Єдиний унікальний номер 722/762/20
Номер провадження 1-кп/722/12/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року Сокирянський районний суд Чернівецької області
в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

його законного представника ОСОБА_6

та обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сокиряни кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 від 14.12.2020 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Сокиряни Чернівецької області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, з повною загальною середньою освітою, заміжньої, не працюючої, не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

11.05.2020 року, близько 18.00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку №25-А по вул.В.Симоненка в м.Сокиряни Чернівецької області, під час виниклої суперечки із малолітнім ОСОБА_5 , тримаючи у правій руці пластикову трубу, умисно нанесла нею малолітньому ОСОБА_5 удари в область лівої лопатки та задньої частини шиї, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді синців по верхньому краю лівої лопатки, задньої поверхні шиї в нижній третині, садна правої бокової поверхні шиї, які відповідно до висновку експерта №73 від 12.05.2020 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачена ОСОБА_7 під час судового розгляду кримінального провадження свою винуватість в умисному спричиненні малолітньому ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень не визнала та, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.63 Конституції України та ст.42 КПК України, відмовилася від надання показань суду.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_7 своєї винуватості у спричиненні малолітньому ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, її вина у вчиненні даного кримінального правопорушення в повному об`ємі доведена наступними дослідженими судом доказами, а саме:

-показаннями малолітнього потерпілого ОСОБА_5 , який суду пояснив, що 11.05.2020 року близько 17 год. 30 хв. він разом зі своїми друзями ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 гралися у дворі будинку по АДРЕСА_2 . В той час, коли він проходив повз вказаний двір, вибігла ОСОБА_7 , яка тримала у руці частину металопластикової труби від опалення, довжиною близько 75 см. та товщиною близько декількох сантиментрів, якою нанесла йому три удари, а саме один удар по шиї та два удари по спині;

-показаннями малолітніх свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також неповнолітнього свідка ОСОБА_15 , які надали суду показання, аналогічні показанням потерпілого ОСОБА_5 та підтвердили, що були очевидцями того, як ОСОБА_7 , тримаючи в руці частину металопластикової труби, нанесла ОСОБА_5 близько 2-3 ударів по шиї і спині;

-свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що з ОСОБА_7 він перебуває у цивільному шлюбі з 2014 року. В кінці дня 11.05.2020 року він вдома відпочивав та почув потужні удари в двері квартири. Вийшовши з квартири на вулицю він побачив перед собою, ОСОБА_17 , який тримав у руках палицю близько 5 см. товщиною та близько метра довжиною. Останній з невідомих йому причин кричав до нього, погрожував, висловлюючись нецензурною лайкою. Разом з ОСОБА_18 були ще 7-8 чоловік, які разом кричали та у яких також були палиці. Не розуміючи що сталося, він попросив покинути їх двір будинку. Отримати будь-яку інформацію від своєї дружини він не зміг, оскільки вона перебувала у пригніченому стані. Пізніше, цього ж дня з?ясувалося, що його дружину обвинувачують в тому, що вдарила дитину. Безпосереднім очевидцем події за участі його дружини ОСОБА_7 він не був. Крім цього, пояснив, що в один із днів травня 2020 року йому зателефонувала дружина і повідомила, що вона під час слідчих дій втратила свідомість, у зв?язку з чим їй викликали швидку допомогу. В цей же день він разом з дружиною відвідували лікаря, який їй призначив відповідне лікування. Також пояснив, що 27.05.2020 року після 18 год. до них додому прийшла слідча Зелінська та принесла із собою якість папери, які його дружина підписувала. Вказані документи він не перечитував, а тому не може повідомити про їх зміст.

Крім цього, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими судом письмовими доказами, а саме:

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 11.05.2020 року, згідно якого ОСОБА_6 повідомила, що 11.05.2020 року ОСОБА_7 спричинила тілесні ушкодження її малолітньому синові ОСОБА_5 , 2009 р.н. (а.с.108);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 26.05.2020 року та відеозаписом проведення вказаної слідчої дії, в ході проведення якої малолітній потерпілий ОСОБА_5 вказав на дату, місце та спосіб спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_7 (а.с.109-112);

-висновком експерта №73 від 12.05.2020 року, згідно якого встановлено, що при судово-медичній експертизі у малолітнього ОСОБА_5 виявлені слідуючі тілесні ушкодження: синці по верхньому краю лівої лопатки, задньої поверхні шиї в нижній третині, садна правої бокової поверхні шиї. Дані тілесні ушкодження виникли від, щонайменше триразової, дії тупих твердих предметів з обмеженою циліндрично-продовгуватою формою, цілком можливо внаслідок травматичної дії пластикової труби. По часу свого виникнення відповідають на 11.05.2020 року, тобто їх виникнення цілком можливе при обставинах та час вказаних вище та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Враховуючи характер тілесних ушкоджень та їх локалізацію останні не є характерними, по механізму утворення, для падіння потерпілого з висоти власного зросту на площину (а.с.113).

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи в сукупності наведені вище досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення в ході судового розгляду кримінального провадження доведена в повному об`ємі.

Суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що вона вчинила умисне легке тілесне ушкодження.

Невизнання обвинуваченою ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення суд оцінює критично і розцінює як спосіб її захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.48 КПК України захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані утримуватися від надання рекомендацій щодо залучення конкретного захисника.

Захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням у випадках та в порядку, визначених статтями 49 та 53 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.49 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо:

1) відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника;

2) підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно;

3) слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.

Випадки обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні передбачені статтею 52 КПК України.

Як вбачається із змісту повідомлення про підозру від 26.05.2020 року, слідчим під час вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру, у відповідності до вимог ч.2 ст.276 КПК України, невідкладно повідомлено підозрювану про її права, передбачені статтею 42 КПК України, а також вручено їй пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваної (а.с.121-125).

Аналогічні права були слідчим роз`яснені ОСОБА_7 під час її допиту в якості підозрюваної, про що зазначено у протоколі допиту підозрюваної від 26.05.2020 року (а.с.120).

Крім цього, як вбачається із протоколу роз`яснення права на захист від 26.05.2020 року, слідчим роз`яснено ОСОБА_7 її право на кваліфіковану правову допомогу, однак остання вирішила свої права захищати самостійно (а.с.126).

Враховуючи те, що ОСОБА_7 , будучи обізнаною про свої права, передбачені ст.42 КПК України, під час виконання зазначених вище слідчих дій з її участю не заявляла відповідних клопотань про залучення їй захисника, а також те, що в ході судового розгляду кримінального провадження стороною захисту не надано доказів наявності на той час обставин, які б слугували підставами для залучення захисника за призначенням, суд приходить до висновку про безпідставність доводів захисника ОСОБА_4 щодо порушення слідчим вимог ст.48 КПК України під час вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру та її допиту в якості підозрюваної.

Відповідно до частин 1 та 7 ст.290 КПК України , визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному та його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів прокурор або слідчий за його дорученням повідомляє потерпілого, після чого останній має право ознайомитися з ними за правилами, викладеними в цій статті.

Як встановлено із матеріалів кримінального провадження, прокурор, визнавши зібрані в ході досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, у відповідності до вимог ст.290 КПК України, 27.05.2020 року у письмовій формі доручив слідчому надати підозрюваній ОСОБА_7 , потерпілдому ОСОБА_5 та його законному представнику доступ до матеріалів досудового розслідування (а.с.127).

Як вбачається із протоколу про надання підозрюваному доступу до матеріалів досудового розслідування від 27.05.2020 року, ОСОБА_7 цього ж числа реалізувала своє право на доступ до вказаних матеріалів, зазначивши при цьому про відсутність клопотань після ознайомлення з матеріалами досудового розслідування (а.с.128).

Таким чином, судом встановлено, що прокурором та слідчим були дотримані вимоги ст.290 КПК України в ході надання ОСОБА_7 доступу до матеріалів досудового розслідування. З огляду на викладене, суд вважає безпідставними доводи сторони захисту в цій частині.

Також, суд вважає безпідставними доводи обвинуваченої та її захисника в частині незаконності, на їх думку, виконання прокурором та слідчим вимог ст.ст.290, 291 КПК України у не робочий час, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.223 КПК України не допускається проведення слідчих (розшукових) дій у нічний час (з 22 до 6 години), за винятком невідкладних випадків, коли затримка в їх проведенні може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного. При цьому, чинне кримінальне процесуальне законодавство не передбачає будь-яких заборон щодо проведення слідчих дій, в тому числі виконання вимог ст.ст.290, 291 КПК України у не робочий час.

У статті 293 КПК України закріплено обов`язок прокурора надати копію обвинувального акту підозрюваному та його захиснику та отримати розписку про таке вручення.

Як вбачається із розписки ОСОБА_7 від 27.05.2020 року, адресованої прокурору Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , підозрювана отримала копію обвинувального акта та копію реєстру матеріалів досудового розслідування, що підтверджує виконання прокурором свого обов?язку, передбаченого ст.293 КПК України (а.с.6).

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність доводів підозрюваної та її захисника щодо здійснення слідчим без наявності відповідного доручення прокурора дій по врученню ОСОБА_7 копії обвинувального акта.

Окрім цього, суд не приймає до уваги зазначену вище сукупність доводів сторони захисту щодо порушення прокурором та слідчим в ході досудового розслідування норм кримінального процесуального законодавства, оскільки вищевикладені стороною захисту обставини, як під час досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.303 КПК України, так і під час проведення судом підготовчого судового засідання в порядку, передбаченому ст.ст.314-316 КПК України, не оскаржувалися.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно абз.3 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для з`ясування, чи вчинено діяння в стані сильного душевного хвилювання, суди мають призначати психолого-психіатричну експертизу.

Як під час досудового розслідування кримінального провадження, так і в ході його судового розгляду, стороною захисту не ініційовано та не реалізовано у передбачений законом спосіб своїх процесуальних прав з метою підтвердження обставин щодо вчинення ОСОБА_7 діяння в стані сильного душевного хвилювання, а відповідно не доведено належними доказами вказаної обстаини. У зв?язку з цим, суд вважає необгрунтованими доводи сторони захисту в цій частині.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, характеризується прямим або непрямим умислом, тобто коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно-небезпечні наслідки і бажала їх настання чи хоча і не бажала, але свідомо припускала їх настання.
Аналізуючи висновок експертизи, показання потерпілого та свідків у їх взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що обвинувачена ОСОБА_7 , спричиняючи тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 , усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачала їх суспільно-небезпечні наслідки, тобто діяла умисно.
Також, суд вважає необгрунтованими доводи захисника в частині невстановлення часу та місця вчинення кримінального правопорушення, оскільки наданими прокурором в ході судового розгляду доказами в повному об?ємі доведено обставини, передбачені ст.91 КПК України.

Суд вважає також необгрунтованими доводи обвинуваченої щодо нібито вірогідності висновків судово-медичної експертизи в частині механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_5 , оскільки такі доводи об`єктивно спростовуються висновком цієї ж експертизи, відповідно до п.3 якого зазначено, що враховуючи характер тілесних ушкоджень та їх локалізацію останні не є характерними, по механізму утворення, для падіння потерпілого з висоти власного зросту на площину. Крім цього, висновки експертизи щодо механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_5 , об?єктивно узгоджуються із показаннями як потерпілого, так і свідків обвинувачення.

Згідно ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (ч.2 ст.65 КК України).

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд враховує суспільну небезпеку вчиненого нею діяння, наслідки його вчинення, особу винної, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке із урахуванням положень ст.5 КК України та у відповідності до ч.2 ст.12 КК України (в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018 року), відноситься до кримінальних проступків.

Суд враховує особу обвинуваченої ОСОБА_7 , зокрема те, що вона раніше не судима, свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнала, має постійне зареєстроване місце проживання, за яким характеризується позитивно, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, є інвалідом 3-ї групи, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та членом сім`ї померлого ветерана війни, на «Д» обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Обставини щодо позитивної характеристики з місця проживання та наявності статусу інваліда 3-ї групи, особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та члена сім`ї померлого ветерана війни суд, у відповідності до ст.66 КК України, визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 .

Обставиною, яка відповідно до п.6 ч.1 ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Суд враховує також висновки досудової доповіді щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , згідно якої як ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, так і ризик небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб) оцінені як середні. Крім цього, як вбачається із висновку органу пробації, останній, враховуючи інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, вважає, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк є можливим та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).

Враховуючи в сукупності всі обставини кримінального провадження, тяжкість кримінального правопорушення, наслідки його вчинення для потерпілого, зокрема характер та обсяг спричинених тілесних ушкоджень, із урахуванням особи винної та її майнового стану, а також наявності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_7 , їй необхідно призначити за вчинене кримінальне правопорушення покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн.

Суд вважає, що саме такий вид покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст.373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і за його вчинення призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн.

На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області.

Суддя: ОСОБА_1