КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001302 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день постановлення вироку становить 1700 грн.
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що 14 лютого 2019 року приблизно о 18:20 годині, перебуваючи в магазині «Епіцентр`за адресою м. Київ, вул. Братиславська 11, у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення товару з даного магазину, а саме пари рукавичок та ножа.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, з метою особистого протиправного збагачення, діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, ОСОБА_5 підійшов до прилавку з написом «Сад город» та взяв зі стелажу ніж у помаранчево-чорному чохлі з написом на лезі «FISKARS strainless steel» вартістю 415,63 грн. та пішов разом з ним до відділу «Спеціальний одяг», де знаходяться рукавиці.
У подальшому ОСОБА_5 , тримаючи у лівій руці ніж, взяв правою рукою рукавиці чорного кольору марки «DELTAPLUS HERCULE» VV750 вартістю 108,30 грн. та направився у сторону касової зони. Знявши з себе куртку та проходячи повз стільці, що стояли біля стелажу, ОСОБА_5 підійшов до стільця, що знаходився у середині, та зірвав магнітну наліпку з чохла, в якому був ніж, сховав ніж під куртку, що висіла у нього на правій руці, потім сховав під куртку рукавиці і направився у сторону касової зони, після чого вийшов за територію магазину на парковку, не розрахувавшись за товар, де був зупинений охоронцями ТОВ «Епіцентр К». Своїми діями ОСОБА_5 завдав ТОВ «Епіцентр К» матеріальної шкоди на загальну суму 523, 93 грн.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, а провадження у справі закрити.
В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що з оскаржуваним вироком неможливо погодитись, оскільки в основу обвинувального вироку покладені показання трьох свідків ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ), які є співробітниками потерпілої сторони та залежні від неї.
На переконання сторони захисту, місцевий суд прийняв обвинувальний уклін і в повному обсязі відхилив доводи захисту, обґрунтувавши свою позицію про відсутність підстав для визнання доказів недопустимими. Проте, на думку захисника, дана позиція суду є необґрунтованою з тих причин, що виявлені співробітниками поліції на багажному відділенні чорні рукавиці дві штуки та предмет, схожий на ніж, з чохлом чорно-помаранчевого кольору є предметом злочину і визнані речовими доказами, але вони не були ОСОБА_5 надані при відкритті йому матеріалів кримінального провадження, оскільки повернуті потерпілій стороні, а тому вказані речі не можуть бути допустимими доказами по справі. Окрім того, е, при недопустимості речових доказів наявна відсутність об`єкту злочину і, як наслідок, складу злочину.
Також захисник вказує на те, що судом безпідставно не прийнято до уваги доводи захисту про те, що довідка про вартість рукавичок та ножа не є належним доказом як права власності потерпілої сторони на вказані речі, так і їх вартості, а акт інвентаризації товарно-матеріальних цінностей відсутній. За таких обставин захисник вважає, що відсутня така складова злочину як об`єктивна сторона.
Окрім того, захисник посилається на те, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 21 березня 2019 року також не може бути визнаний допустимим доказом на підставі того, що ОСОБА_8 , за його словами, приймав участь при затриманні ОСОБА_5 та огляді місця події, тобто, бачив ОСОБА_5 перед впізнанням. На фото, надані для впізнання, особи не схожі на ОСОБА_5 , а, окрім того, відсутня довідка до протоколу. Щодо показань свідка ОСОБА_8 , які зазначені у вироку, то захисник вказує про те, що вони не відповідають тим показанням, що свідок надавав в залі судового засідання, та обставинам справи.
Крім того, захисник зазначає, що показання свідка ОСОБА_11 не відповідають матеріалам справи і мають бути оцінені критично, оскільки показання вказаного свідка щодо обставин, зафіксованих у протоколі огляду місця події, не відповідають змісту вказаного протоколу.
Показання свідків про те, що ОСОБА_5 зривав штрих-коди, на думку захисника, також не відповідають дійсності, оскільки спростовуються даними протоколу огляду предметів від 14 лютого 2019 року та від 23 лютого 2019 року, в яких зафіксована наявність на рукавичках чорної бірки із зеленим обмежувачем та всередині кожної рукавички папірця зі штрих-кодом.
Крім того, апелянт вказує, що вирок також не відповідає стандартам доказування, адже при наявності у ОСОБА_5 , про що було відомо на досудовому слідстві, перебування під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання стимуляторів, гостра інтоксикація, на досудовому слідстві захисник не був призначеним.
На переконання захисника, вирок суду винесений з порушенням як процесуального, так і матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та провівши апеляційний розгляд в її межах, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Так, відповідно до показань обвинуваченого в суді першої інстанції, вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення він не визнав та показав, що 14 лютого 2019 року приблизно о 18:20 год. прийшов до магазину «Епіцентр», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 11, з метою придбати шпалери. Перед входом до магазину до нього підійшов невідомий йому чоловік та запропонував придбати у нього ніж, на що він погодився. Придбавши ніж, він зайшов в магазин та почав вибирати шпалери та інші необхідні йому речі. Знайшовши все необхідне, він прийшов на касу, де розрахувався за шпалери, при цьому випадково забув розрахуватися за рукавиці та вийшов з магазину. Коли він йшов парковкою магазину, то його затримали працівники охорони магазину і викликали працівників поліції. Він випадково забув заплатити за рукавиці та не мав наміру на крадіжку, ніж він придбав до того, як зайшов у магазин, а тому винним себе не вважає.

За результатами перевірки матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що, заслухавши показання обвинуваченої, свідків, дослідивши письмові докази у кримінальному провадженні, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції з дотриманням положень ст. 337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені у судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, з наведенням у вироку доказів, на яких ґрунтується такий висновок суду, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Так, згідно з показаннями свідка ОСОБА_8 , який працює охоронцем у відділі «Сад і город» ТОВ «Епіцентр-К», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 11, під час роботи 14 лютого 2019 року приблизно о 18 годині він помітив підозрілого чоловіка, за яким вирішив прослідкувати. Підозрілий чоловік ніс в руках пару чорних рукавиць та пару кольорових рукавиць, а згодом, підійшовши до одного зі стільців магазину, поклав рукавиці на нього. Потім даний чоловік одягнув шапку, забрав чорну пару рукавиць та пішов до касової зони. На стільці він ( ОСОБА_12 ) помітив не лише кольорові рукавиці, а й зняті штрих-коди, саме тоді він зрозумів, що даний чоловік намагається вчинити крадіжку, та продовжив слідкувати за цим чоловіком, попередивши своє керівництво про виявлені ним події. Потім він побачив, що цей чоловік пройшов повз касову зону, не розрахувавшись за товар, та вийшов з магазину. Після цього він ( ОСОБА_12 ) попросив допомоги у колег та вже на парковці магазину намагався здійснити затримання крадія. Особою, яка викрала товар у магазині, був обвинувачений. Під час затримання обвинувачений намагався втекти та викидав по дорозі викрадені ним речі, проте, далеко втекти не зміг, оскільки був затриманий. Вже після затримання обвинуваченого він помітив у обвинуваченого ще й ніж, за який обвинувачений також не розрахувався. Вказаний ніж був запакований у картонну коробку та на ньому не було захисної кліпси. Згодом переглянувши відеозапис з камер спостереження магазину, він побачив, як обвинувачений зриває штрих-коди з товару, який викрав.
Показаннями свідка ОСОБА_11 в суді першої інстанції підтверджується факт вилучення у його присутності, як понятого, у обвинуваченого 14 лютого 2019 року близько 22:30 год. рукавиць чорного кольору та ножа чорного кольору, який був в чохлі. Йому невідомо, звідки в обвинуваченого взялися вказані речі.
З показань свідка ОСОБА_10 , який працює заступником начальника служби безпеки ТОВ «Епіцентр-К» за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 11, встановлено, що 14 лютого 2019 року приблизно о 18-19 годині один з його підлеглих повідомив про крадіжку в їхньому магазині. Він (Тупик) надав дозвіл працівникам охорони магазину здійснити затримання крадія, яким виявився обвинувачений. Після затримання обвинуваченого на парковці магазину було викликано працівників поліції, які по приїзду проводили всі необхідні слідчі дії, участь в яких він (Тупик) не брав. Крім того, переглянувши камери відеоспостереження магазину, він побачив, як обвинувачений зриває штрих-коди з товару та, не розрахувавшись за товар, виходить з магазину.
Даними протоколу огляду місця події від 14 лютого 2019 року підтверджується, що об`єктом огляду є парковка для покупців зі сторони входу А магазину «Епіцентр-К-1» за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 11. Сама парковка сполучена з дорогою по вулиці Стальського. На відстані приблизно 15 метрів з правої сторони від входу А на заасфальтованій ділянці місцевості, приблизний розмір 3х3 м, на якій розташовано службовий автомобіль Національної поліції «Fiat Tipo» державний номерний знак НОМЕР_1 . Біля даного автомобіля виявлено громадянина, середнього зросту, одягненого в синю шапку, зелену куртку, жовті штани, жовті чоботи, який відмовився представлятися. На запитання: «Що він тут робить?», він відповів, що не знає. У подальшому даному громадянину роз`яснено статтю 63 Конституції України. Далі, на задній частині службового автомобіля, а саме на багажному відсіку виявлено чорні рукавиці дві штуки та предмет, схожий на ніж, з чохлом чорно-помаранчевого кольору. На рукавицях знаходилася чорна бірки із зеленим обмежувачем. Дані предмети було вилучено та упаковано до спец. пакету № ЕХРО312366 та завірено підписами понятих (ас. 119-120).

Відповідно до даних протоколу огляду предметів від 23 лютого 2019 року з фототаблицями до нього предметом огляду є предмети, запаковані у поліетиленовий пакет «Слідчий підрозділ Національна поліція» № ЕХРО312366 біло-синього кольору, який заклеєно. На пакеті виявлено пояснювальний напис: «14.02.2019» Братиславська, 11 ( Братиславська, 11, вилучено: пара рукавиць чорного кольору, предмет, схожий на ніж, з багажника службового автомобіля державний номерний знак НОМЕР_1 ). Після розкриття поліетиленового пакету, виявлено пару рукавичок чорного кольору, матеріал акрил. На зворотній стороні долоні на рукавичках напис «DELTAPLUS», вище напису трикутник, під написом знаходиться шестистороння сніжинка. Всередині кожної рукавички вшитий папірець зі штрих-кодом 586 з однієї сторони та з написом «DeLTAPLUS bр14084405 агt flance HERCULE VV750NO». Після проведення огляду рукавиці були поміщені в паперовий пакунок зі збереженням попереднього пакування. Також всередині пакету знаходився предмет, схожий на ніж, в чохлі помаранчево-чорного кольору, з написом «Fiskars», з рукояткою чорно-помаранчевого кольору, ніж довжиною 22 сантиметри, з написом на лезі «Fiskars stainless steel». Після проведення огляду предмет, схожий на ніж, в чохлі помаранчево-чорного кольору, з написом «Fiskars» був поміщений в паперовий пакунок зі збереженням попереднього пакування (ас.112-126).

Дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, доведена.

Колегія суддів враховує, що у своїх рішеннях та висновках Верховний Суд неодноразово зазначав, що апеляційний суд не вправі дати іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено під час апеляційного розгляду справи.
Разом з тим за відсутності клопотання про дослідження доказів апеляційний суд не вправі за своєю ініціативою досліджувати докази, оскільки буде порушена рівність сторін перед судом, яка є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження (Постанова Верховного Суду від 19 березня 2019 року (справа №382/1058/15-к, провадження № 51-2599 км 18).
Ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду стороною захисту жодних клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, заявлено не було, а отже, відсутність клопотання про дослідження доказів не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та передумов для здійснення судом свого права дослідити нові докази за наявності умов, встановлених ч. 3 ст. 404 КПК.

Колегія суддів, з урахуванням наявних у справі та досліджених судом першої інстанції доказів, доходить висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом першої інстанції, є доведеною.

Так під час апеляційного розгляду ОСОБА_5 надав пояснення щодо обставин події, аналогічні показанням в суді першої інстанції, не заперечуючи факт того, що під час його затримання працівниками магазину у нього знаходились ніж, який він купив перед тим, як зайти до магазину, та рукавиці, які він поклав під пахви та про які забув.
При цьому доводи сторони захисту про те, що ніж був куплений до того, як ОСОБА_5 зайшов у приміщення магазину, спростовуються сукупністю досліджених судом доказів у їх сукупності. Окрім того, на спростування такої позиції обвинуваченого та захисника свідчать ті обставини, що ОСОБА_5 , знаючи про можливість реалізації такого товару у торгівельному закладі «Епіцентр», та те, що вхід до торговельного об`єкта з товарами, які реалізуються в таких закладах, заборонено, не прийняв жодних заходів для попередження працівників магазину про наявність у нього такого товару, а також не залишив ніж на зберіганні у камері схову.

Колегія суддів вважає безпідставними й доводи апеляційної скарги про те, що в основу обвинувального вироку покладені показання трьох свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які є співробітниками потерпілої сторони та залежні від неї, оскільки зазначені доводи спростовуються змістом оскаржуваного вироку.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.
Частиною 2 ст. 65 КПК України встановлено вичерпний перелік осіб, які не можуть бути свідками у кримінальному провадженні. Будь-яких даних про те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підпадають під категорію осіб, які не можуть бути свідками у кримінальному провадженні, стороною захисту не наведено і доказів на підтвердження зазначених доводів не надано.

З огляду на викладене, враховуючи те, що у розумінні положень ч. 1 ст. 65 КПК України ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 були відомі обставини, що підлягали доказуванню під час кримінального провадження щодо крадіжки товару, належного ТОВ «Епіцентр», а також вони були особами, які викликались місцевим судом для надання показань, попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, приводились до присяги, що показання вказаних свідків об`єктивно узгоджуються між собою та іншими доказами у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає доводи сторони захисту про неправдивість показань даних свідків за умови, що вони підтверджуються іншими доказами у справі, у тому числі частково й показаннями самого обвинуваченого, - безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 21 березня 2019 року є недопустимим доказом, оскільки ОСОБА_8 , за його словами, приймав участь при затриманні ОСОБА_5 та огляді місця події, тобто, бачив ОСОБА_5 перед впізнанням, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками вбачається, що він оформлений відповідно до приписів ст. 104 КПК, а зазначену слідчу (розшукову) дію проведено у присутності понятих із дотриманням вимог ст . 228, 231 КПК України. Перед пред`явленням для впізнання свідок пояснив, що зможе впізнати особу, вказав про її зовнішній вигляд та описав обставини, за яких він бачив цю особу. В ході проведення пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідок впізнав за фотознімком особу під № 1, котра здійснила викрадення майна з магазину, назвавши сукупність ознак, за якими її впізнає (ас. 131-135).

Є слушними доводи захисника про те, що до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками не долучена довідка, що під № 1 був саме обвинувачений. Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи та не заперечувалось ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду жодним з учасників кримінального провадження, свідком впізнано під № 1 особу обвинуваченого ОСОБА_5 .
За встановлених обставин доводи захисника про недопустимість вказаного доказу із зазначених в апеляційній скарзі підстав не ґрунтується на вимогах закону.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що показання свідка ОСОБА_8 неправильно викладені у вироку, оскільки вони не відповідають тим показанням, які свідок надавав в залі судового засідання, та обставинам справи, то зазначені доводи спростовуються при співставленні технічного звукозапису судового засідання суду першої інстанції від 11 лютого 2021 року та змісту вироку, і свідчать про стислий виклад показань свідка у вироку.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з архівної копії технічного звукозапису судового засідання 11 лютого 2021 року в суді першої інстанції свідок ОСОБА_8 більш детально вказав обставини події, які відбувались 14 лютого 2019 року, вказавши, за яких обставин він звернув увагу на обвинуваченого, що ним ( ОСОБА_12 ) було виявлено на стільці, де ОСОБА_13 залишив частину товару - рукавиці, під ними штрих-коди, у зв`язку з чим у нього і з`явилась підозра, що це від викраденого ОСОБА_14 товару, що останній повідривав, а товар поклав до кишені, і у викраденого товару не було відповідних маркувань.

Що стосується показань свідка ОСОБА_11 , які викладені у вироку місцевого суду, то вони викладені також у вироку частково, що не свідчить про допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що позбавило суд можливості постановити законне та обґрунтоване рішення.

Посилання сторони захисту на відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження права власності потерпілої сторони на вказаний товар та вартості такого товару, є непереконливими, оскільки у матеріалах кримінального провадження наявні докази на спростування зазначених доводів, які не викликають сумнівів у їх достовірності та належності.

Що стосується доводів апеляційної скарги на невідкриття обвинуваченому у порядку ст. 290 КПК України речових доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 100 КПК України речові докази у кримінальному провадженні були зафіксовані та передані на відповідальне зберігання потерпілій стороні, і питання про надання їх стороні захисту ні під час досудового слідства, ні під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції стороною захисту не ставилось. Суд безпосередньо на вказані речові докази в оскаржуваному вироку не посилався, а тому, колегія суддів за таких обставин доходить висновку про відсутність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду першої інстанції постановити законне та обґрунтоване рішення та є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Доводи захисника про те, що під час досудового розслідування не було призначено ОСОБА_5 захисника, з урахуванням того, що він перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання стимуляторів, гостра інтоксикація, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 52 КПК участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У таких випадках участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
В інших випадках обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні, у тому числі, щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, з моменту встановлення цих вад (п. 3 ч. 2 ст. 52 КК).
ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, яке є не особливо тяжким.
Згідно з довідкою наркологічного диспансеру, яка міститься у матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_5 перебуває на обліку з 11 грудня 2018 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання стимуляторів, гостра інтоксикація (ас. 132). На обліку у лікаря-психіатра засуджений не перебуває (ас. 131).
Під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення.
Згідно з висновком про застосування норми права, який міститься в постанові Об`єднаної Палати Касаційного кримінального Суду Верховного Суду від 22 квітня 2019 року в справі № 213/1425/17, у кримінальних провадженнях щодо осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів проти здоров`я населення, самі собою факти перебування вказаних осіб на спеціальних обліках й на стаціонарному лікуванні з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» не можуть автоматично свідчити про нездатність обвинуваченого (засудженого) через фізичні чи психічні вади повною мірою реалізувати свої права, а отже, і про обов`язковість участі захисника в аспекті п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК. При здійсненні судового провадження питання про залучення захисника необхідно вирішувати, виходячи з конкретних обставин справи з урахуванням установлених характеру розладів психічного або соматичного стану здоров`я особи, особливостей її поведінки, стилю комунікації з оточуючими тощо.
Суд першої інстанції залучив захисника тільки з тих підстав, що ОСОБА_5 перебуває на обліку у лікаря-нарколога (ас. 33-34). Будь-яких інших підстав судом не зазначено. Під час апеляційного розгляду будь-яких розладів психічного або соматичного стану здоров`я обвинуваченого, особливостей його поведінки, стилю комунікації з оточуючими, які б слугували достатніми підставами для суду ставити під сумнів здатність ОСОБА_5 повною мірою реалізувати свої права, не встановлено, як і не міститься таких доказів у матеріалах кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості та дослідженими в судовому засіданні у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає положенням ст. ст. 50, 65 КК України

Таким чином, суд першої інстанції постановив законний та обґрунтований вирок, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК України залишити без зміни, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.
Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3