У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000468, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 та захисника обвинуваченої ОСОБА_7 ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 січня 2021 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Завалля Гайворонського району Кіровоградської області, без постійного місця реєстрації на території України, мешкає в АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Снігурівка Миколаївської області, зареєстрована в АДРЕСА_2 , мешкає АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_9 ,
обвинувачена ОСОБА_7 ,
захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 січня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання, за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією його майна, за п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України 15 років позбавлення волі із конфіскацією його майна.
Ухвалено, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі із конфіскацією його майна.
Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з дня його затримання 21.09.2019 р., зарахувавши йому в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією її майна.
Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з дня приведення вироку до фактичного виконання.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в рівних частинах на користь держави процесуальні витрати у виді витрат на проведення судових експертиз під час досудового розслідування на загальну суму 248 653,24 грн., по 124 326,62 грн. з кожного.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить об`єктивно переглянути вирок суду першої інстанції.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить змінити вирок суду першої інстанції та перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України.
Призначити ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 187 КК України покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 121 КК України 9 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України.
Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України покарання у виді 3 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи апелянтів.

Обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що досудове розслідування велось не об`єктивно, а його право на захист було порушено, оскільки висновки психіатра у слідчому ізоляторі та психіатра у лікарні є різними, адже, за відсутності захисника, він не мав змоги пояснити свій стан та вжиття наркотичних засобів, у зв`язку із чим, висновок психіатра зі слідчого ізолятора також мав бути доданий до кримінального провадження.
З приводу обставин справи зауважує, що, перебуваючи у слідчому ізоляторі, він дізнався про те, що ОСОБА_10 шукав у місті Снігурівка людей, які згодяться пограбувати ОСОБА_11 . А тому, коли 09.09.2019 р. він прийшов до ОСОБА_10 аби взяти молока, останній напоїв його вином та в ході розмови підбурив до вчинення грабежу. При цьому, в ході вжиття алкогольних напоїв міг додати якісь наркотичні засоби, оскільки ОСОБА_10 є наркозалежною особою.
В той же час, вважає, що вчинення ним кримінального правопорушення стало наслідком провокації зі сторони працівників поліції м. Снігурівка, які мали намір швидко розкрити грабіж, оскільки вже 10.09.2019 р. вони знали хто саме вчинив кримінальне правопорушення та надіслали свого агента ОСОБА_10 , з метою отримання інформації про обставини його вчинення.
Відмічає, що напередодні ОСОБА_11 , разом зі своєю співмешканкою, застали невістку із коханцем та в день вчинення ним кримінального правопорушення невістка разом із подругою (яка є майстром спорту з дзюдо) приходили до ОСОБА_11 з метою з`ясування стосунків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 наголошує на тому, що висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_5 прямого умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_11 є передчасним.
Зауважує, що від початку досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_5 послідовно заперечував наявність у нього умислу на протиправне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , адже єдиною метою візиту до потерпілого було незаконне заволодіння належними тому коштами, шляхом вчинення розбійного нападу, яке і було реалізовано обвинуваченим, що підтверджується наявними доказами в матеріалах провадження. При цьому, обвинувачений вживав заходів до збереження своєї анонімності, що не мало б сенсу за наявності прямого умислу на вчинення вбивства.
Наголошує на тому, що матеріали справи містять чисельні розбіжності в частині часу настання смерті потерпілого ОСОБА_11 , а в обвинувальному акті взагалі відсутня будь-яка інформація про точний час тривалості та закінчення вчинення кримінального правопорушення.
Звертає увагу суду на те, що відповідно висновку експерта № 103 від 21.11.2019 р., життя потерпілого ОСОБА_11 могло бути збережено у разі надання своєчасної та кваліфікованої медичної допомоги, а відтак, твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_5 залишив місце вчинення кримінального правопорушення лише після того, як переконався у настанні смерті потерпілого є припущенням та не ґрунтується на будь-яких об`єктивних доказах, позаяк між припиненням протиправних дій обвинуваченого та настанням смерті потерпілого пройшов певний проміжок часу.
З урахуванням наведеного, а також положень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах проти власності» № 10 від 06.11.2009 р., вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи та визнав кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 за п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України вірною, чим порушив вимоги ст. 21 КПК України, а також п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку № 5 від 26.09.1990 р.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 ОСОБА_8 вважає кваліфікацію дій своєї підзахисної за ч. 4 ст. 187 КК України помилковою, оскільки докази, на які послався суд першої інстанції, як на підтвердження винуватості обвинуваченої, доводять виключно перебування останньої на місці події.
В той же час, згідно показань обвинуваченої ОСОБА_7 , наданих суду першої інстанції, жодних попередніх домовленостей про вчинення саме розбійного нападу стосовно потерпілого ОСОБА_11 у неї з іншим обвинуваченим ОСОБА_5 не було, свої ролі вони не розподіляли, маски та шкарпетки готував ОСОБА_5 . ОСОБА_7 заготовленими речами не користувалась, і, лише після того як вони проникли до домоволодіння та ОСОБА_5 почав бити потерпілого, ОСОБА_7 зрозуміла, що той вчиняє кримінальне правопорушення. Вона намагалась його вмовити припинити побиття і залишити місце події, однак ОСОБА_5 не зважав на всі її прохання та продовжував наносити тілесні ушкодження. ОСОБА_7 злякалась та втекла, що свідчить про відсутність спільного умислу на вчинення розбійного нападу та наявність ексцесу виконавця з боку обвинуваченого ОСОБА_5 .
За такого, на думку апелянта, дії, передбачені ч. 4 ст. 187 КК України, вчинені виключно обвинуваченим ОСОБА_5 , оскільки не охоплювались спільним умислом з обвинуваченою ОСОБА_7 , а тому її дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України, як порушення недоторканості житла, яке виразилось у незаконному проникненні до домоволодіння потерпілого ОСОБА_11 , спільно з іншим обвинуваченим.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

09.09.2019 р., приблизно о 18.00 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи в гостях у свого знайомого ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , під час вживання з останнім алкогольного напою у виді вина домашнього виготовлення, дізнався, що собака сусіда ОСОБА_11 , який проживав по АДРЕСА_4 , в цьому ж населеному пункті, заподіяла значної шкоди домашній птиці ОСОБА_10 , але збитки той не відшкодовує, хоча має достатні фінансові можливості, оскільки отримав орендну плату за належну йому земельну ділянку в сумі близько сорока тисяч гривень.
Тоді ж у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_11 з метою заволодіння належними йому грошовими коштами.
Того ж дня, близько 22.00 год., ОСОБА_5 , взявши з собою у ОСОБА_10 2 літри домашнього вина та ручний ліхтар, повернувся до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного вживання вина зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 , ОСОБА_5 запропонував їй вчинити розбійний напад на ОСОБА_11 , з метою заволодіння його грошовими коштами, на що ОСОБА_7 погодилась, вступивши таким чином у злочинну змову, направлену на заволодіння чужим майном, поєднане із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за місцем свого мешкання виготовили засоби захисту облич від впізнання маски з жіночих панчох та, з метою уникнення можливості залишення слідів пальців рук, одягли на руки шкарпетки. Далі, ОСОБА_5 взяв із собою для вчинення розбійного нападу кухонний ніж, ручний ліхтар, та, разом з ОСОБА_7 , направився до будинку ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 .
Слідуючи до будинку ОСОБА_11 , ОСОБА_5 виломив у лісосмузі дерев`яну палицю, приготувавши її для нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.
09.09.2019 р., приблизно о 23.00 год., прибувши до воріт домоволодіння ОСОБА_11 з боку вул. Черкаської, ОСОБА_5 переліз через огорожу на подвір`я будинку та відчинив зсередини хвіртку, впустивши ОСОБА_7 до подвір`я.
Побачивши ОСОБА_11 , який був у стані алкогольного сп`яніння і сидів на порозі свого будинку, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , спільно, згідно свого злочинного умислу, здійснили напад на нього, зокрема: ОСОБА_5 , передавши ОСОБА_7 заздалегідь заготовлену та принесену ним дерев`яну палицю, висловив вимогу про передачу йому належних ОСОБА_11 грошових коштів, тримаючи при цьому у своїй лівій руці кухонний ніж, демонструючи його для погрози застосування та морального подолання можливого опору останнього.
Далі, ОСОБА_5 , реалізуючи спільний з ОСОБА_7 злочинний умисел, не даючи ОСОБА_11 можливості протистояти його погрозам та злочинним вимогам, розуміючи протиправність своїх дій та бажаючи спричинити йому особливі муки та страждання, із застосуванням значної фізичної сили, наніс йому значну кількість ударів кулаками рук в область життєво важливого органу голови, спричиняючи останньому тілесні ушкодження, небезпечні для його життя та здоров`я, продовжуючи вимагати від потерпілого грошові кошти та повідомити їх місцезнаходження.
ОСОБА_11 , побоюючись за своє життя та здоров`я, внаслідок застосованого до нього ОСОБА_5 протиправного фізичного насильства та висловлених погроз, повідомив обвинуваченому про місце знаходження належних йому грошових коштів у шафі в одній із кімнат його будинку. ОСОБА_5 доручив ОСОБА_7 знайти гроші, однак, остання, зайшовши до будинку ОСОБА_11 та, оглянувши ймовірне місце збереження грошових коштів, вказане ним, гроші не знайшла.
Будучи впевненим у наявності в ОСОБА_11 грошових коштів, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати спільний з ОСОБА_7 злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 шляхом розбійного нападу на нього, із застосуванням значної фізичної сили, продовжив наносити йому удари кулаками рук в область голови, спричиняючи останньому тілесні ушкодження. Також ОСОБА_5 наніс принесеним ним ножем декілька колото-різаних поранень шиї та тулубу, що, в сукупності з нанесеними ним руками, не менше ніж 20 ударами по голові потерпілого, призвело до втрати ОСОБА_11 свідомості.
Після цього ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію спільного з ОСОБА_7 злочинного умислу, набрав у знайдене ним біля будинку пластикове відро холодної води та вилив її на ОСОБА_11 , повернувши його до свідомості.
Далі, ОСОБА_5 , бажаючи застосувати до ОСОБА_11 фізичне насилля, з особливою жорстокістю, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, із силою затягнув його до будинку, де, з метою змусити останнього повідомити місцезнаходження грошових коштів, наніс потерпілому не менше восьми ударів принесеною із собою дерев`яною палицею в область життєво-важливих органів голови, тулубу та нижніх кінцівок, внаслідок чого ОСОБА_11 знову втратив свідомість.
В цей час ОСОБА_7 , усвідомивши суспільно-небезпечні дії ОСОБА_5 , з яких вбачалося, що вони виходять за межі їх спільного злочинного умислу і вже спрямовані на умисне позбавлення життя потерпілого, відмовившись від подальшої участі у діях з ОСОБА_5 , перед тим як він потягнув ОСОБА_11 до будинку, втекла з місця події.
ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, скориставшись втратою потерпілим свідомості від отриманих тілесних ушкоджень, обшукав будинок і знайшов грошові кошти лише однією купюрою номіналом 500 грн., належні ОСОБА_11 , якими відразу протиправно заволодів. Будучи незадоволеним виявленою сумою грошей та, переконаним у наявності більш значних коштів у ОСОБА_11 , проявляючи особливу жорстокість, ОСОБА_5 продовжив наносити йому кухонним ножем численні колото-різані поранення голови та тулубу, пошкодивши ліве око, супроводжуючи свої дії вимогою віддати йому всю суму отриманих коштів від оренди землі.
Не реагуючи на запевнення потерпілого про відсутність коштів, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння грошовими коштами потерпілого та його вбивство з корисливих мотивів, знайшов у будинку електропраску та, усвідомлюючи і бажаючи спричинення ОСОБА_11 значного фізичного болю, що супроводжувався б ознаками катування, ввімкнув її в електромережу та гарячою декілька разів приклав до тулубу потерпілого, спричиняючи йому численні опіки тіла, що супроводжувались значним фізичним болем та мали характер мордування, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_11 знову втратив свідомість та перестав подавати ознаки життя.
Після цього, ОСОБА_5 , впевнившись в настанні смерті ОСОБА_11 , не знайшовши у домоволодінні інших грошових коштів, незаконно заволодівши грошовими коштами потерпілого у сумі 500 грн., покинув територію домоволодіння ОСОБА_11 .
Прямуючи до свого місця мешкання, ОСОБА_5 наздогнав ОСОБА_7 поблизу лісосмуги, розташованої на перехресті вулиць Центральної та Гагаріна у м. Снігурівка. Вони викинули знаряддя вчинення злочину у розташованих поряд лісосмугах, а саме: дерев`яну палицю та кухонний ніж, а також позбавилися масок із панчох, шкарпеток з рук, одягу та взуття, на яких були наявні сліди вчинених ними злочинів.
10.09.2019 р. тіло ОСОБА_11 з ознаками насильницької смерті було виявлено його співмешканкою ОСОБА_12 .
Внаслідок зазначених умисних протиправних дій потерпілому ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у виді:
переломів ребр: 4-го та 8-го справа по середньо-ключичній лінії, 6-го справа по лопаточній лінії з ознаками стиснення на зовнішній кістковій пластинці та розтягнення на внутрішній кістковій пластинці; зліва 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 по передньо-пахвинній лінії з ознаками розтягнення на зовнішній кістковій пластинці та стиснення на внутрішній кістковій пластинці; зліва 5, 6, 7, 8 по лопаточній лінії з ознаками стиснення на зовнішній кістковій пластинці та розтягнення на внутрішній кістковій пластинці;
синців в ділянці грудної клітини в проекції переломів 4, 8 та 6 ребер справа;
синець в проекції тіла грудини та крововилив в м`які тканини в ділянці грудини;
закритого перелому лівої великоберцевої кістки, синця на шкірі в проекції вказаного перелому;
двох опікових ран III ступеню на животі та опікової рани III ступеню на долоні лівої кисті;
травми лівого ока у вигляді розриву склери та розтрощення внутрішніх тканин очного яблука, синця в ділянці лівого ока;
двох ран в верхній частині спинки носа на лівій боковій поверхні;
шести ран на правій боковій поверхні шиї в середній її частині;
рани в верхній частині грудей справа;
рани на правому плечі в верхній частині по зовнішній поверхні;
рани на грудях справа в 2 міжребр`ї по середньо-ключичній лінії;
чотирьох ран на правій нозі в середній частині гомілки;
рани на правій сідниці в середній третині;
рани на фоні синця на верхній губі;
рани на підборідді зліва на фоні набряку м`яких тканин та синця;
синців навколо правого ока, на спинці носа, в правій скроневій ділянці, в верхній частині правої вушної раковини, на лівій вушній раковині, на правій руці, від плечового суглобу до кисті включно, на лівій руці від плечового суглобу до кисті включно, в верхній частині живота зліва, саден на колінах обох ніг, синців по передній поверхні правого стегна, зливних подряпин на спинці зліва, численних крововиливів в м`які тканини голови в скроневих та тім`яних ділянках голови справа та зліва.
Виходячи з кількості та характеристик тілесних ушкоджень, які виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_11 , загалом ОСОБА_5 наніс йому не менше 88 ударів та травматичних дій, з яких близько 67 спричинені тупими твердими предметами, 18 ріжучими та колюче-ріжучими предметами, і 3 предметом з нагрітою (розпеченою) контактуючою поверхнею.
В результаті спричинення вищевказаних численних тілесних ушкоджень у потерпілого розвинувся травматичний шок, який і став безпосередньою причиною смерті, а всі вищевказані тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень і перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та за п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю та з корисливих мотивів.
Дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та захисників обвинувачених на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим, їх вина підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та апелянтами не оспорюються, а тому апеляційному перегляду не підлягають.

Стосовно доводів сторони захисту про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 за п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України та обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своїм правовим змістом кваліфікація діяння завжди обумовлена необхідністю доказування за допомогою кримінальних процесуальних і криміналістичних засобів двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 22.01.2015 р. (справа №5-35кс14), для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого та вирішенні питання про умисел, необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю. Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу (прямого чи непрямого). При умисному вбивстві винний передбачає, що внаслідок його діяльності (дії або бездіяльності) настане смерть потерпілого і бажає цього (прямий умисел) або свідомо допускає настання такого наслідку (непрямий умисел).

В постанові Верховного Суду України від 15.11.2012 р. у справі № 5-15кс12, зазначено, що ознаки складу злочину розбою, поєднаного із проникненням у житло, інше приміщення чи сховище (частина третя статті 187 КК України), включають вчинення кількох взаємопов`язаних дій, однією з яких є проникнення до об`єктів, зазначених у диспозиції цієї частини статті Кодексу, що у часі передує іншим діям цього злочину. Іншими протиправними діями є насильство над особою чи погроза його застосування та заволодіння чужим майном.
Нормативне визначення ознак аналізованого складу злочину не містить визначальних (відмежувальних) ознак розуміння поняття «проникнення». У диспозиції частини третьої статті 187 КК України немає прямої вказівки на незаконність проникнення в приміщення, принаймні такої, яка встановлена у статті 162 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 р., під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
У постанові також зазначено, що, вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки, суди повинні з`ясовувати з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме у неї виник умисел на заволодіння майном.
Залежно від того, які фактичні ознаки складу суспільно небезпечного діяння будуть установлені судом, як ці ознаки будуть співвідноситися з ознаками складу злочину, що містяться у кримінально-правовій нормі, та від того, як вони трактуються й застосовуються на практиці, можна виділити фізичний і юридичний (психологічний) критерії розуміння поняття «проникнення». Характерними рисами першого є: а) факт входження чи потрапляння у приміщення; б) спосіб, місце, час та обставини (існуючий режим доступу до майна, яке там знаходилось), за яких відбулося входження чи потрапляння у приміщення. Характерними рисами другого є: а) незаконність входження у приміщення (за відсутності в особи права перебувати там, де знаходиться майно, на заволодіння яким спрямовані її дії); б) мета, яку переслідує особа, що вчиняє таке входження, усвідомлення характеру (перебігу) вчинюваного нею суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного проникнення (входження чи потрапляння) у приміщення, передбачення наслідків свого діяння.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обґрунтовуючи висновок про доведеність вини ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України, суд першої інстанції, врахував показання:
обвинуваченого ОСОБА_5 , який визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, заперечуючи лише мотиви їх вчинення, та при цьому показав, що не бажав смерті ОСОБА_11 , а мав намір виключно на заволодіння його грошовими коштами;
потерпілого ОСОБА_13 , який показав, що його брат ОСОБА_11 проживав в м. Снігурівка Миколаївської області і мав у власності земельну ділянку товарного сільгоспвиробництва, за оренду якої отримував кошти (орієнтовно 40 000-48 000 грн на рік). В 2019 році отримані від оренди кошти він витратив на купівлю дров і продуктів харчування, зробивши значний запас із них на зимовий період;
свідка ОСОБА_10 , який зазначав, що 09.09.2019 р. ОСОБА_5 допомагав йому лагодити дах будинку після чого вони випивали алкогольні напої. В ході розмови він поскаржився, що пес сусіда ОСОБА_11 задушив його курчат та качок, але сусід не відшкодовує збитки. Наступного дня він дізнався, що ОСОБА_11 вбили. Приблизно через три дні ОСОБА_5 і ОСОБА_7 приходили до нього додому і казали, що трохи перестаралися і потрібно замолити гріхи. Хоча, що в дійсності там відбулося, не казали. В подальшому, під час розмови з ним обвинувачені не розповідали ніяких деталей, але ОСОБА_7 говорила, що були п`яні і всього не пам`ятають, вони шукали гроші, але знайшли тільки 500 грн;
свідка ОСОБА_14 , яка є співмешканкою ОСОБА_10 та підтвердила надані останнім показання.

Свої висновки суд також обґрунтував і даними:
протоколів огляду місця події від 10.09.2019 р. та огляду трупа ОСОБА_11 від 11.09.2019 р., у яких зафіксовано огляд домоволодіння по АДРЕСА_3 , під час якого виявлено труп ОСОБА_11 із чисельними ушкодженнями, а в приміщенні моргу Снігурівської ЦРЛ Миколаївської області, виявлені тілесні ушкодження детально описані та є аналогічними тим, які містяться у протоколі огляду місця події від 10.09.2019 р.;
протоколів проведення слідчих експериментів із застосуванням технічних засобів фіксації від 20.09.2019 р. та від 21.09.2019 р., під час яких обвинувачена ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (відповідно) добровільно показали та відтворили обставини вчинених ними кримінальних правопорушень на місці їх вчинення;
заяви ОСОБА_5 від 21.09.2019 р., поданої ним до Снігурівського ВП ГУ НП в Миколаївській області, в якій він добровільно зізнався в тому, що в ніч на 10.09.2019 р. в м. Снігурівка Миколаївської області по вул. Черкаській скоїв напад на мешканця на ім`я ОСОБА_15 з метою заволодіння його коштами. Вказав, що під час нападу він застосував насилля та катування: електричною праскою, дерев`яною палкою та кухонним ножем. В ході нападу він заволодів 500 грн. Повертаючись додому, він заховав на узбіччі дороги ніж, палицю, а також взуття та одяг, який був у крові.
висновку експерта № 103 від 21.11.2019 р., який містить інформацію зокрема про кількість, характер і механізм спричинених ушкоджень та їх тяжкість, а також про причину смерті ОСОБА_11 , яка наступила.
Отже, дослідивши усі інші надані стороною обвинувачення докази, надавши кожному з них належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_7 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, із чим погоджується апеляційний суд, а тому не вбачає підстав визнавати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Про направлення умислу ОСОБА_5 саме на позбавлення життя потерпілого при вчиненні розбійного нападу на останнього свідчать характер і динамічність дій обвинуваченого, нанесення ним множинних цілеспрямованих ударів у життєво важливі органи потерпілого, із спричиненням особливих мук та страждань (усього не менше 88 ударів та травматичних дій, з яких: близько 67 спричинені тупими твердими предметами, 18 ріжучими та колюче-ріжучими предметами і 3 предметом з нагрітою (розпеченою) контактуючою поверхнею), обрані знаряддя вчинення злочинів ніж, дерев`яна палиця та електропраска, а також поведінка обвинуваченого після вчинення кримінальних правопорушень, а саме те, що він не намагався вжити заходів задля збереження життя потерпілого, адже не надав йому жодної допомоги, зокрема не викликав медичну допомогу, а покинув місце події, позбувшись по дорозі знарядь вчинення кримінальних правопорушень.

При цьому, підсумки судово-медичної експертизи, викладені у висновку експерта № 103 від 11.09.2019 р., про можливість збереження життя потерпілого ОСОБА_11 , за умови надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги, з урахуванням настання смерті потерпілого внаслідок травматичного шоку, який розвинувся в результаті спричинення тілесних ушкоджень, у даному кримінальному провадженні не впливають на кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення.

Твердження сторони захисту про відсутність в діях обвинувачених попередньої змови на вчинення розбійного нападу, апеляційний суд вважає неспроможними та такими, що спростовуються, серед іншого, даними протоколів слідчих експериментів за участю обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які містять відомості відтворення обставин вчинених ними кримінальних правопорушень, зафіксовані зі слів останніх, зокрема порядок готування до вчинення кримінального правопорушення, мета проникнення на територію домоволодіння потерпілого та послідовність дій обвинувачених на місці вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, посилання захисника на тиск з боку працівників поліції стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 , під час проведення досудового розслідування, є голослівними, адже будь-яких відомостей на підтвердження звернення вказаної обвинуваченої до правоохоронних органів, матеріали провадження не містять, до апеляційної скарги та під час апеляційного розгляду не надано.

Доводи сторони захисту про перевагу показань обвинуваченої ОСОБА_7 , наданих в судовому засіданні, тим, що містяться у протоколі слідчого експерименту від 20.09.2019 р., суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, виходячи з наступного.
Згідно із правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.09.2020 р. у справі № 740/3597/17, приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів протоколом слідчого експерименту.
Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість, як доказу, протоколу слідчого експерименту.
Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.
Відтак, враховуючи, що матеріали провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протокол слідчого експерименту від 20.09.2019 р. відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема положенням ст. ст. 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України, підстав для визнання відомостей, відображених у вказаному процесуальному документі, недопустимими, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Вирок суду першої інстанції є достатньо мотивованим і повною мірою відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 січня 2021 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 та захисника обвинуваченої ОСОБА_7 ОСОБА_8 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3