ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3439/20 Номер провадження 11-кп/814/625/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ
Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника установи
виконання покарань ОСОБА_7
захисника адвоката ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду м. Полтава від 03 лютого 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення, поданої засудженим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, уродженцем м. Київ, проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , судимим:
- 10 червня 2016 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі; на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 1 рік;
- 15 серпня 2017 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області з урахуванням ухвали Апеляційного суду Київської області від 22 листопада 2017 року за ч.1 ст. 152, ст. 71 КК України на 5 років позбавлення волі.
Прийняття такого судового рішення місцевий суд мотивував тим, що клопотання засудженого є передчасним, оскільки ОСОБА_9 станом на час розгляду справи сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду м. Полтава від 03 лютого 2021 року та звільнити умовно-достроково ОСОБА_9 .

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що: під час постановлення судового рішення суд повинен враховувати поведінку засудженого за весь час відбування покарання, у той час як у даному випадку суд врахував лише наявність 1 стягнення в ОСОБА_9 за час відбуття покарання на протязі приблизно 3 років та взагалі не врахував кількість оголошених засудженому заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Водночас засуджений зазначає, що він працевлаштований різноробочим виробничої зони установи, отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою про доходи.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, представника установи виконання покарань, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення місцевого суду, заперечив проти задоволення апеляційної скарги перевіривши матеріали особової справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За ч.ч.1,2,3 ст.107 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання незалежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засуджених за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, після фактичного відбуття:

1) не менше третини призначеного строку покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин і за необережний тяжкий злочин;

2) не менше половини строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила у віці до вісімнадцяти років нове умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше двох третин строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі і була умовно-достроково звільнена від відбування покарання, але до закінчення невідбутої частини покарання та до досягнення вісімнадцятирічного віку знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до п.п.1,2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_9 засуджено 15 серпня 2017 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 152 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року та призначено ОСОБА_9 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 150 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди (а.о.с. 11-14).

22 листопада 2017 року Апеляційним судом Київської області вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку місцевого суду посилання на докази: протокол проведення слідчого експерименту від 11 серпня 2016 року, висновок експерта № 35 від 20 липня 2016 року, висновок № 165 від 25 липня 2016 року, протоколи пред`явлення особи для впізнання від 13 липня 2016 року, висновок експерта № 110 від 22 липня 2016 року, висновок експерта № 364 від 07 листопада 2016 року, які є неналежними. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін (а.о.с. 16-19).
01 листопада 2018 року Верховним Судом вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 листопада 2017 року щодо ОСОБА_9 залишено без змін (а.о.с. 28-31).
За вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він 12 липня 2016 року приблизно о 23 годині у с. Студеники Київської обл., з метою зґвалтування напав на потерпілу ОСОБА_10 , повалив її на землю та здавив горло. Подолавши таким чином опір потерпілої, застосовуючи фізичне насильство та словесні погрози, ОСОБА_9 вчинив із нею статевий акт, фізіологічного завершення якого не відбулося внаслідок того, що до місця події під`їхав автомобіль з чоловіком і донькою потерпілої, а ОСОБА_9 втік з місця події.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15 серпня 2017 року ОСОБА_9 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та взято засудженого під варту із зали суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з моменту взяття його під варту, тобто з 15 серпня 2017 року.

Кінцем строку покарання ОСОБА_9 у матеріалах особової справи вказано 15 серпня 2022 року.

Судом встановлено, що засуджений у місцях позбавлення волі знаходиться з 15 серпня 2017 року.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.152 КК України, за яке засуджено ОСОБА_9 є нетяжким злочином (у редакції ст.12 КК України, чинній на момент вчинення злочину - злочином середньої тяжкості), який вчинено засудженим у неповнолітньому віці.

Виходячи з викладеного, ОСОБА_9 відбув третину строку покарання, призначеного судом за нетяжкий злочин, вчинений засудженим у неповнолітньому віці, що свідчить про наявність передумови (формалізованої підстави) для розгляду питання щодо застосування положень ст.107 КК України щодо ОСОБА_9 .

За характеристиками у матеріалах особової справи засуджений ОСОБА_9 з 21 серпня 2017 року перебував у ДУ "Київський слідчий ізолятор", де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

Дані характеристики свідчить про пасивну поведінку засудженого за час перебування у вказаній вище установі та відповідно не підтверджують наявність ознак сумлінної поведінки та позитивного ставлення засудженого до праці і навчання.

З 14 лютого 2018 року ОСОБА_9 відбуває покарання у ДУ «Божковська виправна колонія (№16).

Згідно з даними характеристики ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» від 30 квітня 2019 року у матеріалах особової справи, ОСОБА_9 , був працевлаштований різноробочим виробничої зони установи, до праці ставиться сумлінно, проявляє розумну ініціативу. За час відбування покарання зарекомендував себе позитивно, допускав порушення вимог режиму тримання, мав одне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку. На даний час характеризується позитивно, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку та вимог безпеки праці був заохочений 9 разів рішенням дисциплінарної комісії. У взаємовідносинах ОСОБА_9 неконфліктний, підтримує рівні стосунки із засудженими позитивної спрямованості, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд, добре ставиться до майна установи та предметів, якими користувався при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно, самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, до виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Відповідно до ст.ст. 123, 126, 127 КВК України засуджений приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну ініціативу в організації їх роботи, відвідує заплановані заходи, читає духовну літературу.
Водночас комісією установи ОСОБА_9 відмовлено у застосуванні пільг, передбачених ст.100 КВК України (протокол№8), ст.82 КК України (протокол №4), ст.107 КВК України (протокол №4).
За вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2017 року має позов на суму 165000 гривень, відшкодовано достроково 1525,75 гривень.
Вину у вчиненому злочині визнає, покарання вважає справедливим, під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебував.
Згідно з висновком даної характеристики засуджений ОСОБА_9 за час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, на підставі ст.107 КК України його можливо звільнити умовно-достроково (а.о.с. 112).
У характеристиках ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» від 30 квітня 2019 року та 27 лютого 2020 року зазначено також, що ОСОБА_9 був працевлаштований у їдальні установи, закінчив загальноосвітній навчальний заклад, отримав професію електрозварника ручного зварювання, входив до складу фізкультурно-спортивної секції.

Поряд із зазначеними вище обставинами, у характеристиці ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» від 27 лютого 2020 року встановлено, що ОСОБА_9 характеризувався негативно, за зберігання заборонених предметів на нього було накладено стягнення та відповідно дана характеристика не містить висновків про те, що засуджений за час відбування покарання своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання довів своє виправлення (а.о.с. 87).

У висновку іншої характеристики ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» від 30 квітня 2019 року констатовано, що ОСОБА_9 стає на шлях виправлення, однак зазначено про недоцільність застосування щодо нього положень ст.101 КВК України з урахуванням особистої заяви засудженого (а.о.с. 56).

За даними довідки ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» ОСОБА_9 мав 1 стягнення у виді догани, яке погашено 25 липня 2020 року, 9 заохочень у виді подяк за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КК України та Правилами внутрішнього розпорядку, вимог безпеки праці (а.о.с. 112).

Доводи апелянта про те, що місцевий суд врахував лише наявність 1 стягнення в ОСОБА_9 за час відбуття покарання та взагалі не врахував кількість оголошених засудженому заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, є безпідставними, оскільки як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суд першої інстанції врахував те, що засуджений має 9 заохочень, та, у свою чергу, правильно наголосив на наявності стягнення поряд із заохоченнями, оскільки сутність сумлінної поведінки засудженого полягає у точному та зразковому виконанні вимог режиму установи виконання покарань та добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з положеннями ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці та навчання є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого, який вчинив злочин у неповнолітньому віці.

При цьому, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку та ставлення до праці і навчання за увесь період відбування покарання, а не лише той, що безпосередньо передує вирішенню питання щодо умовно-дострокового звільнення.

Аналізуючи встановлені вище дані про поведінку засудженого, його ставлення до праці та навчання, колегія суддів дійшла висновку про нестабільну поведінку ОСОБА_9 за увесь період відбування покарання, що, зокрема, підтверджується наявністю даних про те, що засуджений характеризувався як позитивно, так і негативно, посередньо (за час перебування у слідчому ізоляторі), відмовами комісії установи у застосуванні щодо засудженого пільг, передбачених ст.ст.82,100,101,107 КВК України. Так, у поведінці засудженого спостерігаються позитивні тенденції, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_9 є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження та особової справи не підтверджують те, що мета покарання наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

Крім того, у контексті наведеного, апеляційний суд звертає увагу, що до ОСОБА_9 раніше застосовувались положення ст.75 КК України при призначенні покарання, однак останній на шлях виправлення не став та вчинив злочин протягом іспитового строку, у той час як мета покарання насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, що додатково підтверджує певну недієвість застосування щодо засудженого заходів звільнення від відбування покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_9 належним чином та у повному обсязі дослідив обставини справи, врахувавши поведінку та характеристику засудженого за весь період відбування покарання, та дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Зважаючи на встановлені обставини та відповідні їм правовідносини апеляційна скарга є необгрунтованою.

Керуючись ст.ст.376,404,405,407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду м. Полтава від 03 лютого 2021 року щодо ОСОБА_9 без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4