ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/750/21 Справа № 213/3552/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000619 від 01 вересня 2020 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року ОСОБА_7 засуджено до покарання: за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.
Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 29 вересня 2020 року по день набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище, а також у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, за наступних обставин.
ОСОБА_7 01 вересня 2020 року приблизно о 09:00 год., реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, заздалегідь маючи на меті вчинення крадіжки, зайшов на охоронювану територію ЦТА ПрАТ «ІнГЗК» по вул. Рудна, 47 в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу, де побачив стоянку для велосипедів, огороджену металевою огорожею, і скориставшись тим, що калитка огорожі була не зачиненою, проник через калитку до стоянки велосипедів, після чого, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно викрав з вказаної огородженої стоянки велосипед «GT» «TIMBERLINE 2014», який належить ОСОБА_9 , вартість якого складає 5 300 грн., після чого, утримуючи викрадене майно при собі, намагався покинути охоронювану території ПрАТ «ІнГЗК», проте біля КПП №2 був зупинений охороною підприємства і викритий у скоєнні кримінального правопорушення.
Крім того, 02 вересня 2020 року приблизно о 17:00 год. ОСОБА_7 , діючи повторно, реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, заздалегідь маючи на меті вчинити крадіжку, зайшов на територію неподалік АБК РЗФ-2 «ІнГЗК» по вул. Рудна, 47 в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, де побачив стоянку для велосипедів, після чого, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з вказаної стоянки велосипед «AVANTI AVALON PRO», який належить ОСОБА_10 , вартість якого складає 2 235 грн., після чого, утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на вказану суму.

Крім того, 04 вересня 2020 року приблизно о 15:20 год. ОСОБА_7 , діючи повторно, реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, заздалегідь маючи на меті вчинити крадіжку, зайшов до під`їзду буд. АДРЕСА_2 , де побачив, що біля сходів стоїть велосипед, після чого, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав велосипед «APOLLO XPERT20», який належить ОСОБА_11 , вартість якого складає 11 740,50 грн., після чого, утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріального збитку на вказану суму.

Крім того, 07 вересня 2020 року приблизно об 11:30 год. ОСОБА_7 , діючи повторно, перебував біля буд. АДРЕСА_2 , реалізуючи раптово виникший злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав велосипед «TOPRIDER IFREEDOM», який належить ОСОБА_12 , вартість якого складає 3 967,20 грн., після чого, утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріального збитку на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати, кваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що не скоював кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, судом та органом досудового розслідування неправильно кваліфіковано його дії. Вважає, що в його діях відсутня така кваліфікуюча ознака, як проникнення у сховище, оскільки двері були відчинені.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації його дій за епізодом від 01 вересня 2020 року, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України суд з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

При цьому судом враховуються висновки колегії суддів Великої Палати Верховного Суду, зазначені у постанові від 27 лютого 2018 року по справі № 756/5578/15-к (провадження № 13-3зво18), відповідно до яких норми КПК України не містять обмежень щодо оскарження в апеляційному порядку кримінально-правової кваліфікації дій, зокрема й у тих кримінальних провадженнях, у яких під час судового розгляду суд першої інстанції застосував ч. 3 ст. 349 КПК України і визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.
Враховуючи викладене, а також те, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за яке його засуджено, та фактичні обставини кримінального провадження, в апеляційній скарзі не оскаржуються, апеляційний суд розглядаючи апеляційну скаргу виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.
У постанові від 19 листопада 2018 року (справа № 205/5830/16-к) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду зробила висновок про те, що огороджена територія, у тому числі приватного домоволодіння, може бути віднесена за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з характеру огорожі (розміру, конструкції, цілісності тощо), наявності інших пристосувань, засобів (охорони, сигналізації, собак, освітлення, засувів, гачків, замків на воротах і хвіртках тощо), які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказану територію як таку, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей (тобто є сховищем).
У постанові зазначено, що відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів, сховище - це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння до них сторонніх осіб.
З огляду на це, належним чином огороджена територія домоволодіння, яка використовується для постійного чи тимчасового зберігання майна, як правило, може бути визнана сховищем.
При цьому відповідно до сталої судової практики при з`ясуванні щодо наявності в діях особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення, має значення, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на викрадення майна. При цьому вказана кваліфікуюча ознака відсутня, якщо умисел на викрадення майна в особи виник під час її перебування всередині цього приміщення, сховища, житла тощо.
При здійсненні правової оцінки щодо кваліфікації дій за ч. 3 ст. 185 КК необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягають встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.
Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) у приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.
При цьому, обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати у перелічених місцях, де знаходиться майно.
Вирішуючи питання про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфікуючої ознаки проникнення у житло, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 569/1111/16-к провадження № 13-14кс18, відповідно до яких вирішальним при визначенні законності/незаконності входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення або перебування в ньому є режим доступу до об`єкта (вільний/обмежений). Вирішуючи питання про наявність у діях особи ознаки проникнення при вчиненні крадіжки, грабежу чи розбою, слід звертати увагу на наявність умислу на заволодіння чужим майном. Дана кваліфікуюча ознака має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження стоянка для велосипедів, з якою ОСОБА_7 01 вересня 2020 року викрав велосипед «GT» «TIMBERLINE 2014», який належить ОСОБА_9 , була огороджена металевою огорожею та знаходилась на охоронюваній території ЦТА ПрАТ «ІнГЗК» по вул. Рудна, 47 в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу, що свідчить про обмеження вільного доступу до неї та велосипедів.
Крім того, як слідує з пояснень самого обвинуваченого, наданих у суді першої інстанції, стоянка велосипедів дійсно була огороджена металевою огорожею та знаходилась на охоронюваній території, при цьому він розумів незаконність його дій, тобто відсутність у нього права перебувати у стоянці для велосипедів.
Та обставина, що вхід до стоянки був тимчасово полегшений через незачинені двері, на яку посилається обвинувачений, ще не свідчить про те, що доступ у це приміщення був вільним, оскільки велосипед знаходився у межах спеціально обладнаного для зберігання майна приміщення з дверима (калиткою), які було встановлено як засіб охорони від доступу сторонніх осіб та які відділяли стоянку від інших приміщень загального користування та вулиці.
Усе це вказувало на наявність у суду обґрунтованих об`єктивних підстав вважати, що будь-яка стороння особа мала би ідентифікувати вказане приміщення як таке, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей та до якого ця стороння особа не могла би потрапити без дозволу його володільців.
Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, що виключають можливість кваліфікації цього діяння за ознаками ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Тобто, дії ОСОБА_7 за епізодом від 01 вересня 2020 року правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.
Таким чином, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у сховище,відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і грунтуються на зібраних у провадженні доказах, які відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достатності й достовірності.

З огляду на викладене доводи у скарзі обвинуваченого щодо неналежної оцінки доказів та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не можна визнати прийнятими, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку суду першої інстанції.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України і врахував усі обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обране в межах санкцій ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ст. 70 КК України покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4