Справа № 136/604/19
провадження №1-кп/136/39/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000056 від 06.03.2019, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щаслива, Липовецького р-ну, Вінницької обл., жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта неповна середня, тимчасово непрацюючого, маючого неофіційний заробіток, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.389-2 КК України,
за участю сторін кримінального провадження

з боку обвинувачення

прокурора ОСОБА_4 ,

з боку захисту

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи притягнутим, згідно постанови Липовецького районного суду від 26.11.2018 до адміністративної відповідальності за ст. 183-1 КУпАП у виді 160 (сто шістдесят) годин суспільно корисних робіт, 26.12.2018 під розписку ознайомленим з порядком та умовами відбування суспільно корисних робіт наслідками ухилення від відбування призначеного адміністративного стягнення, 29.12.2018 із запланованих 8 годин суспільно корисних робіт відпрацював лише 3 години, а також 28.12.2018, 02.01.2019, 03.01.2019 не прибув для відбування суспільно корисних робіт без поважних на те причин. Старшим інспектором Липовецького районного сектору з питань пробації ОСОБА_5 08.01.2019 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 183-2 КУпАП, за результатами розгляду якого постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 25.01.2019 на нього накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 3 доби.
У подальшому ОСОБА_3 , будучи притягнутим до відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, після відбуття адміністративного арешту в період часу з 18.02.2019 по 21.02.2019 в ІТТ № 1 ГУНП у Вінницькій області згідно постанови Липовецького районного суду Вінницької області від 25.01.2019, за відсутності поважних причин, починаючи з 22.02.2019 по 01.03.2019 не приступив до виконання призначеного судом стягнення, тим самим злісно ухилився від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.
Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ст. 389-2 КК України, як злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав за обставин вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись з кваліфікацією вчиненого ним діяння, у вчиненому щиро розкаявся.
Суд переконався, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і судом також встановлено, що учасники судового розгляду розуміють правильно зміст цих обставин, не має сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України.
Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, тобто злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.
Суд, призначаючи ОСОБА_3 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого, обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого, який не має офіційного місця роботи.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 , активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді позбавлення волі.

Разом із тим, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст. 76 КК України.

Вказаний висновок суду ґрунтується на тому, що з моменту вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_3 суттєво змінив свої погляди, що свідчить про його позитивну соціальну спрямованість і наявність бажання щодо виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства. За таких обставин іспитовий строк сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування в нього звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про долю речових доказів та процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ст.ст. 100, 124 КПК України.

У кримінальному провадженні не застосовувались заходи забезпечення.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 1112, 5051, 63, 6567, 7576, ст. 389-2 КК України, ст.ст. 368, 370, 374, 376, 394395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.389-2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю у 1 (один) рік 6 (місяців) не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду й дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом 30-ти днів із дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1