Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4424/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 липня 2021 року,
в с т а н о в и в:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Бердичівського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 04.09.2021, без визначення розміру застави.
Строк тримання під вартою обраховано з часу затримання ОСОБА_8 - з 08 годин 00 хвилин 07.07.2021.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ РУП поліції ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 ..
При цьому, зазначає, що суд не взяв до уваги докази, надані стороною захисту, які мають істотне значення для висновку про причетність Вахніцького до скоєння кримінального правопорушення. Так, допитана в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_10 пояснила, що 06.07.2021 вона разом із своїм чоловіком ОСОБА_11 , який також підозрюється у скоєнні спільно із ОСОБА_12 цього ж розбійного нападу, відпочивали в парку у м.Бердичеві до 5-ї години ранку 07.07.2021, після чого розійшлися по домівках. Свідок ОСОБА_13 судовому засіданні пояснив, що він разом із ОСОБА_12 проживали за адресою: АДРЕСА_1 та разом працювали на ринку. 07.07.2021 йому зателефонував ОСОБА_8 , щоб він збирався на ринок і він по нього заїде. Приблизно о 5 год. 10 хв. за ним заїхав ОСОБА_12 і вони разом поїхали на ринок. Разом з цим, в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від потерпілої ОСОБА_14 час здійснення розбійного нападу на неї зазначено о 5-й годині ранку 07.07.2021, а в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від потерпілого ОСОБА_15 час скоєння розбійного нападу на останнього зазначено о 4-ї годині ранку 07.07.2021. Посилаючись на такі суттєві протиріччя і розбіжності у показаннях вищезазначених свідків та потерпілих, звертає увагу на непричетність ОСОБА_8 до інкримінованих йому органом досудового розслідування дій. Крім зазначеного, жоден із вищезазначених потерпілих прямо не вказав на причетність ОСОБА_8 до скоєного щодо них розбійного нападу, а впізнання останнього відбувалось «за голосом» лише за участі потерпілої ОСОБА_16 . Зауважує, що для проведення зазначеної слідчої дії підбір осіб чоловічої статі із схожим голосом не проводився, та є об`єктивно неможливим, оскільки потребує спеціальних фахових знань. Таким чином, достатніх, як і будь-яких інших доказів причетності ОСОБА_8 до інкримінованих йому дій слідчий суду не надав, однак слідчий суддя безпідставно погодився із клопотанням слідчого. Крім того, слідчим суддею вмотивовано і враховано єдиний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: «він знайомий з потерпілими, відтак, перебуваючи на волі, знаючи місце проживання останніх, може незаконно впливати з метою зміни показань та ухилення від кримінальної відповідальності», хоча його підзахисний пояснив, що він не має наміру ухилятися від кримінальної відповідальності і впливати на потерпілих, оскільки вини у інкримінованих йому діях не визнає.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 в підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів провадження №274/4424/21, в провадженні СВ Бердичівського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000355 від 07.07.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
Згідно клопотання слідчого, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений слідством день, час та місці у ОСОБА_8 та ОСОБА_17 виник злочинний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , вчиненого за попередньою змовою групою осіб та поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного із проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.
Таким чином, з метою реалізації свого злочинного умислу, керуючись корисливим мотивом, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 та ОСОБА_17 , 07.07.2021 близько 05 год. 00 хв. через вікно проникли до приміщення квартири АДРЕСА_2 , де проживають ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
У подальшому, ОСОБА_18 , не припиняючи свої злочинні дії, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 з метою заволодіння майном ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , поєднаний із насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, наніс ОСОБА_14 один удар кулаком в обличчя від якого потерпіла впала на диван, потім скинув її на підлогу та наніс декілька ударів ногою, взутою у взуття по тулубу потерпілій, таким чином, подолавши у потерпілої волю до опору.
В цей час ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_18 , з метою заволодіння майном ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , поєднаний із насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, наніс ОСОБА_15 декілька ударів кулаком руки по обличчю, таким чином подолавши у потерпілого волю до опору.
Після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , реалізуючи свій злочинний намір, заволоділи мобільним телефоном марки «Samsung», вартістю 250 грн., спорядженим сім-картою оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна», вартістю 50 грн., мобільним телефоном марки Sony», вартістю 200 грн., спорядженим сім-картою мобільного оператора «ВФ Україна», вартістю 50 грн., ювелірними виробами з золота на загальну суму 1500 грн.
В подальшому, ОСОБА_8 , діючи з ОСОБА_18 , утримуючи майно ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , яким заволоділи під час розбійного нападу, з місця вчинення злочину втекли та розпорядились останнім на власний розсуд.
Таким чином, своїми умисними злочинними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_18 заподіяли потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 2050 грн.
Умисними діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаними із проникненням до житла, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України.
07.07.2021 ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).
На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 07.07.2021 (а.п.8); протоколом огляду місця події від 07.07.2021 (а.п.9-12); протоколом допиту потерпілої ОСОБА_14 від 07.07.2021 (а.п.13-15); протоколом допиту потерпілого ОСОБА_15 від 07.07.2021 (а.п.18-22); протоколом пред`явлення особи для впізнання за голосом за участю потерпілої ОСОБА_14 від 07.07.2021 (а.п.2123; іншими матеріалами провадження.
Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України.
Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного ОСОБА_8 дійшов правильного висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України є тяжким правопорушенням, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років із конфіскацією майна.
Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому колегія суддів погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
В даному випадку, апеляційний суд не може погодитись з доводами захисника про відсутність ризиків переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду (встановлено слідчим суддею), з огляду на те, що останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (а.п.30-34), та маючи непогашені судимості за вчинення умисних тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, у тому числі і в за розбійні напади, знову підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, що переконливо свідчить про значну суспільну небезпечність підозрюваного та його стійку антисоціальну поведінку. Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, суд апеляційної інстанції знаходить безпідставними і доводи захисника про недоведеність наявності ризику вчинення ОСОБА_8 інших кримінальних правопорушень. Так, сама поведінка підозрюваного свідчить про можливість та високий ризик вчинення ним нового злочину, виходячи з того, що, як зазначалось вище останній підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, в попередньому є неодноразово судимим, є особою з стійкою антисоціальною поведінкою.
Є в даному випадку безпідставними доводи захисника про недоведеність ризику впливу на потерпілих (знайомі підозрюваного) у даному кримінальному провадженні. При встановленні наявності вказаного ризику, апеляційний суд враховує, що останньому відоме місце проживання потерпілих в даному кримінальному провадженні, а тому, в такому випадку, існують можливості підозрюваного незаконно впливати на них.
Апеляційний суд також погоджується з висновками слідчого судді про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів запобігти вищевказаним ризикам.
На переконання апеляційного суду, докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваного, який раніше неодноразово судимий, постійного та офіційного заробітку не має, одружений, має негативні характеристики за місцем проживання, виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
З приводу апеляційних тверджень захисника щодо причетності ОСОБА_8 до інкримінованих йому органом досудового розслідування дій, як наявність відповідних доказів (розбіжностей між показаннями свідків, потерпілих, тощо), апеляційний суд зазначає, що доводи сторони захисту в цій частині у певній мірі виходять за межі повноважень слідчого судді при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу. На даному етапі суд має встановити доведеність того, що підозрюваний міг вчинити кримінальне правопорушення і є підстави для здійснення подальшого досудового розслідування. При цьому, належну оцінку доказам, має дати суд при можливому розгляді справи по суті, а отже апеляційний суд вважає, що захист у своїй апеляційній скарзі ставить більш високі вимоги та критерії оцінювання доказів, які, на його думку, мають бути наведені стороною обвинувачення на підтвердження пред`явленої підозри.
Таким чином, посилання захисника підозрюваного на необґрунтованість підозри та відсутність у матеріалах провадження доказів причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами судового провадження.
Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_8 не має наміру ухилятися від кримінальної відповідальності і впливати на потерпілих, оскільки вини у інкримінованих йому діях не визнає, як і те, що у останній є одруженим, та має на утриманні малолітню дитину та місце проживання, з урахуванням фактичних обставин, характеру, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та встановлених ст.177 КПК України ризиків, недостатньо для спростування ризиків, так і того, що ОСОБА_8 виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.
При цьому апеляційний суд приймає до уваги, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).
Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи слідчого про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також доводи підозрюваного та його захисника щодо застосування цієї міри запобіжного заходу, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про застосування даного запобіжного заходу та дійшов правильного висновку про обрання підозрюваному ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, в тому числі й порушень положень ст.5 Конвенції, констатованих Європейським судом з прав людини у своїх рішеннях, на що посилається захисник у поданій апеляційній скарзі, апеляційним судом не встановлено.
За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 липня 2021 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 04.09.2021, без визначення розміру застави, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :