Справа № 204/1575/19
Провадження № 1-кп/0203/511/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 ;

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000182 27 лютого 2019 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту, затвердженого 28 лютого 2019 року, вбачається, що у невстановленої особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у невстановлений час, винник злочинний умисел, спрямований на придбання шляхом обману, з використанням завідомо підроблених документів, за попередньою змовою групою осіб, права на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 83,5 кв.м., вартість якої становить 67 000 (шістдесят сім тисяч) гривень, а також її подальший продаж та заволодіння грошовими коштами, отриманими від продажу даної квартири. З метою реалізації свого злочинного умислу невстановлена особа, при невстановлених обставинах, запропонувала скоєння вказаного злочину ОСОБА_8 , на що останній надав свою згоду.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , належить ОСОБА_7 .

У подальшому, 14.01.2016 року, більш точний час встановити не виявилося можливим, у невстановленому місці, невстановлена особа для реалізації умислу, направленого на придбання права на майно шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб, надала ОСОБА_8 необхідні підроблені документи, а саме: ухвалу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_10 (справа № 200/6192/16-ц, провадження № 2/200/2051/15), якою була затверджена мирова угода між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 щодо визнання за ОСОБА_8 права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , а також довідку про зареєстрованих осіб № 67 від 11.01.2016 року, видану КП «Жилсервіс-2». При цьому, у підробленому судовому рішенні умисно змінено квартиру АДРЕСА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , з метою обходження арешту квартири АДРЕСА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, накладеного в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000482, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 18.06.2015 року, для її подальшого продажу.

14.01.2016 року, більш точний час встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 , реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на придбання права на майно та подальший продаж вказаного майна, шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб, звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , офіс якого розташований за адресою: АДРЕСА_4 , для реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_1 та отримав Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Внаслідок умисних дій ОСОБА_8 , що виразились у придбанні права на майно шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб, потерпілому ОСОБА_7 було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 67000 (шістдесят сім тисяч) гривень.

Умисні дії ОСОБА_8 , які виразились у придбанні права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України.

Крім того, 14.01.2016 року, у невстановлений час, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу направленого на придбання права власності на майно шляхом обману, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , діючи за попередньою змовою з невстановленою особою, маючи намір на придбання шляхом обману права на майно та подальший його продаж, надав приватному нотаріусу Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_12 для реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно завідомо підроблені документи, а саме: ухвалу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_10 ( справа № 200/6192/16-ц, провадження № 2/200/2051/15), якою була затверджена мирова угода між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 щодо визнання за ОСОБА_8 права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , а також довідку про зареєстрованих осіб № 67 від 11.01.2016 року, видану КП «Жилсервіс-2» та отримав Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_8 використав завідомо підроблені офіційні документи, а саме: ухвалу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_10 (справа № 200/6192/16-ц, провадження № 2/200/2051/15), якою була затверджена мирова угода між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 щодо визнання за ОСОБА_8 права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , а також довідку про зареєстрованих осіб № 67 від 11.01.2016 року, видану КП «Жилсервіс-2».

Умисні дії ОСОБА_8 , які виразились у використанні завідомо підробленого документа, кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 звернулися до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України, та просили закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловив думку щодо можливості закриття кримінального провадження.

Потерпілий ОСОБА_7 категорично заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, зазначивши про те, що відносно ОСОБА_4 вже було ухвалено вирок, який був скасований апеляційним судом з формальних підстав. Крім того, зазначив, що ОСОБА_13 та захисники умисно затягували строки розгляду кримінального провадження, що призвело до закінчення строку притягнення ОСОБА_13 до відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що йому зрозуміла суть пред`явленого обвинувачення, підтримав подане клопотання та надав заяву про свою згоду на звільнення від кримінальної відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України, та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши клопотання захисників та обвинуваченого про закриття кримінального провадження, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання, потерпілого, який висловив свою незгоду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно матеріалів кримінального провадження судом встановлено, що кримінальні правопорушення передбачені ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України, які інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_8 , вчинено 14 січня 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Зважаючи на те, що закон про кримінальну відповідальність (Кримінальний кодекс України) змінювався, а саме кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України на момент прийняття рішення мають посилену кримінальну відповідальність, ніж ту яка була передбачена станом на дату їх вчинення, суд керується нормами КК України, що діяли на момент вчинення правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з положенням п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки, п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 КК України, злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років..

Відповідальність за ч. 4 ст. 358 КК України передбачено у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років; за ч. 2 ст. 190 КК України у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років

Тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, відповідно до класифікації є злочином невеликої тяжкості в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, злочин передбачений ч. 2 ст. 190 КК України є злочином середньої тяжкості.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Разом з тим, суд наголошує, що за змістом ст.ст. 284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованої у рішенні по справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, зазначено, що у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що з дня вчинення ОСОБА_8 , інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України, які відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 КК України, віднесене до категорії злочинів невеликої тяжкості та середньої відповідно, минув визначений законом строк давності, крім того, по справі відсутні обставини, які б зупиняли або переривали його перебіг, клопотання захисника підлягає задоволенню з підстав, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, оскільки за приписом вказаної статті кримінального закону і п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим видом звільнення.

Що стосується заяви потерпілого ОСОБА_7 про арешт майна, яка надійшла до суду, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, суд, зокрема, має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Тому, згідно ч. 1 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання, суд не проводить підготовку до судового розгляду, як того вимагає частина 2 вказаної статті, зокрема, не розглядає заяв учасників судового провадження.

Отже, суд вважає необхідним роз`яснити, що в такому разі, потерпілий не позбавлений права пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства, а з метою його забезпечення, і клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284-288 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000182 27 лютого 2019 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України, закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1