Справа № 947/6227/21
Провадження № 1-кс/947/2779/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого-криміналіста СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000570 від 21.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.ч. 2, 3, 5 ст. 27, п. п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_5 виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_6 способом, небезпечним для життя багатьох осіб шляхом використання та приведення в дію саморобного вибухового пристрою.
З цією метою ОСОБА_5 усвідомлюючи, що самостійно вчинити злочин не зможе, вирішив залучити до його скоєння ОСОБА_7 та ще одну невстановлену слідством особу, шляхом пропозиції участі у скоєнні умисного вбивства у якості пособника та виконавця, на що отримав їх згоду.
При цьому ОСОБА_5 , розподіливши між учасниками злочину ролі взяв на себе обов`язок технічного забезпечення групи. ОСОБА_5 доручив ОСОБА_7 виконувати роль пособника, який повинен був сприяти вчиненню вбивства ОСОБА_6 шляхом спостереження за ним, доставлення знаряддя злочину на місце та своєчасного повідомлення виконавця про переміщення ОСОБА_6 . Невстановлена досудовим розслідуванням особа, яка виконувала роль виконавця вбивства ОСОБА_6 , повинна була привести в дію саморобний вибуховий пристрій.
За результатом умисних спільних злочинних дій організатора та пособника злочину - ОСОБА_5 , пособника злочину - ОСОБА_7 та невстановленої особи-виконавця, внаслідок вибуху пошкоджено автомобіль марки «БМВ Х-5», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 та заподіяно тілесні ушкодження ОСОБА_6 у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, рваної рани потиличної області.
Таким чином, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та невстановлена особа-виконавець злочину, діючи умисно, вчинили всі дії, які вважали необхідними для закінчення злочину, однак довести свій злочинний намір, направлений на умисне вбивство ОСОБА_6 , до кінця не змогли, з причин, що не залежали від їх волі, оскільки ОСОБА_6 своєчасно надано медичну допомогу.
Після вчинення злочину ОСОБА_7 залишив обумовлене місце спостереження, а невстановлена особа-виконавець - місце злочину.
Так, у ході досудового розслідування 25.02.2021 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ст. 27, п. п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, проведено обшук за місцем мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_1 , при проведенні якого виявлено та вилучено речі та документи, перелік яких міститься в клопотанні.
Враховуючи те, що вилучені речі можуть бути використані як докази по кримінальному провадженню, сторона обвинувачення звертається з клопотанням про накладення арешту на майно.
Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились. Від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання без її участі.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення підлягає поверненню з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Слідчим суддею встановлено, що подане стороною обвинувачення клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Так, стороною обвинувачення, при складанні клопотання про накладення арешту на майно, не дотримані вимоги ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки у клопотанні не зазначені підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

В порушення вимог ст. 171 КПК України, стороною обвинувачення до клопотання, не були долучені матеріали, які б обґрунтовували всі доводи, викладені в клопотанні, а саме в частині обставин вчинення кримінального правопорушення, що позбавляє слідчого суддю дослідити належним чином викладені в клопотанні обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення не зазначено та необґрунтовано, що вилучене в ході проведення обшуку майно відповідає хоча б одному із вищевказаних критеріїв, відсутнє також обґрунтування необхідності накладення арешту на зазначене майно, що позбавляє можливості перевірити відповідність вилученого майна категорії речових доказів. Сторона обвинувачення в клопотанні лише формально зазначає, що речі можуть бути використані як докази по кримінальному провадженню.

Крім того, сторона обвинувачення в клопотанні зазначає, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 27, п.п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, проте до матеріалів клопотання не долучено вказане повідомлення про підозру останньому.

На підставі викладеного, враховуючи необґрунтованість та вищевказані недоліки клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених в ухвалі слідчого судді недоліків, з встановленням відповідного процесуального строку.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого-криміналіста СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000570 від 21.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.ч. 2, 3, 5 ст. 27, п. п. 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1