ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/3039/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2127/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 24 березня 2021 року у відношенні ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Балаклія, Харківської області, громадянина України, розлученого, раніше незасудженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесятий неоподаткованих доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Згідно вироку, 06.07.2019, приблизно об 11:00 год. ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою проживання останньої: АДРЕСА_2 , де у ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт з ОСОБА_9 , після чого у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень останній.
Далі, ОСОБА_8 , діючи умисно, протиправно, реалізуючи свій умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , використовуючи фізичну перевагу над останньою, раптово схопив її обома руками за ліве та праве плече в середній третині та силоміць здавив їх, після чого поштовхом рук потягнув за собою у напрямі виходу з вказаної квартири, з метою витягнути її до коридору під`їзду. В подальшому дії ОСОБА_8 були припинені ОСОБА_9 , яка змогла виштовхати ОСОБА_8 за вхідні двері вказаної квартири та зачинити їх.
В результаті злочинних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14-117-4/19 від 18.07.2019, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців на руках (5), які утворилися від давляче-ковзаючої дії тупими твердими предметами з обмежувальною поверхнею. За ступенем тяжкості синці кваліфікуються по критерію тривалості розладу здоров`я, як легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я (менше 6 діб).
Вказані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.
На вирок суду прокурор у кримінальному провадженні та обвинувачений подали апеляційні скарги.
Обвинувачений просить вирок суду скасувати у зв`язку із недоведенням винуватості та закрити кримінальне провадження за відсутності складу кримінального правопорушення, визнати невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Вважає, що справа штучно створена. Досудове розслідування проведено з численними порушеннями, фактами фальсифікації. Зазначає, що потерпіла спровокувала конфлікт, ігнорувала рішення суду щодо порядку участі у спілкуванні та вихованні доньки. Вказує, що ніяких тілесних ушкоджень їй не спричиняв, закривав своє обличчя руками. В яких був пакет з подарунком. Потерпіла дає суперечливі показання щодо місця та механізму утворення тілесних ушкоджень. Стороною обвинувачення не встановлено конкретне місце вчинення кримінального правопорушення, механізм спричинення та утворення ушкоджень. Згідно обвинувачення йому інкриміновано заподіяння синців на руках, а згідно висновку експерта у потерпілої синці на обличчі і руках, відсутнє будь-яке рішення щодо факту виявлення на обличчі потерпілої синці. Вважає протокол слідчого експерименту недопустимим доказом. За принципом плоду отруєного дерева недопустимим є і висновок експертизи від 18.07.2019 року. Висновок від 08.07.2019 року не є доказом оскільки не містить попередження спеціаліста про кримінальну відповідальність. Вказує зауваження щодо протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення. Суд не врахував, що в постановах про призначення групи прокурорів та слідчих відсутні підписи слідчих і прокурорів про ознайомлення. Крім того, група слідчих створена 10.05.2019, а подія сталася 06.07.2019 року. Копія паспорта потерпілої не засвідчена належним чином, те ж стосується і копії диплома спеціаліста. Пам`ятка потерпілої датована 04.06.2019 роком. На стадії досудового розслідування не було запропоновано звернутися за захистом.
Вважає, що не був ознайомлений з 5ма аркушами справи.
Слідчим не виконано ухвали суду від 23.01.2020 року про проведення слідчого експерименту на місці події. Допит малолітньої дитини проведено за відсутності педагога чи психолога, чути, що стороння особа підказує свідку відповіді на запитання, а потерпіла не давала їй висловитися. Донька надала суперечливі показання. По справі необхідно було провести судово-психологічну експертизу малолітнього свідка, про що стороною захисту було заявлено клопотання.
Судом залишено поза увагою клопотання про допит експерта ОСОБА_10 .
Крім того, відповідно до листа прокуратури від 11.03.2021 року прокурор ОСОБА_11 знаходився на етапі проходження атестації та не входив до числа прокурорів, що успішно склали іспит.
Судом не враховані пом`якшуючі обставини: вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, під впливом сильного душевного хвилювання, не судимий, на обліках у лікаря-нарколога чи психіатра не перебуває, характеризується позитивно, з урахуванням вказаних обставин на підставі ч. 4 ст. 74 КК України особа підлягає звільненню від покарання.
До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від апеляційної скарги, про що до суду надав письмову заяву.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та представника потерпілої, які заперечували проти апеляційних вимог обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Судом першої інстанції надано об`єктивну оцінку всім доказам як окремо так і в їх сукупності та зроблено правильний висновок щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Зокрема вина ОСОБА_8 обгрунтовується поясненнями потерпілої, допитаних свідків, дослідженими доказами: - протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 08.07.2019, в якому потерпіла просила вжити заходи до щодо ОСОБА_8 ; - протоколом проведення слідчого експерименту від 10.07.2019 та фотознімками до нього, проведеного з потерпілою; - висновком експерта № 67-Ч/19 від 08.07.2019, згідно якого на підставі судово-медичного обстеження потерпілої прийшов до висновку, що у неї мають місце тілесні ушкодження: синці на обличчі (1), на руках (5), які утворилися від ковзаючої дії тупими, твердими предметами з обмежувальною поверхнею та не виключається, що вказані тілесні ушкодження могли утворитися в час і по механізму 06.07.2019, вказаний обмежувальною. За ступенем тяжкості синці кваліфікуються по критерію тривалості розладу здоров`я як легке тілесне ушкодження (менше як 6 діб); - висновком експерта № 12-14-117-Ч/19 від 18.07.2019, згідно якого на підставі судово-медичної експертизи «Висновку фахівця судово-медичної експертизи № 67-Ч/19», протоколу проведення слідчого експерименту від 10.07.2019 з потерплою, 2 фототаблиць, прийшов до висновку, що у неї мають місце тілесні ушкодження: синці на обличчі (1), на руках (5), які утворилися від давляче-ковзаючої дії тупими, твердими предметами з обмежувальною поверхнею. За ступенем тяжкості синці кваліфікуються по критерію тривалості розладу здоров`я як легке тілесне ушкодження (менше як 6 діб). Ушкодження не могли виникнути від падіння на розповсюджену поверхню з висоти власного зросту. Ушкодження могли утворитися в термін 06.07.2019, по механізму і обставинах, зазначених потерпілою, при проведенні слідчого експерименту. Потерпіла суду пояснила, що коли трапились ці події, до неї прийшов бувший чоловік, почав голосно стукати в двері, коли вона їх відкрила він їй спричинив тілесні пошкодження на очах дитини, яка все бачили та дуже перелякалась. Допитані свідки, які хоч і не були безпосередніми очевидцями подій щодо спричинення тілесних ушкоджень, дали показання про те, що свідок ОСОБА_12 зайшла до потерпілої, коли конфлікт вже завершився, остання перелякана, труситься, рука та щока червоні, причиною конфлікту була дитина, викликали швидку допомогу та поліцію. Дитина плакала. Мати потерпілої пояснила суду, що про події їй відомо зі слів доньки, бачила червоні руки подряпані, синяки під очима. Окрім цього судом допитано малолітнього свідка доньку обвинуваченого та потерпілої, яка пояснила, що коли приходив батько та побив матір, вона тоді дуже перелякалась. Малолітній свідок ОСОБА_13 допитана з іншого приміщення в режимі відеоконференції за участі її законного представника матері. Відповідно до ч. 1 ст. 354 КПК України допит малолітнього свідка і, за розсудом суду, неповнолітнього свідка проводиться в присутності законного представника, педагога чи психолога, а за необхідності лікаря. Конструкція вказаної норми передбачає, що під час допиту обов`язковою є участь будь-якого із перелічених осіб. В даному випадку малолітня дитина була допитана в присутності її законного представника, тому участь інших осіб, як про це зазначає апелянт, не є обов`язковою. Крім того, сторона захисту перед проведенням допиту не заперечувала проти його здійснення саме за таких умов та не була позбавлена можливості ставити питання малолітньому свідку. Колегія суддів не вбачає порушень, які б впливали на достовірність та допустимість показань свідка. На думку обвинуваченого справа штучно створена, а досудове розслідування проведено з численними порушеннями, фактами фальсифікації. Проте такі твердження є лише припущеннями та не підтверджені об`єктивними доказами. Вина обвинуваченого встановлена судом, вирок суду є вмотивованим та обгрунтованим. ОСОБА_8 вказує, що потерпіла спровокувала конфлікт, ігнорувала рішення суду щодо порядку участі у спілкуванні та вихованні доньки. Вказує, що ніяких тілесних ушкоджень їй не спричиняв, а закривав своє обличчя руками. Колегія суддів відмічає, що факт виконання чи невиконання судового рішення, яким встановлено порядок участі у вихованні доньки, не є предметом даного апеляційного розгляду. Факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень підтверджується висновками судово-медичних експертиз, показаннями потерпілої та свідків. Обвинувачений звертає увагу, що згідно обвинувачення йому інкриміновано заподіяння синців на руках, а згідно висновку експерта у потерпілої синці на обличчі і руках, відсутнє будь-яке рішення щодо факту виявлення на обличчі потерпілої синці. Не дивлячись на те, що експертом встановлена наявність у потерпілої синців як на руках так і на обличчі, а в обвинувальному акті зазначається лише про синці на руках, зазначена обставина не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого, оскільки відповідно до висновку за ступенем тяжкості синці кваліфікуються по критерію тривалості розладу здоров`я як легке тілесне ушкодження (менше як 6 діб). В апеляційній скарзі обвинувачений наводить доводи, які на його думку, вказують на недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту. Проте колегія суддів не може погодитися з такими твердженнями, оскільки слідчий експеримент в даному випадку проведений за участі потерпілої, яка була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, та в присутності двох понятих, підписи яких містяться в протоколі. Дійсно на останньому аркуші протокол не підписаний потерпілою, але вказана обставина не є безумовною підставою для визнання протоколу недопустимим доказом, оскільки сама потерпіла не заявляла про будь-яке порушення її прав під час проведення слідчого експерименту. Крім того, її участь у слідчій дії не викликає сумнівів, оскільки до протоколу додано фототаблицю, з якої вбачається, що потерпіла демонструвала як обвинувачений хапав її за руки. Відповідно до висновку експерта № 12-14-117-Ч/19 від 18.07.2019 ушкодження не могли виникнути від падіння на розповсюджену поверхню з висоти власного зросту. Ушкодження могли утворитися в термін 06.07.2019, по механізму і обставинах, зазначених потерпілою, при проведення слідчого експерименту. У зв`язку із викладеним відсутні підстави вважати інші докази недопустимими за правилами «плодів отруйного дерева». Безпідставними є апеляційні доводи про те, що експерт, який склав висновок від 08.07.2019 року не попереджений про кримінальну відповідальність, оскільки у висновку експерта зазначено про те, що експерт ознайомлений з права та обов`язками, що передбачені ст. 69 КПК України, та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків експерта, міститься підпис експерта. (а.к.п. 38)
Неспроможними є зауваження щодо протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення. В документі зазначено від кого прийнята заява, заявник попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, у графі «обставини події» зазначено про особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, та отримані тілесні ушкодження, в подальшому потерпіла була допитана, з нею проведено слідчий експеримент. Посилання на те, що заява є недооформленою, не впливають на остаточні висновки суду, викладені у вироку.
Обвинувачений зазначає про відсутність в постановах про призначення групи прокурорів та слідчих підписів слідчих і прокурорів про ознайомлення. Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Частиною шостою вказаної статті визначено постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
Інших вимог до процесуальних рішень, прийнятих слідчим, прокурором у формі постанови не висувається, а тому відсутність підписів слідчих і прокурорів про ознайомлення з постановами не спростовує законності процесуального рішення та проведених слідчих (процесуальних) дій цими слідчими та прокурорами. В постанові про створення групи слідчих зазначено дату 10 травня 2019 року, пам`ятка потерпілої датована 04.06.2019 роком. Враховуючи, що подія кримінального правопорушення мала місце 06.07.2019 року, дати вказані в постанові та у пам`ятці слід вважати помилковими. Крім того, відповідні слідчі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 визначені слідчими у даному кримінальному провадженні, що підтверджується витягом з ЄРДР.
Посилання обвинуваченого на те, що копія паспорта потерпілої не засвідчена належним чином як і копія диплома спеціаліста, не впливають на допустимість зібраних доказів, оскільки особа потерпілої встановлювалася як органом досудового розслідування так і судом, ніхто з учасників не заперечує того, що потерпіла це ОСОБА_9 . Спеціаліст був залучений для проведення допиту малолітнього свідка під час досудового розслідування, в судовому засіданні донька обвинуваченого та потерпілої була допитана безпосередньо, тому наявність не засвідченої копії диплома спеціаліста в матеріалах кримінального провадження не є порушенням вимог КПК України. Апеляційні доводи обвинуваченого щодо порушення його права на захист під час досудового розслідування є надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 19.07.2019 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, вручено пам`ятку про права та обов`язки, про отримання якої ОСОБА_8 розписався. В повідомленні про підозру у відповідних графах зазначені підписи ОСОБА_8 про отримання пам`ятки, про роз`яснення прав підозрюваного, передбачені ст. 42 КПК України. Окремо складено протокол про роз`яснення права на захист, де зазначено, що підозрюваний заявив, що на даному етапі не потребує участі захисника, та постанову про прийняття відмови від захисника. Відповідно до протоколу допиту підозрюваного останньому роз`яснювалися права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст.ст. 18, 42 КПК України. Під час судового провадження в судовому засіданні 27.08.2019 року та 17.10.2019 року обвинувачений зазначав, що захист своїх прав та інтересів здійснюватиме самостійно, про що зроблено відмічено в журналах судових засідань. В подальшому захист інтересів обвинуваченого здійснювали два захисника. З огляду на зазначене жодних порушень права обвинуваченого на захист як під час досудового розслідування так під час судового провадження не вбачається. Відсутні підстави вважати, що ОСОБА_8 не були відкриті всі матеріали досудового розслідування, оскільки відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування підозрюваному від 19.07.2019 року останній ознайомився з матеріалами кримінального провадження в підшитому та пронумерованому стані в 1 томі на 62 аркушах без будь-яких зауважень (а.к.п. 57). Крім того, наступні 5 аркушів стосуються виконання вимог ст. 290 КПК України щодо потерпілої.
Щодо доводів апелянта про невиконання ухвали суду від 23.01.2020 року про проведення слідчого експерименту на місці події, колегія суддів зазначає наступне. Ухвалою суду від 23.01.2020 року частково задоволено клопотання захисника та в порядку ст. 333 КПК України надано доручення органу досудового розслідування провести слідчий експеримент на місці події за участю обвинуваченого та спеціаліста судово-медичного експерта. Згідно рапорту слідчого від 20.02.2020 року провести слідчий експеримент безпосередньо на місці події не було можливості, у зв`язку із відсутністю згоди особи, яка володіє житлом. При цьому обвинуваченому та захиснику було запропоновано провести слідчий експеримент в приміщенні відділу поліції, на що останні відмовилися. Слідчим у бланку протоколу слідчого експерименту зазначено вказані обставини, на що захисником внесені зауважені до протоколу, відповідно до яких слідчим не надано доказів щодо здійснення заходів для забезпечення проведення слідчого експерименту у наближених до дати та місця обставинах. У повторному наданні доручення судом було відмовлено. Враховуючи, що сторона захисту відмовилася від проведення слідчого експерименту у відділі поліції, а можливість провести слідчу дію в квартирі, де раніше проживала потерпіла, відсутня, слідчий експеримент за участю обвинуваченого не проведено з об`єктивних причин. В задоволенні клопотань сторони захисту про проведення судово-психологічної експертизи малолітнього свідка, про допит експерта ОСОБА_10 було відмовлено. Факт незадоволення клопотань сторони захисту не свідчить про необгрунтованість судового рішення, не спростовує доведеності вини обвинуваченого. Крім того, норми КПК України не встановлюють обов`язку суду проводити судово-психологічну експертизу малолітнього свідка.
Окрім зазначеного, сторона захисту вказує, що відповідно до листа прокуратури від 11.03.2021 року прокурор ОСОБА_11 знаходився на етапі проходження атестації та не входив до числа прокурорів, що успішно склали іспит. Однак проходження прокурором атестації не виключає можливості здійснювати процесуальне керівництво у кримінальному провадженні. Перевіряючи вирок суду в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає, що судом призначено покарання у відповідності до санкції статті, з урахуванням тяжкості вчиненого, що є кримінальним проступком, та особи обвинуваченого.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, працює. Обставин, що пом`якшують покарання та обтяжують судом не було встановлено. Посилання обвинуваченого на те, що судом не враховані пом`якшуючі обставини: вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, під впливом сильного душевного хвилювання, є безпідставними.
Збіг тяжких сімейних, особистих чи інших обставин означає збіг таких обставин, які заподіюють особі страждань, негативно впливають на її психіку, створюють у неї відчуття розпачу, дратівливості тощо та схиляють до неправомірної поведінки. Законом не передбачений перелік таких обставин, але виходячи з судової практики ними визнаються: смерть або хвороба рідної чи близької людини, тяжка хвороба винного, втрата роботи, сімейний конфлікт, спровокований, наприклад, подружньою зрадою, важкий матеріальний стан тощо. При цьому суд має чітко дослідити, чи можна врахувати певну обставину такою, що пом`якшує покарання, врахувавши особу винного та зв`язок між подією і злочином.
Під сильним душевним хвилюванням слід розуміти короткочасні стани психіки винного, які швидко виникають і бурхливо протікають, звужують здатність винного повноцінно керувати своїми діями. Такий психічний стан спричинює жах, лють, відчай особи. Для зарахування цієї обставини як пом`якшуючої необхідно, щоб цей психічний стан був викликаний саме неправомірними або аморальними діями потерпілого, які можуть бути спрямовані не лише проти винного; також цей стан душевного хвилювання має виникнути відразу після вчинення потерпілим вказаних дій, а не через тривалий час. Разом з тим, враховуючи обставини кримінального правопорушення, показання потерпілої та свідків, наявність у потерпілої тілесних ушкоджень, колегія суддів не встановила підстав вважати, що даний проступок за викладених обставин було вчинено внаслідок збігу тяжких сімейних обставин та під впливом сильного душевного хвилювання. Колегія суддів також не вбачає підстав для застосування положень ч. 4 ст. 74 КК України, які визначають, що особа, яка вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути за вироком суду звільнена від покарання, якщо буде визнано, що з урахуванням бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці цю особу на час розгляду справи в суді не можна вважати суспільно небезпечною. Положення вказаної статті передбачають можливість її застосування, а не обов`язок суду. Враховуючи обставини кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що в даному випадку для досягнення мети покарання відсутні підстави для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення не виявлено, у зв`язку із чим підстави для задоволення апеляційних вимог сторони захисту відсутні.
Керуючись ст.ст.405,407, 418 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 24 березня 2021 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: