Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
19 квітня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

Прокурора ОСОБА_5

Обвинуваченого ОСОБА_6

Захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції з ДУ Маневицька виправна колонія №42 та Волинським апеляційним судом кримінальне провадження № 0002035 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком в два роки, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 358 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст. 358 КК України та призначено покарання: за ч. 3 ст. 358 КК України один рік обмеження волі; за ч. 4 ст. 358 КК України п`ять місяців арешту. Згідно ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання - один рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 71, ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання не відбутого покарання за попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2018 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання два роки і два місяці позбавлення волі.

Прийнято рішення рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_6 з моменту приведення вироку до виконання.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 1144 грн.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 в квітні 2018 року у невстановлений розслідуванням день та час, перебуваючи в м. Ковель, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданого 05 травня 2016 року ГУНП у Волинській області на ім`я ОСОБА_8 , яке завірене печаткою приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу, що є підтвердженням офіційності вказаного документа, зберігаючи його при собі.

В подальшому ОСОБА_6 у невстановлений розслідуванням день та час, з метою підроблення копії посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , шляхом вклеювання в копію посвідчення власної фотокартки та нанесення на неї фрагменту відбитку круглої печатки, повторно підробив офіційний документ для подальшого використання.

05 червня 2018 року близько 12.00 год. ОСОБА_6 , знаходячись на території, прилеглій до магазину Домашній, що по вул. Тарасова 29 в м. Луцьк, використав завідомо підроблений документ - копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданого 05 травня 2016 року на ім`я ОСОБА_8 , пред`явивши працівникам поліції в якості документа, що посвідчує особу.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненому злочині за ч. 3 ст. 358 КК України та правильності кваліфікації його дій, покликаючись на надто суворе покарання, просить з врахуванням особи обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв в розкритті злочину, має незадовільний стан здоров`я та утримує малолітню дитину, пом`якшити покарання, застосувавши до ОСОБА_6 положення ст.ст. 75, 76 КК України.

Вирок в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України просить скасувати із закриттям провадження в цій частині на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Зазначає, що висновки суду на засудження ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України не підтверджені належними доказами, оскільки винність останнього грунтується виключно на показаннях свідків, які є працівниками поліції зацікавленими особами, показання яких не можуть бути об`єктивними, а досліджений протокол огляду місця події від 05.06.2018 року з долученим відеозаписом, на його думку, повністю виключають факт використання ОСОБА_6 підробленого документу, а, відтак, і наявність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримують апеляційну скаргу, доводи прокурора щодо залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, вказаних у вироку, підтверджується сукупністю доказів, розглянутих в судовому засіданні, яким дана правильна юридична оцінка.

Твердження захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, не можна визнати обґрунтованими.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданого 05 травня 2016 року Головним управлінням Національної поліції у Волинській області на ім`я ОСОБА_8 , працівникам поліції самостійно не пред`являв, а лише зберігав в гаманці, звідки і було його вилучено. Не заперечив, що декілька разів дійсно використовував вказане посвідчення для проїзду громадським транспортом.

Між тим, згідно показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 працівників поліції, які приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, 05 червня 2018 року, здійснюючи обхід території по вул. Львівській та Володимирській в м. Луцьк, як району вчинення крадіжки, помітили двох підозрілих осіб, яким запропонували надати документи для встановлення анкетних даних, один з яких ОСОБА_6 пред`явив їм копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданого 05 травня 2016 року ГУНП у Волинській області на ім`я ОСОБА_8 , з явними ознаками підроблення.

Відповідно до протоколу огляду місця події з доданим до нього диском від 05.06.2018 року, обвинувачений ОСОБА_6 поблизу магазину Домашній за адресою: АДРЕСА_2 , добровільно надав для огляду наявні у нього речі, в тому числі, і нотаріально засвідчену копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданого 05.05.2016 року Головним управлінням Національної поліції у Волинській області на ім`я ОСОБА_8 , із зовнішніми ознаками ймовірної підробки. При цьому сам ОСОБА_6 зазначив, що вказане посвідчення він виміняв місяць тому для використання безкоштовного проїзду в маршрутному таксі.
Зазначене узгоджується із протоколом огляду речей з фототаблицями від 08 червня 2018 року, згідно якого слідчим за участю ОСОБА_8 оглянуто оригінал посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 05 травня 2016 року.
Колегією суддів встановолено, що в матеріалах кримінального провадження не міститься жодних даних, які б спростовували позицію сторони захисту та свідчили про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не використовував офіційний документ, який є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, шляхом пред`явлення його працівникам правоохоронного органу.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно таобєктивно зясував фактичні обставини кримінального правопорушення шляхом безпосереднього дослідження доказів, і вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. ч. 3. 4 ст. 358 КК України.

Покликання захисника про призначення ОСОБА_6 надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вирішення судом даного питання ґрунтується на вимогах статей 50, 65 КК України.

Відповідно до визначених у цих статтях правових орієнтирів, суд при обранні ОСОБА_6 заходу примусу врахував ступінь тяжкості, конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу винного та обставину, яка обтяжує покарання.
Зокрема, враховано ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, віднесених законом до злочинів невеликої та середньої тяжкості, особу ОСОБА_6 , який знаходиться на обліку в лікаря-нарколога з діагнозом Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, не працює, має малолітню дитину, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів, і призначено ОСОБА_6 покарання в межах закону.

Зважаючи, що ОСОБА_6 скоєно кримінальні правопорушення в період іспитового строку, встановленого вироком суду, суд першої інстанції правомірно, відповідно до положень ст. 71 КК України та роз`яснення п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24 жовтня 2003 року, згідно якого призначене остаточне покарання має бути більшим, як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від не відбутої частини покарання за попереднім вироком, призначив йому і остаточне покарання, яке, з врахуванням наведеного, на думку колегії суддів, є необхідним для попередження вчинення ОСОБА_6 нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження, в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена засудженим в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з моменту проголошення повного тексту ухвали.
С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
(підпис) (підпис) (підпис)

Суддя ОСОБА_1 19.04.2021 року