ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 658/4136/20 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/819/778/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ухвала про продовження запобіжного
заходу у виді тримання під вартою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 0000061, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою клопотання прокурора задоволено, та відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4

ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, починаючи з 24.06.2021 року.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого, захисника, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду щодо наявності достатніх підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, не зменшились, адже ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Так, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, наявні підстави для продовження обвинуваченому дії запобіжного захожу та відсутні підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України. Максимальне покарання за найтяжче з яких є позбавлення волі, строком до 12 років із конфіскацією майна.

Колегія суддів звертає увагу на особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, належних висновків для себе не зробив та у період непогашеної судимості вчинив нові кримінальні правопорушення, офіційно не працевлаштований, законне джерело доходів відсутнє, на утриманні неповнолітніх дітей не має, що вказує на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені судом під час обрання запобіжного заходу та на момент винесення ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися.

На думку колегії суддів, вищезазначена характеристика ОСОБА_7 дає достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього, інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам будь-яким чином перешкоджати виконанню процесуальних рішень та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати встановленню істини у вказаному кримінальному провадженні, впливати на потерпілу та свідків, з метою зміни ними показів, або вчинити нові кримінальні правопорушення, а тому доводи апелянта, про те, що прокурором не доведено існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що судовий розгляд кримінального провадження продовжується, твердження апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та звільнення його з-під варти, є непереконливими.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24.06.2021 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3