

29 червня 2021 року

м. Київ
справа № 675/494/19
провадження № 51-3050ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 березня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
За вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено: за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

7 років з конфіскацією усього належного йому майна, крім житла; за ч. 1 ст. 317 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 317 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією усього належного йому майна, крім житла. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією усього належного йому майна, крім житла. Відповідно до ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК за сукупністю злочинів, шляхом повного складання покарань за цим вироком та вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 листопада 2019 року, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією усього належного йому майна, крім житла та штрафу в розмірі 850 грн.
Зараховано до строку покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів цим вироком, повністю відбуте покарання за вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 листопада 2019 року та визначено ОСОБА_5 до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією усього належного йому майна, крім житла.
Також до строку відбуття покарання ОСОБА_5 зараховано період його попереднього ув`язнення з 10 по 11 січня 2019 року з розрахунку один день тримання під вартою за один день попереднього ув`язнення.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 17 березня 2021 року залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника та задовольнив апеляційну скаргу прокурора.
Вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 змінив у частині призначення покарання.
Постановив призначити ОСОБА_5 покарання: за ч. 1 ст. 263 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк

7 років без конфіскації майна; за ч. 1 ст. 317 КК у виді позбавлення волі на строк

4 роки; за ч. 2 ст. 317 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 листопада 2019 року, яким ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна та штрафу у розмірі 850 грн, який постановлено виконувати самостійно.
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни
Суть питання
У касаційній скарзі захисник просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 і ч. 2 ст. 317 КК виправдати за відсутністю в його діях складу цих кримінальних правопорушень.
Мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням закону, захисник у касаційній скарзі не навів обґрунтування незаконності рішень судів першої й апеляційної інстанцій, як він мав зробити відповідно до статей 412 і 413 КПК, не зазначив, які порушення матеріального і процесуального закону допустили місцевий та апеляційний суди,

у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність, обґрунтованість та справедливість оскаржуваних вироку й ухвали і чому такі порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданих судових рішень з огляду на положення статей 284, 370, 371, 374, ч. 3 ст. 404, ст. 419 цього Кодексу та ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 і ч. 2 ст. 317 КК у їх взаємозв`язку.
Крім того, в касаційній скарзі йдеться про наявність провокації злочину, проте такі твердження не обґрунтовані з посиланням на конкретні докази та матеріали кримінального провадження, а також не наведено відповідних мотивів в контексті дослідження матеріального та процесуального критеріїв провокації злочину з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини з вирішення цього питання. Водночас захисник не зазначає, яких порушень припустився суд апеляційної інстанції у частині оцінки доводів сторони захисту про провокацію злочину, з огляду на межі та порядок апеляційного перегляду за приписами статей 404, 405 КПК.
Стверджуючи у касаційній скарзі, серед іншого, про недопустимість окремих доказів, отриманих в рамках кримінального провадження, захисник не указує, яких порушень правил оцінки цих доказів допустився апеляційний суд при їх перевірці, з огляду на приписи ст. 94 КПК, враховуючи межі апеляційного перегляду та порядок його здійснення.
Касаційна скарга не містить конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування аргументів, викладених в апеляційній скарзі захисника, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Також захисник указує про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що, на його думку, виразилось в помилковому неврахуванні обставин, які свідчать про відсутність в діях ОСОБА_5 складів кримінальних правопорушень, інкримінованих йому за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 і ч. 2 ст. 317 КК, однак обґрунтовує такі твердження, посилаючись виключно на норми процесуального закону, де аргументує свої твердження наявністю підстав до визнання окремих доказів недопустимими, не вказуючи при цьому на порушення норм Кримінального кодексу України.

Прохання захисника про ухвалення касаційним судом виправдувального вироку за відсутності складу злочину не узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції, встановленими ст. 436 КПК.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга

не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 листопада 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 березня 2021 року щодо

ОСОБА_5 і встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3