У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0001019 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 червня 2021 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України,

За участю учасника судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 червня 2021 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ст. 77 КК України, ухвалено додаткове покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік виконувати самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_5 судові витрати за проведення судових інженерно-транспортних експертиз. Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та на підставі ч. 2 ст. 69 КК України не призначати йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження й доведеності його вини, вважає, що вирок суду є незаконним в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням судом закону, який підлягає застосуванню.

Зазначає, він вчинив нетяжкий необережний злочин, позитивно характеризується за місцем свого проживання, одружений, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, раніше не судимий, вибачився перед потерпілою, добровільно частково відшкодував їй спричинені матеріальні збитки (на суму понад 100 000 грн), щиро розкаявся у вчиненому. Обтяжуючі покарання обставини відсутні.

Вважає, що зазначені дані про його особу, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що на думку обвинуваченого, давало суду законні підстави не призначати йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, та застосувати в даному випадку положення ст. 69 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

21 серпня 2020 року, приблизно о 07:35 год, обвинувачений ОСОБА_5 , керуючи технічно справним транспортним засобом, легковим автомобілем ГАЗ 31105, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , рухався у світлий час доби, по проїжджій частині вул. Київської в м. Вознесенську Миколаївської області у напрямку смт Олександрівка.

У цей же час, по вищевказаній проїзній частині, в межах нерегульованого пішохідного переходу, призначеному для організованого переходу пішоходів, перетинала проїзну частину потерпіла ОСОБА_8 , рухаючись з права наліво відносно напрямку руху керованого обвинуваченим ОСОБА_5 транспортним засобом ГАЗ 31105, державний номер НОМЕР_1 . Навпроти будинку №24, на проїжджій частині вул. Київській в м. Вознесенську Миколаївської області, потерпіла ОСОБА_8 вийшла на смугу руху автомобіля ГАЗ 31105, державний номер НОМЕР_1 , із-за попутного автомобіля моделі ГАЗель, державний номер НОМЕР_3 , який зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, справа від автомобіля моделі ГАЗ 31105, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням обвинуваченого ОСОБА_5 .

В цей час обвинувачений ОСОБА_5 , грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - ПДР України), а саме: керуючи транспортним засобом проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміни, під час зупинки транспортного засобу ГАЗель, державний номер НОМЕР_3 , перед нерегульованим пішохідним переходом, обвинувачений ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом ГАЗ 31105, державний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по сусідній смузі, не зменшивши швидкість руху керованого ним автомобіля, хоча мав таку технічну можливість, не зупинивши керований ним автомобіль, та не переконавшись, що на пішохідному переході напроти будівлі №24 по вул. Київській в м. Вознесенську немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух транспортного засобу ГАЗ 31105, державний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого здійснив наїзд, в межах смуги руху призначеної для руху в напрямку смт. Олександрівна Вознесенського району на пішохода потерпілу ОСОБА_8 , яка перетинала проїжджу частину.

Внаслідок дорожньої транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді осколкового перелому тіла першого поперекового хребця, який відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по ознакам довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя.

Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, та його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу розглянути у його відсутність. Обвинувачений та його захисник повідомлені про розгляд апеляційної скарги належним чином (під розписку), їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Прокурор ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд встановив таке.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, є правильними та апелянтом в цій частині не оспорюються.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що дані про його особу, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що на думку обвинуваченого, давало суду підстави не призначати йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, та застосувати в даному випадку положення ч.2 ст.69 КК України, є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

На думку суду, призначене ОСОБА_5 покарання, як основного, так і додаткового, у розмірі та за видом, який визначив суд першої інстанції, відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким, особу обвинуваченого, який є не судимим, за місцем проживання характеризується позитивно.

Судом враховані обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме, його щире каяття та часткове добровільне відшкодування завданої майнової шкоди. Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

Враховуючи зазначені вище обставини, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його ставлення до вчиненого ним кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без відбування основного покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України.

Окрім того, при призначенні основного виду покарання у виді обмеження волі на певний строк, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на мінімальний строк, яке передбачено санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, та на підставі ст. 77 КПК України, правильно визначив додаткове покарання виконувати самостійно.

Покарання, як основне, так і додаткове, обвинуваченому ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. 65, 66 КК України, та за розміром і видом, передбаченим санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі висловив вимогу про пом`якшення йому покарання на підставі ч. 2 ст. 69 КК України, та просив не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 69 КК України, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України, за якою засуджений ОСОБА_5 , передбачає, зокрема, основне покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За такого, вимога обвинуваченого ОСОБА_5 не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі ч.2 ст. 69 КК України, не може бути задоволена, оскільки зазначена норма закону не передбачає можливості його не призначення у разі вчинення злочину за ч.1 ст. 286 КК України.

З огляду на наведене, відсутні підстави для зміни вироку, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 червня 2021 року у відношенні ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9 -Губарєва