Дата документу 20.04.2021 Справа № 314/4524/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/4524/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/483/21 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали провадження за апеляційною скаргою заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2020 року, якою

задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Державній установі «Дружелюбівський виправний центр (№ 1)», про умовно-дострокове звільнення, задовольнити.
Звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного йому за вироком Жовтневого районного суду Запорізької області від 09.08.2017 з урахуванням ухвали Апеляційного суду Донецької області від 16.03.2018, на невідбутий строк, що складає 1 рік 11 місяців 29 днів.

Згідно з матеріалами провадження, до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання Державній установі «Дружелюбівський виправний центр (№ 1)», про умовно-дострокове звільнення.

Задовольняючи клопотання засудженого суд зазначив, що з наданих виправним центром відомостей про особу встановлено, що засуджений ОСОБА_7 з 11.12.2019 відбуває покарання у Державній установі «Дружелюбівський виправний центр (№ 1)». За увесь час відбування покарання один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності стягнення погашене, п`ять разів заохочувався правами начальника установи. Працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті «Євробудгруп».
Аналізуючи матеріали справи суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення підлягає задоволенню, так як згідно поданих та перевірених в судовому засіданні доказів слідує, що засуджений довів своє виправлення і заслуговує на звільнення його від відбування покарання, на строк, який залишився, умовно-достроково.

В апеляційній скарзі заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього ст.81 КК України, не підлягає задоволенню.

В обґрунтування скарги зазначає, що ухвалою Вільнянського районного суду від 07.11.2019 ОСОБА_7 невідбуту частину покарання 3 роки 1 місяць 22 дні замінено на покарання у виді обмеження волі.

Таким чином, прокурор вважає, що строк покарання ОСОБА_7 розпочинається 07.09.2015 та закінчується 25.11.2020, а отже фактично складає 7 років 2 місяці 18 днів.

Прокурор посилається на положення ч.5 ст.82, ч.3 ст.81 КК України та вважає, що розрахунок настання умовно-дострокового звільнення для засуджених, які відбувають покарання у виправних центрах в порядку заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі, має розраховуватись з моменту такої заміни.

На час звернення ОСОБА_7 до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення він ще не відбув ѕ від призначеного йому строку покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до ч.8 ст.154 КВК України засуджений може бути знову представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження або позбавлення волі.

Разом з тим, засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням до настання цього строку, тобто до 07.11.2020.

На підставі викладеного прокурор просить ухвалу від 26.11.2020 скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; засудженого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, вважали ухвалу законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного застосування до засудженого умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Зі змісту наведених положень законодавства встановлено, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_7 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений довів своє виправлення, а тому може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Згідно матеріалів провадження, вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 серпня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.28, ч.2 ст.260, ч.2 ст.28, ч.2 ст.437, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді років позбавлення волі на 10 років. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07.09.2015 по 20.06.2017 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16 березня 2018 року на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07.09.2015 по 16.05.2018 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.11.2019, замінено невідбуту частину покарання згідно ст.82 КК України 3 роки 1 місяць 22 дні на обмеження волі, на підставі ст.72 КК України зараховано в строк покарання з моменту винесення ухвали до прибуття у виправний центр з розрахунку 1 день позбавлення волі відповідають 2 дням обмеження волі.
Приймаючи рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, судом першої інстанції враховано, що засуджений ОСОБА_7 з 11.12.2019 відбуває покарання у ДУ «Дружелюбівський виправний центр (№ 1)». За увесь час відбування покарання один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності стягнення погашене, п`ять разів заохочувався правами начальника установи. Працевлаштований робітником на контрагентському об`єкті «Євробудгруп».

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування щодо засудженого ст.81 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість судового рішення, то вони свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта, що положення ч.5 ст.82 КК України і рекомендації п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням» №2 від 26.04.2002, вказують на те, що суд при визначенні строку відбутого покарання у випадках аналогічних цьому, як строк фактично відбутого покарання призначеного судом має рахувати саме строк зміненого - більш м`якого покарання, адже така вказівка не міститься ані у вказаній нормі закону, ані у рекомендації пленуму, натомість вони відсилають на ст.81 КК України, як норму прямої дії.

Так само є недоречним посилання апелянта на положення ч.8 ст.154 КВК України і його твердження, що суд не міг розглядати питання про умовно-дострокове звільнення протягом року з моменту заміни засудженому покарання, адже застереження цієї норми стосується осіб, стосовно яких було прийнято рішення про звільнення від покарання чи заміну на більш м`яке, і які після цього представляються до тієї ж самої пільги. У цьому провадженні спочатку стосовно ОСОБА_7 застосовувалось положення ст.82 КК України (заміна на більш м`яке), а потім ст.81 КК України (умовно-дострокове звільнення), які є не однаковими пільгами.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність його умовно-дострокового звільнення, навівши при цьому докладні мотиви свого рішення.

Ті обставини, що до ОСОБА_7 було застосовано положення ст.82 КК України на переконання колегії суддів слугувати підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання не можуть, як і вказувати на те, що поведінка засудженого не зазнала позитивних змін.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її зміни або скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задовлення.
Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2020 року, щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4