справа № 492/652/20
ВИРОК
Іменем України
10 березня 2021 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_4 ,
представників служби у справах дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

інспектора ЮП СП відділення поліції № 1

Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 ,

законних представників обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арциз Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000096, внесеному 25 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Веселий Кут Арцизького району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 19.06.2018р. Арцизьким районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців із застосуванням ст. 76 КК України;
- 17.01.2019р. Біляївським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки із застосуванням ст. 76 КК України;
- 09.12.2020р. Саратським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України враховано вирок Біляївського районного суду Одеської області від 17 січня 2019 року, який на згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 03 березня 2021 року підлягає самостійному виконанню,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

встановив:
25 березня 2020 року приблизно о 18 год. 30 хв., більш точної дати та часу в ході судового слідства встановити не представилося можливим, неповнолітній ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, переслідуючи раптово виниклий умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 , пройшов до двору домоволодіння АДРЕСА_1 , де проживає остання та, дочекавшись коли потерпіла ОСОБА_12 вийде з будинку, схопивши штикову лопату за дерев`яний держак, яка знаходилась неподалік від нього та, утримуючи її обома руками, умисно наніс один удар зазначеною лопатою по голові потерпілої ОСОБА_12 , яка була повернута до нього обличчям, від чого потерпіла впала на землю та, лежачи на спині, почала прикривати голову своїми руками, а лопата зламалась від удару, однак неповнолітній ОСОБА_11 , продовжуючи свої злочинні дії, умисно наніс ще два удари держаком вказаної лопати по голові та рукам потерпілої ОСОБА_12 , спричинивши тим самим останній тілесні ушкодження, у вигляді: закритого двійного уламкового переламу обох кісток в середній і нижній третині правого передпліччя, які відповідно до висновку експерта № 60 від 13 травня 2020 року судово-медичної експертизи, які не є небезпечними для життя, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я та відносяться до категорії середньої тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті.

Потерпіла ОСОБА_12 про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялася належним чином, але у судове засідання не з`явилася, однак від неї до суду надійшла письмова заява, в якій просила здійснити судовий розгляд обвинувального акту у її відсутність. Претензій матеріального та морального характеру при розгляді обвинувального акту до обвинуваченого не має, при призначенні обвинуваченому покарання поклалася на розсуд суду. З урахуванням думки учасників судового розгляду, які вважали за можливе розглядати кримінальне провадження за відсутності потерпілої ОСОБА_12 , суд дійшов висновку про проведення судового розгляду без її участі.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_11 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розумів зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, а також у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження у зв`язку з чим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом неповнолітнього обвинуваченого, законних представників неповнолітнього обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що стосуються особи неповнолітнього обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено та з`ясовано, що неповнолітній обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному, касаційному порядку.

Законні представники неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в судовому засіданні пояснили суду, що батьки неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 були позбавлені батьківських прав, внаслідок чого він мав статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Виховувався прийомними батьками, потім в школі-інтернаті для дітей, позбавлених батьківського піклування, а потім в будинку сімейного типу, після чого навчався в ДНЗ «Арцизький професійний аграрний ліцей». За характером доброзичливий. Про вчинення злочину стало відомо від працівників поліції.

Представники служби у справах дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судовому засіданні дали суду пояснення про те, що ОСОБА_11 перебував на первинному обліку в службі у справах дітей Арцизької районної державної адміністрації як дитина, яка позбавлена батьківського піклування та у зв`язку з вчиненням злочинів з 2009 року до повноліття. Висловили свою думку про призначення обвинуваченому ОСОБА_11 міри покарання на розсуд суду.

Старший інспектор ЮП СПД відділення поліції № 1 Болгардського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 в судовому засіданні дала суду пояснення про те, що обвинувачений ОСОБА_11 у зв`язку з вчиненням адміністративних правопорушень, злочинів перебував на профілактичному обліку в Арцизькому ВП ГУНП України в Одеській області з 2018 року до повноліття. Висловила свою думку про призначення обвинуваченому ОСОБА_11 міри покарання на розсуд суду.

Суд вважає, що вивчені в судовому засіданні докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Давши оцінку доказам, які були вивчені в процесі судового слідства, суд вважає доведеною винність обвинуваченого і вищеописані дії обвинуваченого ОСОБА_11 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд бере до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, що витікає з положень ч. 2 ст. 50 КК України.

Судом в силу положень ч. 1 ст. 103 КК України враховуються також умови життя обвинуваченого та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього, оскільки у кримінальному провадженні неповнолітньою особою вважається той, хто був таким у момент вчинення злочину.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2019 року у справі № 400/1/18.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_11 вчинив злочин 25 березня 2020 року, тобто будучи неповнолітнім. Отже, кримінальне провадження та призначення покарання повинно відбуватися з урахуванням особливостей, встановлених щодо неповнолітніх осіб.

Згідно роз`яснень, які викладені в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року судам роз`яснено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Обвинувачений ОСОБА_11 вчинив злочин, який відносяться до категорії нетяжких злочинів, будучи неповнолітнім; характеризується за місцем проживання, навчання задовільно; на психіатричному диспансерному обліку, наркологічному обліку КНП «Арцизька ЦРЛ» не перебуває; стан житла та умови проживання задовільні; раніше судимий.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 суд відносить вчинення злочину неповнолітнім.

Крім того, судом враховано, що потерпіла ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_11 в рамках цього обвинувального акту не має претензій матеріального та морального характеру, про що заявила у своїй письмовій заяві, поданої до суду.

До обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , суд відносить вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до висновку досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_11 , враховуючи інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі не може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

Враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, давши їм оцінку, беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_11 , що потерпіла ОСОБА_12 претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення (злочину), враховуючи, що обвинувачений, будучи раніше судимим, знаючи, що за вчинення кримінального правопорушення (злочину) неодмінно настає кримінальне покарання, вчинив злочин, керуючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в ізоляції від суспільства з призначенням йому покарання у вигляді позбавлення волі. Такого висновку суд приходить виходячи з того, що обвинувачений, будучи раніше судимим за вчинення умисного злочину, знаючи про те, що йому за вироком судом призначений випробувальний термін, знову, вчинив умисний злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Підстав для застосування до обвинуваченого дії ст. ст. 69, 75, 104 КК України суд не вбачає.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд звертає увагу на наступні норми права та обставини:

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Згідно положень ч. 1 ст. 71 КК України та роз`яснень, які містяться в п. 25, п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При застосуванні правил ст. 71 КК України належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
При визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку.

Отже, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання за останнім часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення попереднього вироку і остаточно за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків.
У разі, коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК України) і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
При цьому, ч. 3 ст. 78 КК України визначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

З аналізу норм ст. ст. 71, 78 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року слідує, що у разі вчинення обвинуваченим в період іспитового строку нового злочину покарання, від відбування якого він був звільнений на підставі ст. 75 КК України, тепер має відбуватись ним реально - як і всі інші покарання в межах алгоритму призначення покарання і за сукупністю злочинів, і за сукупністю вироків.

Така позиція відповідає висновку про застосування норми права, який міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 червня 2018 року в справі № 511/37/16-к.

При цьому, згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_11 раніше був засуджений вироком Біляївського районного суду Одеської області від 17 січня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки (статті 75, 104 КК України).

Також, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_11 засуджений вироком Саратського районного суду Одеської області від 09 грудня 2020 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України враховано вирок Біляївського районного суду Одеської області від 17 січня 2019 року, який згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 03 березня 2021 року підлягає самостійному виконанню.
Отже, судом встановлено, що фактично відносно ОСОБА_11 є два вироки суду, одним з яких він засуджений до позбавлення волі, яке належить відбувати реально, а іншим ОСОБА_11 призначено покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, оскільки покарання за вищезазначеними вироками не складались та не поглинались, а ухвалено виконувати їх самостійно.
Також, судом встановлено, що ОСОБА_11 вчинив злочин у наявному кримінальному провадженні 25 березня 2020 року, тобто до ухвалення попереднього вироку Саратським районним судом Одеської області від 09 грудня 2020 року та у період іспитового строку, визначеного вироком Біляївського районного суду Одеської області від 17 січня 2019 року.

Беручи до уваги вищезазначене, суд прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_11 покарання спочатку за вчинений злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, вчиненого до ухвалення попереднього вироку, після чого за правилами ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, а саме злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України за цим вироком та злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України за вироком Саратського районного суду Одеської області від 09 грудня 2020 року шляхом часткового складання покарань, тобто до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати не відбуте обвинуваченим ОСОБА_11 покарання за зазначеним вироком у вигляді позбавлення волі строком два роки сім місяців, оскільки судом було встановлено, що він винен у вчиненні злочину по цьому вироку, вчиненого ним до ухвалення попереднього вироку Саратського районного суду Одеської області від 09 грудня 2020 року та далі на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання, шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 17 січня 2019 року, частково приєднати невідбуту частину покарання, а саме шість місяців позбавлення волі, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження судом не постановлена ухвала про звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування покарання, призначеного вищезазначеним вироком Біляївського районного суду Одеської області,та ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 березня 2021 року вирок Саратського районного суду Одеської області змінено та доповнено резолютивну частину зазначеного вироку вказівкою про те, що вищезазначений вирок Біляївського районного суду Одеської областіпідлягає самостійному виконанню, оскільки це є обов`язковою умовою правильного визначення судом остаточного покарання, як за сукупністю злочинів, так і за сукупністю вироків.

Суд вважає таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Враховуючи ризики, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_11 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 10 березня 2021 року.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо речових доказів, відшкодування процесуальних витрат, щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Суд вирішує питання про речові докази у справі згідно ч. 9 ст. 100 КПК України: 4 сліди низу підошви взуття, два змиви речовини бурого кольору, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, підлягають залишенню при матеріалах кримінального провадження; три уламки дерев`яного черепку із металевою лопатою, дві пари кросівок, які зберігаються в камері зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області, підлягають знищенню.
У зв`язку з доведеністю вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину і проведенням по кримінальному провадженню експертних досліджень по встановленню його вини, суд, керуючись ч. 2 ст. 124 КПК України, прийшов до висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь держави процесуальних витрат на залучення експерта, який проводив судову трасологічну експертизу у наявному кримінальному провадженні у розмірі 2615,20 грн.

Враховуючи, що речові докази: 4 сліди низу підошви взуття, два змиви речовини бурого кольору, три уламки дерев`яного черепку із металевою лопатою, дві пари кросівок, на які ухвалою слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 27 березня 2020 року накладено арешт, підлягають залишенню при матеріалах кримінального провадження, знищенню, суд, на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, прийшов до висновку про скасування арешту на вищевказані речові докази.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-375 КПК України, суд, -
ухвалив:
ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до новопризначеного покарання,призначеного за злочин, вчинений ОСОБА_11 до ухвалення Саратським районним судом Одеської області вироку від 09 грудня 2020 року, шляхом часткового складання призначених покарань, частково, у вигляді два роки сім місяців позбавлення волі додати невідбуту частину покарання і призначити ОСОБА_11 покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком на три роки сім місяців.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 4 ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_11 до новопризначеногопокарання, призначеного за даним вироком, приєднати частково шість місяців позбавлення волі з невідбутого ним покарання за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 17 січня 2019 року та остаточно визначити ОСОБА_11 покарання сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки один місяць.

До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взяти його під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_11 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 10 березня 2021 року.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 2615 (дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 20 копійок.
Речові докази: 4 сліди низу підошви взуття, два змиви речовини бурого кольору - залишити при матеріалах кримінального провадження; три уламки дерев`яного черепку із металевою лопатою, дві пари кросівок знищити.

Скасувати арешт на: 4 сліди низу підошви взуття, дві змиви речовини бурого кольору, три уламки дерев`яного черепку із металевою лопатою, дві пари кросівок,накладений на підставі ухвали слідчого судді Арцизького районного суду Одеської області від 27 березня 2020 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_11 , який тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надіслати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя
Арцизького районного суду ОСОБА_1