У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 червня 2021 року про відмову в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
засуджений
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 червня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 вважає, що судом першої інстанції прийнято передчасне рішення про відмову у задоволені його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вказує на те, що відбуваючи покарання у Державній установі «Вознесенська виправна колонія № 72» Миколаївської області, був працевлаштований у промисловій зоні з 2017 р. по 2019 р. З 2019 року кількість робочих місць обмежена, а на даний момент робота зовсім відсутня. Також зазначає, що створені умови праці не відповідають вимогам трудового законодавства, тому з 2019 року він не працює. Окрім того, має захворювання, про що неодноразово повідомляв працівників Державної установи «Вознесенська виправна колонія № 72» та просив відправити його на обстеження.
Наголошує на тому, що має 3 заохочення та одне стягнення, яке на даний час погашене. Конфліктів з іншими ув`язненими та працівниками колонії немає.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Врахувавши поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання, те, що засуджений відбув більше ніж 2/3 строку покарання, дані про заохочення та стягнення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність, на даний час, достатніх підстав вважати, що ОСОБА_5 за період відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідь судді, засудженого та захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно із п. 17 зазначеної постанови, судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.
Водночас, сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно-корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.
Крім цього, не слід забувати, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.
Тому сама по собі лише належна поведінка, яка полягала у недопущенні порушень режиму утримання, не може бути вирішальним фактором на користь умовно-дострокового звільнення. Вона має буди поєднана із сумлінним ставленням до праці у сукупності.

Рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого належить до дискреційних повноважень суду та вирішується індивідуально у кожному конкретному випадку, у зв`язку із чим, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 засуджений Іллічівським міським судом Одеської області 14.07.2017 р. за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі.
На день розгляду судом першої інстанції клопотання засуджений ОСОБА_5 , із призначених 7 років позбавлення волі, відбув більше ніж 2/3 частини призначеного строку покарання, а відтак, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

Втім, з характеристики, наданої Державною установою «Вознесенська виправна колонія № 72», вбачається, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 має 3 заохочення за підсумками роботи 03.01.2018 р., 02.04.2018 р., 02.01.2019 р. та стягнення яке погашене у встановленому законом порядку. З персоналом установи не завжди дотримується правомірних взаємовідносин, з іншими засудженими загалом не конфліктний. Був працевлаштований в майстерні установи, за що і заохочувався, але звільнений за власним бажанням. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, посилок та побачень.
Разом з тим, участі в суспільно корисному житті відділення та програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає, веде пасивний спосіб життя.
Крім того, рішенням комісії Державної установи «Вознесенська виправна колонія № 72» від 19.05.2020 р., засудженому відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не довів свого виправлення

За такого, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови для такого звільнення, передбачені ст. 81 КК України, та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, оскільки він ще потребує виховного впливу протягом певного часу.

Дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі засудженого, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 червня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3