Справа № 461/6131/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1025/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 461/6131/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду м. Львів від 17 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Галицького районного суду м. Львів від 17 серпня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 81969,26 грн відшкодування матеріальної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 20 000,00 грн відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 11 червня 2017 року о 02 годині 59 хвилин, керуючи автомобілем марки «MERCEDES DAIMLERCHRYSLER» реєстраційний номер Італії НОМЕР_1 та рухаючись ним у місті Львові по вулиці Детька в напрямку вулиці Замарстинівської, при проїзді нерегульованого перехрестя зазначених вулиць, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме: Розділу 1 пунктів 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «безпечна швидкість»; «головна дорога; «перехрестя»; «дати дорогу»; «небезпека для руху»); Розділу 2 пункту 2.3 (підпунктів «б»; «д»); Розділу 2 пункту 2.9 (підпункту «а»); Розділу 10 пункту 10.1; Розділу 12 пунктів 12.1, 12.4; Розділу 16 пункту 16.11 та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Розділу 33, які виразились в тому, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, рухався із швидкістю близько 80 км/год., яка перевищувала допустиму швидкість руху транспортних засобів у населеному пункті, перебуваючи на другорядній дорозі - вулиці Детька, перед виїздом на головну дорогу - вулицю Замарстинівську, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну. При проїзді вказаного перехрестя не надав дороги автомобілю марки «MERCEDES-BENZ VITO» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , який наближався до перехрещення проїзних частин по головній дорозі, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, що і призвело до подальшого зіткнення вказаних транспортних засобів. В результаті грубого порушення вимог правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5 , водій ОСОБА_9 отримав наступні тілесні ушкодження: поперечний розрив селезінки в ділянці воріт, з крововиливом в черевну порожнину об`ємом біля 500 мл., з наступним хірургічним видаленням більшої частини селезінки, садна лобної ділянки голови в центрі, на тильній поверхні лівої кисті. На тильній поверхні правої кисті, на передній поверхні правої гомілки. Перелічені тілесні ушкодження є наслідком контактів передньої черевної стінки зліва, лобної ділянки голови, обох кистей та правої гомілки з тупими предметами, причинені 11.06.2017 р. від ударів до частин салону автомобіля та дії подушки безпеки під час ДТП - при даній дорожньо-транспортній пригоді. Розрив селезінки з крововиливом в черевну порожнину відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння, а садна - до легкого тілесного ушкодження.
На вирок суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду змінити, а саме застосувати до ОСОБА_5 ст. 75 КК України, на підставі якої звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді трьох років позбавлення волі, із визначенням трьох років іспитового строку. Відповідно до ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Позбавити ОСОБА_5 права керувати транспортними засобами на 2 роки. У задоволенні цивільного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що судом не надано правової оцінки викладеній у судових дебатах правовій позиції захисника, яку останній подав у письмовій формі.

Звертає увагу, що обвинувачений вину у вчиненому визнав повністю, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, з моменту вчинення кримінального правопорушення своєю поведінкою довів, що не становить суспільної небезпеки, окрім того добровільно відмовився від свого права керування транспортними засобами, відшкодував шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, щиро розкаявся у вчиненому, зокрема, вибачився не лише перед потерпілим, але й перед його батьком, критично та справедливо висловився щодо своєї поведінки. Крім того, ОСОБА_5 раніше не судимий, до адміністративної відповідальності також не притягувався. Захисник звертає увагу, що суд не надав належної правової оцінки тому, що на час вчинення кримінального правопорушення обвинувачений був студентом, вважає, що слід врахувати молодий вік обвинуваченого та позитивну характеристику за місцем навчання та проживання.

На думку апелянта, стан алкогольного сп`яніння, у якому перебував ОСОБА_5 , не мав зв`язку із вчиненням ДТП, оскільки ОСОБА_5 фактично визнав, що в його діях є кримінально-протиправна недбалість, тобто він не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити.

На думку захисника, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_5 , у якому зазначено, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, та лист Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, в якому зазначено результат токсикологічного дослідження №4602, концентрація етанолу в крові ОСОБА_5 0,58 ‰, є недопустимими доказами, оскільки такі отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Щодо цивільного позову, апелянт зазначає, що у судовому засіданні сторонами було визнано, що відповідачем відшкодовано позивачу 125 757,92 грн, згідно з розпискою позивачу було відшкодовано спричинену шкоду внаслідок ДТП і оригінал розписки знаходиться у відповідача, що свідчить про виконання ним взятих на себе зобов`язань, суду не надано доказів, які б обґрунтовували розмір заявленої матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважає вирок законним та обґрунтованим та підстав для його зміни не вбачає, позицію потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10 , які заперечили апеляційну скаргу та просили залишити вирок без змін, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, а також про правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, описаних у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Апеляційні вимоги про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України задоволенню не підлягають з таких підстав.
Доводи апелянта про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів до уваги не бере як безпідставні.

Колегія суддів вважає, що покарання за скоєний злочин призначено ОСОБА_5 в межах санкції кримінального закону, який передбачає відповідальність за вчинене, і з дотриманням вимог ст. 65 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю.
Колегія суддів вважає, що при призначенні ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції вірно врахував обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі, обґрунтовано визнав пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття, обтяжуючою покарання обставиною є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також врахував дані щодо особи обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

За таких обставин, призначене обвинуваченому основне покарання у вигляді позбавлення волі, а також додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин відповідає вимогам закону.

Зважаючи на наведене, підстав вважати, що призначене обвинуваченому Горбачу покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, як про це зазначає у своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , немає.
Колегія суддів вважає безпідставним твердження захисника про відсутність у вироку покликання на таку пом`якшуючу обставину як активне сприяння у розкритті злочину.
Відповідно до п.5 ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», під активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.
Зміст даної обставини, яка пом`якшує покарання, полягає у тому, що особа, яка вчинила злочин, надає органам досудового розслідування інформацію, яка раніше була їм невідома, нові докази, що мали значення для встановлення істини по справі.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, жодних нових доказів, що мали значення для встановлення істини по справі, до тих, які вже були відомі органу досудового розслідування, з боку обвинуваченого не надходило.
Те, що обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував факту вчинення ДТП, як про це зазначає захисник в апеляційній скарзі, не можна ототожнювати з поняттям активного сприяння у розкритті злочину.
Також, необґрунтованим є твердження захисника про відсутність причинного зв`язку між станом алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_5 та самим фактом ДТП, що в свою чергу, на думку апелянта, виключає наявність такої обтяжуючої обставини як стан алкогольного сп`яніння.
Злочин, передбачений ст. 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті, які спричиняють суспільно небезпечні наслідки, передбачені частинами ст. 286 КК України.
Тобто, тільки ті порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному окремому випадку ДТП є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто порушення п.2.9а ПДР не є елементом об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, оскільки сам по собі не призводить до настання суспільно небезпечних наслідків.
У даному випадку, згідно з висновком судової автотехнічної експертизи від 22.08.2017 причиною ДТП та її наслідків стало порушення водієм вимог п.п.10.1, 16.11 та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Розділу 33 ПДР.
Вказівка ж у вироку на порушення водієм транспортного засобу п. 2.9 а ПДР (перебування у стані алкогольного сп`яніння) лише вказує на суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, проте жодним чином не впливає на його кваліфікацію.
При цьому, стан сп`яніння не охоплюється об`єктивною стороною злочину, передбаченого ст. 286 КК України, і при призначенні покарання особі може враховуватись як обставина, що обтяжує покарання згідно з п.13 ч. 2 ст. 67 КК України (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17).
Не бере до уваги апеляційний суд також і твердження захисника ОСОБА_8 про те, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_5 , у якому зазначено, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, та лист Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, в якому зазначено результат токсикологічного дослідження №4602, концентрація етанолу в крові ОСОБА_5 0,58 ‰, є недопустимими доказами, оскільки такі отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать відомості, які можуть становити лікарську таємницю.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» під лікарською таємницею розуміють інформацію, яка стала відома медичним працівникам та іншим особам, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, та яку останні не мають права розголошувати.

Відповідно до ст. 286 Цивільного Кодексу України фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз.

Разом з тим, відповідно до спільного Наказу від 09.11.2015 № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби) лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктом 7 зазначеного Наказу передбачено, що У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Згідно з п. 8 Наказу У разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

З наведеного вбачається, що зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у висновку, а тому вказаний документ не містить ознак документа, що містить лікарську таємницю та надає можливість органу досудового розслідування використовувати його як доказ у кримінальному провадженні.

При визначенні суми стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди, суд правильно врахував вартість відновлювального ремонту автомобіля, яка відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 104 від 27.06.2017 складає 218 940, 18 грн, за вирахуванням 103 880 грн та 21877,92 грн, переданих ОСОБА_11 . ОСОБА_9 в рахунок відшкодування ним спричиненої шкоди.

Крім того, згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Винними діями ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_9 заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях (фізичних, душевних), що їх зазнав потерпілий у зв`язку із втратою здоров`я, вимушених негативних змін у житті.

З урахуванням наведеного, характеру та великого обсягу завданих ОСОБА_9 моральних страждань, їх тривалості, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову потерпілого в розмірі 20 000 грн., що відповідає вимогам розумності та справедливості.

Апеляційна скарга не містять правових підстав для зміни чи скасування вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу необґрунтованою. Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Галицького районного суду м. Львів від 17 серпня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_12