Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4192/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 11 травня 2021 року,

в с т а н о в и в:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та продовжено підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 09 липня 2021 року (включно), без визначення розміру застави.
В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, зазначає, що всі ризики перераховані у клопотанні слідчого є припущенням та не відповідають дійсності. Звертає увагу, що ОСОБА_8 є особою похилого віку, має стійкі соціальні зв`язки, власне житло, місце реєстрації, є пенсіонером, має на утриманні непрацездатну дружину, має проблеми зі здоров`ям. Зазначає, що знаходячись на момент прибуття слідчо-оперативної групи в квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 не вичиняв ніяких дій, що можуть свідчити про його намір знищити якісь сліди чи докази пригоди, що сталася в квартирі. Наголошує і на тому, що сама тяжкість злочину не є достатньою підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд, при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Частиною 3 ст.197 КПК України визначено, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно до ч.ч.3, 5 ст.199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, які: 1) свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя, вирішуючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, як убачається зі змісту клопотання, у провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000101 від 15.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.115 КК України (а.п.2-5).

Як встановлено досудовим розслідуванням, 15.03.2021, близько 12 години 30 хвилин ОСОБА_8 перебував в крайній кімнаті квартири АДРЕСА_3 .

У вказаний час та у вказаній кімнаті, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_8 та його сином ОСОБА_10 відбувся конфлікт, під час якого у ОСОБА_8 виник умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті іншій людині - ОСОБА_10 , ОСОБА_8 з обрізу мисливської рушниці 16 кал., на якій видалені маркування, здійснив постріл в ділянку розташування життєво- важливих органів ОСОБА_10 , а саме в ділянку грудної клітини, спричинивши відкриту рану передньої стінки грудної клітки.

Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок відкритої рани передньої стінки грудної клітки з ушкодженням серця та органів середостіння.

Своїми умисними діями, які виразились у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

15.03.2021 за вказаним фактом були внесенні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000101 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

15.03.2021 о 16 год. підозрюваний ОСОБА_8 , затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, в порядку ст.208 КІІК України.

16.03.2021 під час досудового розслідування було виявлено достатньо підстав для оголошення підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

28.04.2021 ОСОБА_8 повідомлено про нову підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч. 1 ст. 263 КК України (а.п.71-73).

07.04.2021 ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира у справі продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 строком до 15.05.2021, без визначення розміру застави.

05.05.2021 слідчий за погодженням з прокурором звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира з клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів, без визначення розміру застави в порядку ч.4 ст.183 КПК України.

За результатами судового розгляду зазначеного клопотання, слідчим суддею постановлена оскаржувана ухвала.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 причетний до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

Наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, у об`ємі, як того вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого належно перевірено та встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, зокрема у вчиненні особливо тяжкого правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, взято до уваги фактичні обставини інкримінованих останньому правопорушень та їх суспільну небезпечність, та відповідно встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування, прокуратури та суду, можливість знищити, сховати або спотворити речові докази, документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, можливість незаконного впливу на свідків з метою побудови версії захисту та виправдання своїх дій, як і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, тяжкість інкримінованого правопорушення, сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Вирішуючи зазначене клопотання слідчого, так і доводи на спростування сторони захисту (після відповідного обговорення в судовому засіданні між всіма учасниками провадження), суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів у своїй ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне судове рішення
Крім того, в даному випадку належно, враховано слідчим суддею і той факт, шо окрім вилученої за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 вогнепальної зброї, яка рахується втраченою, також може знаходитися інша вогнепальна зброя, оскільки на даний час досудовим розслідуванням не встановлено з якої саме зброї загинув вбитий ОСОБА_10 , та на даний час тривають ряд призначених слідством судових експертиз, зокрема експертиза зброї, молекулярно-генетична експертиза, а також доводи слідчого та прокурора на можливість підозрюваного ОСОБА_8 спілкуватися та впливати на свідків, які є сусідами за місцем проживання підозрюваного.
Твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, є, на думку апеляційного суду, непереконливими.

З врахуванням вище наведеного, апеляційний суд зауважує, що наявність відповідних процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в даному випадку базується на вагомості наявних доказів про можливе вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, його характеризуючих даних, міцності соціальних зв`язків, на що належно посилається слідчий в своєму клопотанні, та що відповідно враховано слідчим суддею при розгляді клопотання. Зазначене спростовує апеляційні посилання захисника про безпідставність наявності процесуальних ризиків у цьому проваджені.

Крім того, належно враховані слідчим суддею і ті обставин, на які акцентує увагу захисник в своїй апеляційній скарзі, зокрема, що підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце проживання - АДРЕСА_1 , є пенсіонером за віком та має дружину, які на думку і суду апеляційної інстанції, зважаючи на фактичні обставини, характер, тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень та встановлених ст.177 КПК України ризиків, недостатньо для доведення як відсутності ризиків, так і того, що ОСОБА_8 виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема і при застосуванні цілодобового домашнього арешту. Встановлені слідчим суддею обставини достатньо переконливо підтверджують достатність такого виду забезпечення кримінального провадження (тримання під вартою), який на цьому етапі кримінального провадження є найбільш дієвим для підозрюваного ОСОБА_8 .
З приводу апеляційних тверджень захисника відносно відповідних дій підозрюваного 15.03.2021, апеляційний суд зазначає, що доводи сторони захисту в цій частині у певній мірі виходять за межі повноважень слідчого судді при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу. На даному етапі, суд апеляційної інстанції, як і в свою чергу слідчий суддя, має встановити доведеність того, що підозрюваний міг вчинити кримінальне правопорушення і є підстави для здійснення подальшого досудового розслідування. При цьому, належну оцінку доказам, питання винності та кваліфікації дій ОСОБА_8 (зокрема його поведінку після вчинення інкримінованих останньому дій) має дати суд при можливому розгляді справи по суті, а отже, апеляційний суд вважає, що захист у своїй апеляційній скарзі ставить більш високі вимоги та критерії оцінювання доказів, які, на його думку, мають бути наведені стороною обвинувачення на підтвердження пред`явленої підозри.
Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (п.35 «Летельє проти Франції» від 26.06.1991року).

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені. При цьому, наявність тих фактів, що обвинувачений ОСОБА_8 є особою похилого віку, має стійкі соціальні зв`язки, власне житло, місце реєстрації, є пенсіонером, має на утриманні непрацездатну дружину, має проблеми зі здоров`ям, на що захисник посилається в своїй апеляційній скарзі, не є, в даному випадку, безумовними підставами для застосування йому більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ці обставини існували і на час подій, які інкримінуються ОСОБА_8 і вони не стали стримуючим фактором для підозрюваного. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Відповідно до правової позиції викладеної у рішенні ЄСПЛ «Харченко проти України», «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотання про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при продовженні підозрюваному строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Тому апеляційний суд, вважає, що слідчий суддя на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 . Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо останнього під час апеляційного розгляду не встановлено.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 , слідчий суддя дійшов висновків, які суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідають практиці Європейського суду з прав людини та оцінив всі обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу, належним чином мотивував своє рішення.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 11 травня 2021 року, якою продовжено підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 09 липня 2021 року (включно), без визначення розміру застави, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: