КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 30.11.2020 щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України у кримінальному провадженні №0001784, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 30.11.2020

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красне Згурівського р-ну Київської обл., громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого: вироком Броварського районного суду Київської області від 25.04.2019 за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, на 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна, звільнений 17.10.2019 у зв`язку із відбуттям строку покарання,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту взяття під варту - з 11 березня 2020 року. Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили залишено без зміни.
Судом визнано доведеним, що 02 березня 2020 року близько 23 год. 20 хв. між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння та знаходились у квартиріАДРЕСА_2 , виник словесний конфлікт, в ході якого, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання у вигляді смерті, умисно завдав ОСОБА_9 не менше семи ударів руками та ногами в область тулуба та грудної клітки, внаслідок чого останній впав на підлогу.
ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , взяв на кухні табурет білого кольору та умисно наніс ним не менше дев`яти ударів в область розташування життєво-важливого органу голови ОСОБА_9 , який знаходився у положенні лежачи на підлозі, умисно, протиправно вбивши останнього.
Згідно даних висновку експерта № 012-65-971-2020 від 22.05.2020 смерть ОСОБА_9 настала від поєднаної травми тіла (множинних забійних ран голови з ушкодженням кісток черепа, переломами ребер і грудини, ушкодженнями діафрагми і легень, крововиливами під оболонки і в тканину мозку), що призвело до розвитку крововтрати і шоку.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про зміну вироку Оболонського районного суду міста Києва від 30.11.2020, просить перекваліфікувати його дії на ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у межах санкції даної статті. На думку апелянта, суд першої інстанції помилково кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки умислу на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 у нього не було. Також вказує на неповноту судового розгляду, яка полягає у тому, що суд першої інстанції не допитав свідків сторони обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; наполягає, що докази, покладені судом в основу вироку, не доводять його винуватість за ч. 1 ст. 115 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги; пояснення прокурора та потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Згідност. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, ґрунтується на зібраних та належним чином перевірених у суді доказах.
З огляду на доведеність винуватості вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо перекваліфікації його дій з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України на переконання колегії суддів є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються доказами дослідженими судом.
Так, на підтвердження встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції обґрунтовано послався на докази, дослідженні безпосередньо в судовому засіданні: дані протоколу огляду місця події з фототаблицями від 09.03.2020 про те, що оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_2 , де в кухонній кімнаті виявлено тіло ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, у ході вказаної слідчої дії в квартирі було виявлено та у подальшому вилучено змиви, речі та фрагменти меблів (т. № 2 а.с. 36-48); дані висновку експерта № 011-971-2020 від 19.05.2020 про те, що смерть ОСОБА_9 настала від поєднаної травми тіла (множинних забійних ран голови з ушкодженням кісток черепа, переломами ребер і грудини, ушкодженнями діафрагми і легень, крововиливами під оболонки і в тканину мозку), що призвело до розвитку крововтрати і шоку (том № 2 а.с. 57-61); дані висновку експерта № 012-65-971-2020 від 22.05.2020 про те, що всі ушкодження у ОСОБА_9 утворились від дії (ударів) тупими предметами. По голові було нанесено не менше 9 ударів (травмуючих впливів), по грудях (тулубу) не менше 7 ударів (травмуючих впливів). Рани і садна на голові, а також відповідно їм ушкодження черепа та головного мозку могли бути спричинені табуретом та його фрагментами. Ушкодження грудей (переломи ребер, грудини, ушкодження діафрагми і легень), більш імовірно, виникли від ударів руками і ногами (том № 2 а.с. 195-199); дані висновку експерта № 072-21-2020 від 30.03.2020 про те, що при медико-криміналістичному дослідженні клаптя шкіри з тім`яно-скроневої ділянки голови трупа ОСОБА_9 встановлено наявність на клапті шкіри 6 ран (3 наскрізні та 3 поверхневі) від дії тупого предмета з прямолінійним та кутоподібним ребром (том № 2 а.с. 66-70); дані висновку експерта № 091-107-2020 від 26.05.2020 про те, що на наданих на дослідження 8-ми фрагментах меблів з кухні (фрагментах табурета біло-рожевого кольору) знайдені кров з домішками поту, клітини слизових оболонок, клітини одношарового циліндричного епітелію, шкіри, м`язової тканини, а також судин, сполучної тканини і зовнішньої кореневої піхви волосся людини. У змішаних слідах поту і крові не виключається можливість походження поту і крові від ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Походження клітин можливе від ОСОБА_9 і виключається від ОСОБА_7 (том № 2 а.с. 248-254); дані висновку експерта № 042/1-362-2020 від 20.03.2020 про те, що при проведенні судово-медичного огляду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлені сліди від загоєння саден/поверхневих ран на долонній поверхні лівої кисті в проекції проксимальної третини тіл 3-5 п`ясних кісток, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. Локалізація, виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, є доступною для їх спричинення власною рукою. Характер та морфологічні властивості, виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися від травмуючих дій предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну та обставинам від 02.03.2020 (том № 2 а.с. 151-153).
Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття.
Також суд першої інстанції дав оцінку показанням потерпілої ОСОБА_8 , свідкам ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , визнав їх такими, що узгоджуються у сукупності з іншими доказами та свідчать про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину за встановлених судом обставин.
Отже винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, повністю підтверджується сукупністю доказів, які були безпосередньо дослідженні судом під час судового розгляду і яким суд дав оцінку у сукупності.
На підставі викладеного, колегія суддів уважає доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про недоведеність його винності у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі докази кримінального провадження в їх сукупності, визнав їх належними та допустимими, перевірив надані органом досудового розслідування докази та дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що дії ОСОБА_7 необхідно перекваліфікувати на ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки умислу на протиправне заподіяння смерті у нього не було, - є неспроможними з огляду на таке: для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Так, суд першої інстанції вірно встановив питання про умисел обвинуваченого ОСОБА_7 виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема врахував спосіб та знаряддя злочину (табурет та його фрагменти), локалізацію поранення в область життєво-важливого органу (по голові було нанесено не менше 9 ударів), поведінку винного і потерпілого, що передувала події (конфлікт, який виник між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на ґрунті обопільного вживання алкогольних напоїв).
При цьому, визначальним є встановлене судом суб`єктивне ставлення ОСОБА_7 до наслідків своїх дій, який, хоча і не бажав, але завідомо спричиняючи не менше 9 ударів табуретом по голові ОСОБА_9 , свідомо припускав настання наслідків у вигляді смерті останнього (ч. 3 ст. 24 КК України).
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв з непрямим умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого (30-60 хвилин), для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
З огляду на кількість, локалізацію, спосіб заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , внаслідок яких він помер, а також враховуючи ту обставину, що обвинувачений визнав, що він сам наносив удари, виявлені згідно висновків судово-медичної експертизи на тілі ОСОБА_9 , за обставин, встановлених судом, - підстав стверджувати про неповноту судового слідства (яка полягає у тому, що суд не допитав свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ), яка могла би вплинути на доведеність винності чи на кваліфікацію дій обвинуваченого, на переконання колегії суддів немає.
Як вказав суд першої інстанції, вказані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не допитані з огляду на те, що вжитими прокурором заходами забезпечити прибуття вказаних свідків до суду не виявилося можливим ( ОСОБА_10 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , однак постійного місця проживання не має; ОСОБА_11 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , однак постійного місця проживання також не має).
Суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке, на переконання колегії суддів, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
При перегляді апеляційним судом вироку суду першої інстанції істотних порушень КПК України, що унеможливлювали б прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, не встановлено; порушення, на які посилається у своїй апеляційній скарзі обвинувачений не впливають на доведеність винності ОСОБА_7 , кваліфікацію його дій та призначення йому покарання.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування, передбачених ст. 409 КПК України, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду міста Києва від 30.11.2020 щодо ОСОБА_7 - без зміни.
Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді: _______________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/1457/2021 Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_14
Доповідач: ОСОБА_1