Справа № 303/202/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

19.04.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп /4806/1105/20, за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2020 року клопотання прокурора, подане в порядку частини 8 та 10 ст. 182 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - задоволено.
Звернуто в дохід держави та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України суму в розмірі 440500,00 (чотириста сорок тисяч п`ятсот) гривень, що є заставою, внесеною заставодавцем ОСОБА_8 , згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2018 року в кримінальному провадженні № 0000218, внесеному до ЄРДР від 21 жовтня 2017 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Застосовано відносно обвинуваченого за ч. 3 ст. 307 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області Мукачівського району, с. Станово, мешканця АДРЕСА_1 ,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 06 лютого 2021 року включно, без визначення розміру застави.

В ухвалі суду вказується на те, що судом встановлено факт порушення обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього слідчим суддею обов`язків, у зв`язку з чим наявні підстави, передбачені частиною 8 ст. 182 КПК України для звернення застави, внесеної заставодавцем ОСОБА_8 за підозрюваного ОСОБА_6 , в розмірі 440500,00 гривень, у дохід держави. При цьому, враховуючи тяжкість злочину, обставини кримінального правопорушення, майновий, сімейний стан обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 без визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу, оскільки саме такий вид запобіжного заходу зможе достатньою мірою гарантувати досягнення дієвості кримінального провадження шляхом забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що оскаржувана ухвала винесена судом поза межами підготовчого судового засідання, оскільки таке навіть не було розпочато. Стверджує, що адвокатом було подано клопотання про перенесення підготовчого засідання на інший строк у зв`язку із неявкою одного із обвинувачених, який знаходився на лікуванні. Однак, всупереч цьому клопотанню суддя розглянув заявлені прокурором клопотання та виніс оскаржувану ухвалу. Також вказує на те, що судом невірно встановлено обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення про звернення застави у дохід держави. Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 порушив покладені на нього обов`язки, однак суд не вірно трактує строк дії такої ухвали. Так, ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного судді про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 440500 грн. постановлена 10.12.2018, 11.12.2018 заставодавцем внесено заставу за ОСОБА_6 і з цього часу на обвинуваченого покладено обов`язки, визначені цією ухвалою. Таким чином, висновок суду про те, що ОСОБА_6 порушив 30.11.2020 покладені на нього обов`язки є безпідставним, оскільки строк дії ухвали, а отже і покладених обов`язків, закінчився ще 10.02.2019. Стверджує, що похідним від звернення застави в дохід держави є і зміна запобіжного заходу на тримання під вартою. Оскільки прокурором не доведено, а судом невірно встановлено факт не виконання ОСОБА_6 обов`язків, покладених на нього ухвалою від 10.12.2018, у суду не було підстав для зміни запобіжного заходу із застави на тримання під вартою. Вказує, що прокурором не доведено наявність ризиків, які б давали суду підстави вважати про існування обставин, передбачених ст. 177 КПК України. Окрім того стверджує, що ОСОБА_6 08.12.2020 не з`явився в судове засідання через поважні причини, а саме хворів на COVID-19. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу й просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_9 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Так, правові засади застосування запобіжних заходів регламентовано главою 18 КПК "Запобіжні заходи, затримання особи" (статті 176-213 КПК). Термін "застосування запобіжного заходу" охоплює не тільки його обрання, але й зміну на інший запобіжний захід. Такий висновок узгоджується з усталеною практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанови від 18.12.2018 у справі № 628/969/18 та від 28.03.2019 у справі № 286/1695/18).
Порядок зміни запобіжних заходів врегульовано статтями 200, 201 КПК України. Поряд з цим щодо окремих видів запобіжних заходів закон передбачає спеціальні умови для їх зміни. Так, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений порушив покладені на нього ухвалою про застосування запобіжного заходу у вигляді застави обов`язки, вирішується питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу (частини 8 та 10 статті 182 КПК).
При порушенні умов такого запобіжного заходу як застава процедура його застосування включає також застосування заходів кримінально-процесуальної відповідальності. Так, у разі порушення умов застави - вона звертається в дохід держави (частина 8 статті 182 КПК).
Питання про звернення застави в дохід держави вирішується судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу (частина 9 статті 182 КПК).
З наведеного вище, слідує, що звернення застави в дохід держави є невід`ємною складовою зміни запобіжного заходу в вигляді застави, яка передбачена частинами 8 та 10 статті 182 КПК, та охоплюється поняттям "застосування запобіжного заходу" у вигляді застави.
Як вірно встановлено судом першої інстанції : 14.04.2018 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000218 внесеного до ЄРДР 21.10.2017; ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2018 до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 52860 гривень; ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2018 заставу в розмірі 52860 гривень повернуто та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 440500 (чотириста сорок тисяч п`ятсот) гривень, за умовами якої на підозрюваного ОСОБА_6 покладено ряд процесуальних обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України; 11.12.2018 заставодавець ОСОБА_8 вніс за підозрюваного ОСОБА_6 заставу в розмірі 440500 (чотириста сорок тисяч п`ятсот) гривень.
Порядок, умови застосування застави та наслідки їх невиконання визначені статтею 182 КПК, що дає підстави заставодавцю передбачати (спрогнозувати) можливі ризики та прийняти рішення щодо внесення застави. Внесення за підозрюваного застави іншою особою (заставодавцем) є її добровільним рішенням і свідомими цілеспрямованими діями та згодою нести майнову відповідальність в межах розміру застави за негативну (протиправну) процесуальну поведінку підозрюваного.
Матеріалами кримінального провадження також встановлено, що 11.12.2018 підозрюваного ОСОБА_6 звільнено з-під варти у зв`язку з внесенням застави, підозрюваному та його заставодавцю роз`яснено обов`язки, передбачені ст. 182, ч. 5 ст. 194 КПК України, при звільненні підозрюваного ОСОБА_6 з-під варти вимога абзацу 2 частини 3 статті 182 КПК була виконана, що підтверджується протоколом від 11.12.2018.
Разом із тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, у період дії обов`язку ОСОБА_6 «здати на зберігання до Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд з України та в`їзд в Україну», обвинувачений ОСОБА_6 не здав на зберігання до Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, що стверджується довідкою ГУ ДМС в Закарпатській області, - паспорт громадянина України для виїзду за кордон зданий обвинуваченим на зберігання 06.08.2020.
При цьому, відповідно до даних ГУНП в Закарпатській області обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово відлучався з населеного пункту, в якому він проживає, чим порушив обов`язок «не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду».
Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що будучи належним чином повідомленим про день, час і місце судових засідань, ОСОБА_6 без поважних причин не з`явився на виклик суду 30.11.2020, у зв`язку з чим, до нього Мукачівським міськрайонним судом застосовано привід, який не було виконано через відсутність обвинуваченого ОСОБА_6 за вказаним ним місцем проживання: АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_3 , що свідчить і про обґрунтованість висновку суду про те, що ОСОБА_6 порушив обов`язок «прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу».
Також судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 на час розгляду клопотання прокурора проживав за адресою: АДРЕСА_1 , що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не повідомив прокурора та суд про зміну місця проживання, чим порушив обов`язок «повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання».
Тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_6 під час дії щодо нього запобіжного заходу у вигляді застави (абзац третій частини 4 ст. 202 КПК України) порушив усі покладені на нього слідчим суддею обов`язки, що підтверджується матеріалами провадження та відповідними наведеними вище обставинами.
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано звернув у дохід держави заставу, внесену заставодавцем ОСОБА_8 за підозрюваного ОСОБА_6 , в розмірі 440500 грн..
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не вірно трактує строк дії ухвали слідчого судді, якою ОСОБА_6 визначено заставу, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження.
Посилання сторони захисту на те, що 11.12.2018 за ОСОБА_6 внесено заставу, визначену ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 10.12.2018, та з цього часу на обвинуваченого покладені обов`язки, визначені цією ухвалою, що свідчить про те, висновок суду щодо порушення ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків 30.11.2020 є безпідставним, оскільки строк дії ухвали, а отже і покладених обов`язків, закінчився ще 10.02.2019, - апеляційний суд не бере до уваги й відхиляє. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що «застава» є безстроковим запобіжним заходом, тому її строк не може бути визначний ухвалою суду, і вона без визначення строку забезпечує виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду (частина 7 статті 42 КПК), а строковими є інші обов`язки, покладені судом у зв`язку з внесенням застави, про що було зазначено в пункті резолютивної частини ухвали від 10.12.2018.
У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу в вигляді застави в більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини 7 статті 194 КПК (частина 10 статті 182 КПК).
Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновком суду про те, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 307 КК України, який є особливо тяжким та передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна), а також постановою від 14.07.2020 про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_6 в межах іншого кримінального провадження.
Також апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку характеру інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, відомостям про особу обвинуваченого раніше притягався до кримінальної відповідальності (судимість погашена).
Вищенаведене свідчить і про обґрунтованість висновку суду про наявність свідомої позапроцесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 ..
Разом із тим, суд першої інстанції дав належну оцінку тому, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину в складі організованої групи в статусі організатора, офіційно не працевлаштований, не має належного джерела прибутку, раніше був судимим, зокрема за вчинення умисного злочину, 10.07.2020 ОСОБА_6 повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, і дійшов обґрунтованого висновку й про наявність ризиків незаконного впливу на свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Тому, обґрунтованим і належним чином вмотивованим є і висновок про те, що оскільки умови, передбачені частиною 10 статті 182 КПК, пов`язані з порушенням умов застави, то встановлений раніше слідчим суддею (судом) розмір застави не здатен забезпечити в повній мірі належної поведінки обвинуваченого, у зв`язку з чим, обрання іншого запобіжного заходу в порядку частини 10 статті 182 КПК можливе лише в напрямку посилення запобіжного заходу.
Із урахуванням наведеного вище, висновок суду про те, що застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у тому числі й без визначення застави, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання встановленим ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - апеляційний суд вважає законним і обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено, а судом невірно встановлено факт не виконання ОСОБА_6 обов`язків, покладених на нього ухвалою від 10.12.2018, і в суду не було підстав для зміни запобіжного заходу із застави на тримання під вартою, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище визнає такими, що не заслуговують на увагу.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено наявність обставин, які б давали суду підстави вважати про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Як такі, що не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 08.12.2020 не з`явився в судове засідання через поважні причини, а саме хворів на COVID-19.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду винесена судом поза межами підготовчого судового засідання, оскільки таке навіть не було розпочато, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріалами провадження підтверджено, що підготовче судове засідання мало місце 09.12.2020 й у ньому брали участь, окрім інших учасників, і обвинувачений ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 ..
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не посилалась; що на момент розгляду апеляційної скарги строк дії оскаржуваної ухвали сплив.

Керуючись ст. ст. 177, 182, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 грудня 2020 року, якою обвинуваченому за ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді триманні під вартою до 06.02.2021 включно, без визначення розміру застави, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :