КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0005048 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Лисянка, Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 24 грудня 2012 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 289 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, на п`ять років позбавлення волі, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на два роки.;

- 26 серпня 2015 року Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, з застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України, на п`ять років один місяць позбавлення волі;

- 14 березня 2016 року Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185 КК України, з застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, на п`ять років один місяць один день позбавлення волі, звільнений 15 травня 2020 року по відбуттю строку покарання;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки;

- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на сім років із конфіскацією майна;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 72 КК України у строк покарання зараховано попереднє ув`язнення з 04 грудня 2020 року по 26 квітня 2021 року включно, з розрахунку день за день.

Судом вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 , 03 грудня 2020 близько 05 год. 45 хв.перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив раніше йому незнайому потерпілу ОСОБА_9 та вирішив вчинити розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для здоров`я потерпілої.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , підбіг ззаду до ОСОБА_9 , та діючи умисно, кулаком наніс удар в область голови потерпілої, в результаті чого вона втратила рівновагу та впала на землю. В подальшому, ОСОБА_8 дістав із кишені предмет схожий на розкладний ніж та почав погрожувати його застосуванням, після чого зірвав з шиї потерпілої ланцюжок виготовлений із срібла вартістю 1000 гривень.
Також потерпіла ОСОБА_9 , перебуваючи під погрозою застосуванням предмета схожого на розкладний ніж, вимушено віддала ОСОБА_8 на його вимогу грошові кошти у сумі 100 гривень, після чого обвинувачений залишив місце скоєння злочину, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_8 , 03 грудня 2020 близько 06 год. 20 хв. перебував за адресою: м. Київ, вул. Маршала Конєва 5, де побачив раніше йому незнайому потерпілу ОСОБА_7 та вирішив повторно здійснити на неї розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для здоров`я потерпілої.
Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_8 повторно підбіг ззаду до потерпілої ОСОБА_7 , та підібравши з тротуару каміння, наніс останній удар в область голови. Від нанесеного удару ОСОБА_7 втратила свідомість. Після чого ОСОБА_8 вирвав у потерпілої жіночу сумку, яка не становить матеріальної цінності, в якій знаходився мобільний телефон марки «honor», вартістю 2 700 гривень, грошові кошти в розмірі 1300 гривень та залишив місце скоєння злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Заподіяні ОСОБА_7 тілесні ушкодження, відповідно до висновку експерта, відносяться до категорії легких, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, а саме призначити йому покарання з урахуванням положень ст. 69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити обвинуваченому покарання з урахуванням положень ст.ст. 69, 75 КК України у виді п`яти років позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Так, на думку апелянтів судом першої інстанції не в повній мірі враховано, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень та має намір добровільно відшкодувати завдану шкоду.

Крім того, згідно доводів апеляційних скарг, ОСОБА_8 вчинив злочини в наслідок збігу тяжких сімейних обставин, а саме скрутного матеріального становища, неможливістю працевлаштування в у мовах карантину та хвороби матері.

Також, обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції не було враховано його пояснення з приводу того, що він нікому не хотів завдавати тілесних ушкоджень, а лише налякати потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, захисника, який змінив вимоги апеляційної скарги та просив застосувати до обвинуваченого вимоги ст. 69 КК України та пом`якшити покарання до п`яти років позбавлення волі, а також заперечення прокурора проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони обвинуваченим і його захисником в апеляційних скаргах.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, особою, яка раніше вчинила розбій, що також обвинуваченим ОСОБА_8 та його захисником ОСОБА_6 не оспорюється.

Всупереч тверджень апелянтів, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо загальних засад призначення покарання, зокрема врахував тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані про його особу, встановив наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, та відсутність обставин, які їх обтяжують.

Враховуючи, що вчиненні ОСОБА_8 кримінальні правопорушення відносяться до категорії тяжких, які поєднанні з застосування насильства небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий у тому числі і за корисливі злочини, те, що він не працює, суспільно корисною працею не займається, не одружений, а також, що відносно нього вже застосовувалися положення ст.ст. 69, 75 КК України, колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_8 покарання саме у виді позбавлення волі, так як його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, при цьому визначивши йому остаточне покарання у розмірі семи років позбавлення волі, що є мінімальною межею санкції ч. 2 ст. 187 КК України.

Отже, призначене ОСОБА_8 , покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 про суворість призначеного обвинуваченому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Не погоджується колегія суддів і з вимоги апелянтів про застосування щодо обвинуваченого положень ст. 69 КК України.

У відповідності до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Судом першої інстанції було визнано щире каяття обвинуваченого у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочинів як обставини, які пом`якшують покарання та враховано їх при призначенні покарання.
Разом з тим, вони не є тими обставинами, які в даному випадку істотно знижували б ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та давали б підстави для висновку про можливість пом`якшення призначеного йому судом покарання із застосуванням ст. 69 КК України, зважаючи на те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, в тому числі і за корисливі злочини, ним вчинено новий злочин фактично через шість місяців після звільнення з місць позбавлення волі, та на конкретні обставини провадження, які вказують на те, що на момент вчинення злочину і постановлення вироку ОСОБА_8 суспільно-корисною працею не займався, а отже вчинив корисливий злочин з метою власного збагачення.

За наведеного, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року, стосовно ОСОБА_8 , без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3