Справа № 308/2466/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження №308/2466/21, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000011 від 04.01.2021 р. про обвинувачення,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Воловець, Воловецького р-ну, Закарпатської області, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.343, ч.1 ст.369 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
сторона захисту :
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
03.01.2021 року працівниками сектору реагування патрульної поліції Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, а саме: поліцейським сектору реагування патрульної поліції № 1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та поліцейським сектору реагування патрульної поліції № 2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - відповідно до розроблених маршрутів та графіку чергування, затверджених начальником Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_8 , здійснювалося патрулювання та нагляд за дорожнім рухом в Ужгородському районі, Закарпатській області.
Того ж дня о 12 год. 40 хв. навпроти будинку № 1 на вулиці Миру в селі Демечі Ужгородського району Закарпатської області з огляду на порушення пп. «б» п. 21.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, згідно з яким забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», екіпаж сектору реагування патрульної поліції Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області зупинив транспортний засіб, а саме легковий автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2101» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_3 .
З огляду на порушення ОСОБА_3 пп. «б» п. 21.11 Правил дорожнього руху ОСОБА_7 у порядку, передбаченому абз. 1 п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, розпочав процедуру винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП.
Через деякий час того ж дня близько 12 години 50 хвилин, за адресою, вказаною вище, ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з метою уникнення відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ч. 10 ст. 121 КУпАП, тобто діючи в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, розраховуючи на можливість невинесення ОСОБА_7 щодо нього постанови про адміністративне правопорушення, тобто на невчинення дії з використанням влади, реалізовуючи раптово виниклий намір, спрямований на надання неправомірної вигоди, під час розмови поклав у багажне відділення транспортного засобу, а саме легкового автомобіля марки «Шкода» моделі «Рапід» з номерним знаком « НОМЕР_2 », одну купюру номіналом 200 (двісті) гривень з серійним номером « НОМЕР_3 », тобто надав неправомірну вигоду службовій особі, достовірно розуміючи, що ОСОБА_7 є службовою особою Національної поліції України, яка відповідно до ст. 222 КУпАП уповноважена розглядати справи про адміністративні правопорушення у сфері порушення правил дорожнього руху й накладати адміністративні стягнення.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у наданні неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та у впливі у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою добитися прийняття незаконного рішення, ОСОБА_3 , вчинив суспільно-небезпечне діяння передбачене ч. 1 ст. 369 КК України та ч. 1 ст. 343 КК України.
До суду надійшов обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 від 01.02.2021 року, яку прокурор просив затвердити, з додержанням наступних умов.
На підставі наведеного, суд розглянув справу відповідно положень ст. ст. 469 ч.4, 472, 473, ч.4 ст.474 КПК України.
Зі змісту угоди вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.343, ч.1 ст.369 КК України. Згідно з даними угоди прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_3 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.343, ч.1 ст.369 КК України; виконати покарання передбачене угодою.
Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ч. 1 ст. 369 КК України у вигляді штрафу розміром 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ч. 1 ст. 343 КК України у вигляді штрафу розміром 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_3 повинен понести покарання у вигляді штрафу розміром 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_3 згідний. Наслідки укладення та затвердження означеної угоди, згідно ст.ст. 473, 394, 424, 474, 476 КПК України та ст.389-1 КК України оговорені сторонами.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості він повністю розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та її суть зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.343, ч.1 ст.369 КК України визнав повністю. Окрім того, ОСОБА_3 підтвердив суду, що угода про визнання винуватості від 01.02.2021 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просив її затвердити.
Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не зявився. Надав суду заяву відповідно до якої надав письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним.
В судовому засіданні прокурор та захисник також висловили думку про затвердження угоди про визнання винуватості.
Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання вини.
Судом на виконання вимог ст.474 КПК України сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_3 не встановлено. В судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і, що угода про визнання винуватості від 01.02.2021 року не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені КК України.
Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 369 КК України на час розгляду справи , є нетяжким злочином.
Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 343 КК України на час розгляду справи , є кримінальним проступком.
При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 01.02.2021 року вимогам ст.ст.469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угоди, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.
При укладенні угоди враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.
Згідно ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Згідно ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.
За таких обставин суд приходить до переконання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, а обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити вид і міру покарання відповідно до угоди про визнання винуватості від 01 лютого 2021 року, укладеної між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 .
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.
Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.
У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст.100 КПК України.
Запобіжний захід, відносно ОСОБА_3 не обирався .
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368,370,374,376,395, 469, 472 - 475 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Угоду про визнання винуватості від 01 лютого 2021 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 затвердити.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 369, ч.1 ст. 343 КК України і призначити йому покарання:
за ч.1 ст. 369 КК України у вигляді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
за ч.1 ст. 343 КК України у вигляді штрафу розміром 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточно до відбуття покарання у вигляді штрафу розміром 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 - не обирати.
Речові докази по справі: купюру номіналом 200 (двісті) гривень з серійним номером «ТД1818290» - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України в Закарпатській апеляційний суд через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1