справа № 355/753/20
провадження № 1-кп/361/487/21
УХВАЛА
26 липня 2021 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000332 від 21 червня 2020 року, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою обвинуваченого
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ірпінь Київської області, громадянина України, вдівця, має на утриманні малолітню дитину, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
в с т а н о в и в :
У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене 21 червня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000332, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 діб, який закінчується 30 липня 2021 року, мотивуючи обвинуваченням його у вчиненні вбивства, тобто умисного заподіяння смерті іншій людині, продовженням існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що враховувалися судом при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які на даний час не відпали, та полягають у тому, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного вище злочину ОСОБА_4 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, останній не має постійного джерела доходу, втратив міцні соціальні зв`язки за місцем свого проживання, тому він без зайвих труднощів може змінити місце проживання. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, яких судом ще не допитано, здійснювати на них фізичний та психологічний тиск з метою зміни показань. Так, свідок ОСОБА_6 у протоколі додаткового допиту висловив побоювання, що існує реальна загроза для нього з боку обвинуваченого. Не маючи постійного місця роботи та постійного джерела прибутку, враховуючи, що 09 квітня 2001 року вироком Баришівського районного суду Київської області ОСОБА_4 притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КК України 1960 року до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, що вказує на негативну оцінку особистості ОСОБА_4 та можливість у разі незастосування до нього запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою, знову вчинити кримінальне правопорушення. Інші, більш м`які запобіжні заходи, зокрема, домашній арешт, на думку прокурора, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , не зменшать наявність вказаних вище ризиків та не зможуть перешкодити їх реалізації, тому йому необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення даного клопотання прокурора та продовження йому строку тримання під вартою заперечував, вказуючи на те, що наміру переховуватися від суду він не має, після вчинення кримінального правопорушення він мав можливість сховатися від органів досудового слідства, однак цього не зробив. Крім того, його малолітня дочка більше року знаходиться в чужій сім`ї, яку він давно не бачив. Ризик щодо впливу на свідків не доведений, свідки допитані в суді, про погрози з його боку вони суд теж не повідомляли. Також зазначав, що протягом 20 років він дотримувався законодавства, жодного приводу до органів поліції не мав, працював та утримував свою сім`ю. Має постійне зареєстроване місце проживання, де він проживав до його затримання. Просив суд змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_5 у суді клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою не підтримала, проти його задоволення заперечувала, посилаючись на недоведеність наведених прокурором у клопотанні ризиків, вказуючи на те, що обвинувачений уже тривалий час тримається під вартою, має постійне зареєстроване місце проживання, наміру переховуватися від суду та впливати на свідків він не має, останні у суді під час допиту про це не заявляли, зокрема, свідок ОСОБА_6 , який під час допиту у суді заявив, що будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 він не має. Також вказувала на те, що зазначений у клопотанні прокурора ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не ґрунтується на законодавстві, зі змісту обвинувального акта вбачається, що відповідно до вимог ст. 89 КК України ОСОБА_4 раніше не судимий. Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року встановлено, що даний ризик суд вважає не підтвердженим, судимість ОСОБА_4 погашена. Посилання прокурора на те, що після відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 належних висновків не зробив є безпідставним, оскільки 20 років він правопорушень не вчиняв, схильність до вчинення ним правопорушень прокурором не доведена. Просила суд змінити ОСОБА_4 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання.

Вислухавши думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

01 червня 2021 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 30 липня 2021 року без визначення розміру застави у кримінальному провадженні.
За змістом ч. 2 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено право кожного на свободу та особисту недоторканність; заборону позбавлення свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Конституційний Суд України у Рішенні № 7-р/2019 від 25 червня 2019 року дійшов висновку, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України.

За змістом норми ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Європейський Суд з прав людини у рішенні від 20 травня 2010 року у справі Москаленко проти України зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.

У рішенні від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України Європейський Суд з прав людини вказав на те, що тримання під вартою може бути виправданим за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканості.

Посилання прокурора на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним особливо тяжкого умисного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що не може бути перевірено судом на даній стадії, є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Суд погоджується з наведеними прокурором у клопотанні доводами про те, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлений судом під час обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, ризик того, що обвинувачений під страхом тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, може переховуватись від суду.
Твердження прокурора у клопотанні на існування стосовно обвинуваченого ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо його впливу на свідків, належними доказами у суді не підтверджено, допитаний у суді свідок ОСОБА_6 щодо впливу на нього з боку ОСОБА_4 суду нічого не повідомляв, більш того пояснив, що будь-яких претензій він до обвинуваченого не має.

Відсутні також і належні докази того, що обвинувачений може вчиняти інші кримінальні правопорушення, суд враховує, що судимість ОСОБА_4 погашена у встановленому законом порядку, після чого до кримінальної відповідальності він не притягувався, схильність його до вчинення правопорушень прокурором у суді теж не підтверджена.
З урахуванням викладеного, суд вважає що будь-які більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, за переконанням суду, не забезпечать належне дотримання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків під час судового розгляду справи, що зумовлює продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів та виключає можливість зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, зокрема, на цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 369, 372, 376 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 23 вересня 2021 року та утримувати його в Державній установі Київський слідчий ізолятор Міністерства юстиції України.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора в кримінальному провадженні № 0000332 від 21 червня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1