ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/329/21 Справа № 697/1409/21 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року м. Черкаси

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 липня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000211 від 8 липня 2021 року,

в с т а н о в и в :

9 липня 2021 року до Канівського міськрайонного суду Черкаської області звернувся дізнавач сектору дізнання відділу поліції №1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області лейтенант поліції ОСОБА_9 з клопотанням про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні сектору дізнання відділу поліції №1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000211 від 8 липня 2021 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України.

З даних матеріалів досудового розслідування вбачається, що 8 липня 2021 року близько 15 год. 10 хв. на узбіччі дороги в м. Канів, по вул. Шевченка,76, Черкаської області, було виявлено громадянина ОСОБА_8 , який порушив порядок здійснення заготівлі металобрухту та операцій з металобрухтом та без відповідного дозволу здійснив закупку та в подальшому перевозив металобрухт за допомогою транспортного засобу марки «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 та причіпу марки «ЛЕВ» д.н.з. НОМЕР_2 .

Цього ж дня відомості за вказаним актом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000211 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України.

Дізнавач сектору дізнання відділу поліції Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 у своєму клопотанні про арешт май на зазначає, що 8 липня 2021 року в ході огляду місця події, що проводився на узбіччі дороги, було виявлено автомобіль марки «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 та причіп марки «ЛЕВ» д.н.з. НОМЕР_2 . Також під час огляду салону автомобіля було виявлено на задньому правому коврику мішок білого кольору з металом, за заднім сидінням з правої сторони біля скла виявлено болгарку марки «Дніпро-М», також було виявлено мішок білого кольору, у якому знаходились обгорілі мідні дроти та акумулятор чорного кольору з наявним написом синього кольору «GLOBЛL», поряд з яким знаходилась металева кувалда та поруч котушка чорного кольору, на якій був намотаний білий кабель з розеткою, на котушці знаходились обгорілі дроти та кантор на 20 кг. Крім того, встановлено, що до даного автомобіля був приєднаний причіп марки «ЛЕВ» д.н.н. НОМЕР_2 , в середині якого під час огляду було металоконструкція, яка складається з чотирьох частин, металоконструкція білого кольору з трьох частин, металоконструкція частково синього кольору з п`яти різних частин, металоконструкція з 7 різних частин, окрім цього ще було виявлено 10 металоконструкцій різного кольору та розміру.

Після проведеного огляду вищевказані речі було вилучено до відділу поліції №1 ЧРУП ГУНП в Черкаській області. Вказані вище речі були вилучені та постановою дізнавача від 9 липня 2021 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000211 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України.

Дізнавач у клопотанні зазначає, що власником автомобіля марки «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 згідно технічного паспорту автомобіля № НОМЕР_3 являється ОСОБА_10 , житель м. Черкаси. Власником причепу марки «ЛЕВ» д.н.н. НОМЕР_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 являється ОСОБА_11 жителька м. Золотоноша. Проте, безпосереднім (фактичним) користувачем вищевказаного автомобіля та причепу являється ОСОБА_8 , а тому з метою збереження речових доказів виникла необхідність накласти арешт на вищевказане майно, оскільки існують ризики приховування, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаних речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 липня 2021 року клопотання дізнавача сектору дізнання відділу поліції №1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000211 від 8 липня 2021 року про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на автомобіль марки «ВАЗ 21011» д.н.з. НОМЕР_1 , причеп марки «ЛЕВ» д.н.з. НОМЕР_2 , мішок білого кольору з металом, болгарку марки «Дніпро-М», мішок білого кольору в якому обгорілі мідні дроти, акумулятор чорного кольору з наявним написом синього кольору «GLOBЛL», металеву кувалду, котушка чорного кольору, обгорілі дроти, кантор на 20 кг, металеві конструкції, які знаходились у причепі марки «ЛЕВ» д.н.з. НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у клопотанні дізнавача відділу поліції №1 Черкаського районного Управління поліції ГУНП України в Черкаській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання дізнавача відділу поліції №1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_9 про накладення арешту відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що вилучення вказаних речових доказів відбулось з грубим порушенням норм КПК, оскільки до матеріалів клопотання про накладення арешту дізнавачем не додано ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук автомобіля та причепу ОСОБА_8 . Вказує на те, що з матеріалів клопотання видно, що під час огляду місця події 8 липня 2021 року було проведено не огляд, а фактично обшук автомобіля ВАЗ-21011 д.н.з. НОМЕР_1 , який належав на праві користування ОСОБА_8 за його добровільною згодою. В той же час матеріали клопотання свідчать, що ОСОБА_8 надав згоду на проникнення до володіння безпосередньо перед оглядом місця події, та вважає, що у зв`язку з цим не можна стверджувати, що він був здатен усвідомлювати правові наслідки такої згоди, тим більше що вказана заява була написана з явними ознаками тиску, про що свідчить допущення помилки у назві причепа.

Також вказує, що за той час, коли автомобіль був вилучений працівниками поліції, ще 8 липня 2021 року, орган досудового розслідування мав можливість і провів вже всі необхідні слідчі дії, а тому необхідність в утриманні автомобіля на майданчику тимчасового утримання транспорту Канівського ВП №1 Черкаського РУП ГУ НП в Черкаській області на даний час відсутня. Окрім цього вказує на те, що, у клопотанні дізнавачем не було зазначено необхідність накладення арешту та які саме дії будуть проводитись з автомобілем та причепом. Вважає, що відповідно до ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166,170 -174 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді, думку скаржника та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на зазначене в ньому майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до постанови дізнавача від 9 липня 2021 року зазначені вище речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000211 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України та приєднано до кримінального провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі на кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках, чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що вказані вище речі використовувалися громадянином ОСОБА_8 як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власників майна, про які йдеться в клопотанні сторони обвинувачення.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх, правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Зазначене вище майно в повній мірі відповідає ознакам, зазначеним у ст. 98 КПК України, а відтак наявна правова підстава, передбачена ч. 3 ст. 170 КПК України для арешту вказаного майна.

Доказів настання негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, захисником ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 не надано та колегією суддів при розгляді не встановлено.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речового доказу, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину.

Доводи апеляційної скарги про відсутність належного процесуального рішення в наданих матеріалах на підтвердження відповідності арештованого майна ознакам вказаним у ст. 98 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки, як вже зазначалось вище, в наданих матеріалах наявне відповідне рішення органу досудового розслідування про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Ухвалу слідчого судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 липня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000211 від 8 липня 2021 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4