Справа № 357/2294/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.06.2021 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква, Київської області кримінальне провадження № 0000647, внесеному 16.02.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Біла Церква Київської області, із середньо - спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 18.02.2020 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

захисник - адвокат: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 та під час судового провадження надано угоду про визнання винуватості.

Так встановлено, що 14.02.2020 о 16 год. 56 хв. ОСОБА_3 , знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у останнього виник прямий умисел зателефонувати на спецлінію «102» та повідомити неправдиву інформацію про підготовку вибуху (теракту).

ОСОБА_3 , маючи на меті реалізацію вище вказаного умислу, для розваги та демонстрації своєї зухвалості, використовуючи мобільний телефон своєї матері ОСОБА_6 марки «Nokia», білого кольору, моделі ТА-1017 ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , в якому знаходилась сім-картка пакету послуг оператора мобільного зв`язку «Київстар», абонентський номер НОМЕР_3 , зателефонував на спецлінію «102» та усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, а також бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків з метою внесення дезорганізації у функціонування державних установ та породження паніки серед населення, достовірно знаючи, що поширена ним інформація не правдива, повідомив оператору спецлінії «102», який знаходився на робочому місці та виконував покладені на нього функціональні обов`язки, завідомо неправдиву інформацію про те, що він замінував відділ поліції в місті Біла Церква, Київської області, що знаходиться по вул. Привокзальній, 3 в місті Біла Церква, Київської області, шляхом закладення до сміттєвого контейнеру вибухового пристрою та підготовлено вибух, після чого завершив телефонну розмову.

Дії ОСОБА_3 підлягають кваліфікувати за ч. 1 ст. 259 КК України, а саме за повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей.

03.06.2021 під час підготовчого судового розгляду відповідно до вимог ст. 471 КПК України, між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 259 КК України, розкаювався та визнав всі фактичні обставини, які викладені у формулюванні обвинувачення та від надання показань відмовився. Наполягав на затвердженні укладеної угоди від 03.06.2021.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

За умовами цієї угоди сторони, а саме прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 259 КК України та істотних для цього кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість за ч. 1 ст. 259 КК України у зазначеному діянні. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке має понести ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 259 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на два роки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, обставин, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини та обставин, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме, що останній у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, однак звертався за медичною допомогою до лікаря психіатра 20.10.2000; доставлявся працівниками поліції 15.07.2010 з приводу розладу особистості не уточненого ґенезу, раніше судимий, неодружений, не має утриманців, не працює, має місце реєстрації, яке співпадає з фактичним місцем проживання, тобто не має міцних соціальних зв`язків.

Відповідно висновку судово-психіатричного експерта № 91 ОСОБА_3 під час скоєння інкримінований йому дій на психічне захворювання не страждав.

Кияниця страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю і потребує лікування від алкогольної залежності. Протипоказань для такого лікування у нього не виявлено. ОСОБА_3 на момент інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 під час вчинення інкримінованого йому злочину на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності. ОСОБА_3 на даний час на психічне захворювання не страждає. ОСОБА_3 може приймати участь у проведенні процесуальних дій. ОСОБА_3 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65, 68 КК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд зважає на таке. Відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до вимог ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким злочином. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Крім цього суд переконався, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також суд встановив, що умови цієї угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Процесуальні витрати в справі відсутні.

Судом установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, статтями 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Угоду від 03.06.2021 про визнання винуватості, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 03.06.2021 покарання у виді у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на два роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речовий доказ, а саме: мобільний телефон марки «Nokia», білого кольору, моделі ТА-1017 ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , сім-картку пакету послуг оператора мобільного зв`язку «Київстар», абонентський номер НОМЕР_3 , який згідно квитанції № 84/2021 від 21.01.2021 зберігається в камері схову речових доказів Білоцерківського районного Управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, після набрання вироком законної сили, повернути ОСОБА_6 , як власнику майна.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ст. 473 КПК України.

Крім того обвинуваченому роз`яснюються вимоги ст. 376 ч. 3 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1