Справа № 681/1131/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2021 р. Полонський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

при секретарі судових засідань - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 , та його представників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000226 від 02 серпня 2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, освіта середня-спеціальна, не працює, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, за ч.1 ст.122 КК України,

встановив:

02 серпня 2020 року о 02 годині 40 хвилин по вул. Л. Українки №166 в м. Полонному Хмельницької області, на пішохідному переході, який розміщений поруч з магазином «Гастроном» між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла суперечка.

В цей же день, час та місці ОСОБА_7 , під час даної суперечки, з мотивів особистої неприязні, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, під час виникнутої конфліктної ситуації, умисно, із прикладанням фізичної сили кулаком правої руки наніс один удар в ліву частину обличчя ОСОБА_4 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці 5,4 зубів справа та перелом нижньої щелепи зліва в ділянці 5,6 зубів, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, які виразились в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинили тривалий розлад здоров`я,

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, не заперечував та ствердив обставини наявності конфлікту з потерпілим, та вказав, що дійсно наніс ОСОБА_4 тілесне ушкодження.
Крім власного визнання, вина ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що 02 серпня 2020 року о 02год.40хв. по вул. Л.Українки в м. Полонному чекав на таксі. В цей час до нього підійшов ОСОБА_7 та безпричинно став вимагати гроші, почувши у відповідь, що грошей не має, останній наніс удар в ліву частину обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці 5,4 зубів справа та перелом нижньої щелепи зліва в ділянці 5,6 зубів.
Під час слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 від 21 серпня 2020року останній підтвердив надані покази, за яких мала місце подія.

Досліджуючи письмові докази судом встановлено наступне.
За даними Витягу з кримінального провадження вбачається, що 02.08.2020 року за заявою ОСОБА_4 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000226 внесено відомості по факту спричинення 02.08.2020 року йому тілесних ушкоджень.
З протоколу огляду відеозапису з камер відеоспостреження розташованих по вул. Л.Українки в м. Полонному, вбачається, що на пішохідному переході розташованого поблизу магазину «Гастроном» між двома чоловіками виникла суперечка, під час якої ОСОБА_7 наніс удар кулаком правої в руки в ліву частину обличчя ОСОБА_8 , від якого останній поточився назад.
За даними висновку судово - медичного експерта №401 від 18.08.2020 року, за результатами проведення судово-медичної експертизи, встановлено, що у ОСОБА_4 , згідно представлених на його ім"я медичних документів та рентгенограм, виявлені такі тілесні ушкодження: перелом нижньої щелепи в ділянці 5,4 зубів справа та перелом нижньої щелепи зліва в ділянці 5,6 зубів, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я

Дані тілесні ушкодження виникли від ударної травмуючої дії тупого твердого предмета, могли виникнути в строк та при обставинах, вказаних в постанові та обстежуваним і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я. Для виникнення даних тілесних ушкоджень достатньо однієї травмуючої дії (удару кулаком руки). Під час отримання даних тілесних ушкоджень потерпілий знаходився до травмуючого предмета своєю передньою поверхнею обличчя, міг стояти, лежати, сидіти. Виникнення даних тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту виключено.

За даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27 серпня 2020 року ОСОБА_7 погодився на пропозицію відтворити обстановку та обставини заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, вказавши як заподіював їх.

Аналізуючи всі дослідженні в процесі розгляду провадження докази та оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності, які у своїй сукупності та взаємозв`язку узгоджуються з фактичними обставинами за яких мала місце подія та які не оспорювались самим обвинуваченим, будь-якого сумніву не викликають, дають суду підстави дійти висновку, що винуватість обвинуваченого в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, доведено, тому його дії підлягають кваліфікації за ч.1 ст.122 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує конкретні обставини за яких ним було вчинено кримінальне правопорушення, характер і ступінь тяжкості спричинених ним тілесних ушкоджень та їх наслідки, а також даних, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема: що раніше до відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання, є особою молодого віку, висловив жаль з приводу скоєного, а за даними висновку органу пробації не є потенційно небезпечним, заслуговує на покарання не пов`язане з позбавленням волі, або звільнення від відбування покарання з випробуванням, думку потерпілого.

Обставини, що пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самими засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції передбаченої ч.1 ст.122 КК України із звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, таке покарання суд вважає необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд також вважає, що таке покарання обвинуваченому відповідатиме його меті, гуманності, справедливості та індивідуалізації, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Що стосується заявлених цивільних позовів, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

В межах даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_4 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди, яка складається: з витрат пов`язаних з лікуванням у розмірі 2631грн.55коп. та послугами адвоката в розмірі 1000грн, а також компенсацію на відшкодування моральної шкоди в сумі 50000грн.

Крім того, прокурором було заявлено цивільний позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушенні в сумі 1019грн.12 коп.

Матеріальна та моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Із встановлених судом обставин убачається, що потерпілий ОСОБА_4 в результаті отриманих ним тілесних ушкоджень з 02.08.2020 року по 03.08.2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні «Щелепно-лицьової хірургії» Хмельницької обласної лікарні, тобто 1 ліжко-день та відповідно до довідки комунального підприємства №42 від 11.09.2020 року медичний заклад витратив на його лікування 1018,12грн.

Згідно наданих документів ОСОБА_4 на своє лікування поніс витрати в сумі 2631,55грн.

Обвинувачений в судовому засіданні позов ОСОБА_4 в частині стягнення витрат пов`язаних з лікуванням та позов прокурора визнав у повному обсязі, тому суд приходить до висновку, що він підлягає задоволенню у цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст.23, 1167, 1168 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди особі, яка зазнала болю та страждань у зв`язку із ушкодженням здоров`я та має право на відшкодування моральної шкоди.

Пленум ВСУ у своїй постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у п.9 роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що винними діями обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_4 була заподіяна моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях і стражданнях, що їх зазнав потерпілий у зв`язку з спричиненням йому тілесних ушкоджень. Внаслідок таких дій, потерпілий вимушено перебував на стаціонарному лікуванні, переніс фізичний біль, незручності, певний час відчував дискомфорт, що також змінило звичний спосіб його життя та потребувало додаткових зусиль для його влаштування.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину душевних страждань потерпілого, те, що внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень було спричинено вимушені зміни у звичайному способі життя та необхідні зусилля для їх відновлення.

Крім того, суд приймає до уваги те, що тілесні ушкодження ОСОБА_4 були заподіянні ОСОБА_7 і він не заперечуючи своєї вини у заподіянні такої шкоди, на протязі тривалого часу не здійснив жодного реального добровільного відшкодування заподіяних потерпілому фізичних і моральних страждань.

Виходячи із наведеного та з вимог розумності та справедливості завдана потерпілому моральна шкода підлягає частковому відшкодуванню на користь ОСОБА_4 у розмірі 15 000 гривень .

У вирішенні питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.

Положеннями ч.1 ст.124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п.1 ч.1 ст.118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 464/5823/17, провадження № 51-3506км19.

При визначенні суми відшкодування витрат на послуги адвоката суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, прийшла до висновку про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 30.11.2020 року між потерпілим ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_6 укладено договір про надання останнім правової допомоги . До ухвалення обвинувального вироку представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 1000грн.

Упродовж судового розгляду цей адвокат здійснював представництво інтересів потерпілого. На підтвердження сплати потерпілим адвокату ОСОБА_6 вказаної суми, останній надав квитанцію про оплату наданих послуг від 30.11. 2020 року.

Отже, потерпілим понесені витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_7 .

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись наведеним та ст.ст.370, 373, 374 КПК України суд, -

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.122 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання звільнити з іспитовим строком на 1 (один) рік і 6 (шість) місяців з покладенням відповідно до ст.76 КК України на нього обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов прокурора задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Хмельницької обласної ради витрати на стаціонарне лікування в комунальному некомерційному підприємству Хмельницької обласної ради «Хмельницька обласна лікарня» потерпілого ОСОБА_4 (р/р НОМЕР_1 , АТ КБ «Приватбанк» , МФО820172) в розмірі 1019 (одна тисяча дев`ятнадцять) грн. 12 коп.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі суму 2631,55грн., компенсацію на відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000грн., та 1000грн. витрат на правову допомогу, а всього 18631(вісімнадцять тисяч шістсот тридцять одна)грн.55коп.

Речовий доказ: відеодиск з камери спостереження залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду обвинуваченим, прокурором, потерпілими, представником потерпілих може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а обвинуваченому та прокурору копії вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1