Провадження № 1-кс/686/7257/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Дзюбак О.В., з участю секретаря судового засідання Пушкарьової О.Г., прокурора Тостановського А.Т., слідчого Забродського С.С., захисника Баєвої Н.Я., підозрюваного ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області Забродського С.С., погодженого з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця, зареєстрованого за місцем проживання та жителя АДРЕСА_1 , із вищою освітою, розлученого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, приватного підприємця у силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у кримінальному провадженні №0001245 від 10 липня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.146 КК України,-

встановив:

12.07.2021 року старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області Забродський С.С. звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із клопотанням, погодженим з прокурором Окружної прокуратури міста Хмельницького Тостановським А.Т., про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_2 , підозрюваного у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.146 КК України, посилаючись на те, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на свідків, потерпілого та підозрюваного ОСОБА_3 , у цьому ж кримінальному провадженні, знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинення іншого кримінального правопорушення.

У судовому засіданні слідчий і прокурор наполягали на задоволенні клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_2 заперечував щодо його задоволення та заперечив свою причетність до вчинення кримінального правопорушення. Стверджує, що тілесних ушкоджень потерпілому, який добровільно сів у транспортний засіб, не наносив.

Захисник Баєва Н.Я. просила клопотання задовольнити частково, застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати місце проживання підозрюваного у певний час доби зазначаючи при цьому, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, є приватним підприємцем, волонтером, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується.

Також захисник Баєва Н.Я. після виступу по суті клопотання зазначила, що просить долучити до матеріалів клопотання скаргу на незаконне затримання ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання та надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Слідчий суддя вважає за необхідне першочергово відреагувати на скаргу захисника підозрюваного стосовно незаконного затримання ОСОБА_1 .

У силу приписів ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Слідчий суддя враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), згідно з якою положення ст.206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення та застосовуються саме в таких випадках.

При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Відповідно до зазначеного, законність затримання особи окремому оскарженню, поза межами розгляду питання про застосування запобіжного заходу не підлягає.

Зважаючи на наведені обставини, вказану скаргу у зв`язку з однорідністю питань, які підлягають вирішенню під час її розгляду та яку подану у межах одного кримінального провадження та клопотання після виступу захисником Баєвою Н.Я. по суті клопотання про застосування відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з можливістю вирішити по суті викладені у ній доводи, не порушуючи прав та інтересів сторін кримінального провадження, розглянуто в судовому засіданні під час вирішення питання застосування стосовно ОСОБА_1 запобіжного заходу.

Як вбачається із скарги захисника, вона вважає затримання ОСОБА_1 незаконним, оскільки на її думку на час його фактичного затримання о 00 год. 40хв. підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.208 КПК України, тобто якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Крім того захисник Баєва Н.Я. зазначає, що в уповноважених працівників органу досудового розслідування не було правових підстав для затримання її підзахисного, оскільки його було затримано із розривом у часі від події, яка сталася о 16 год. 30хв 09 липня 2021 року.

Крім того, відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_4 , остання не вказала на присутність ОСОБА_1 .

У судовому засіданні слідчий проти задоволення скарги заперечив, зазначив, що затримання ОСОБА_1 відбулось на законних підставах, з дотримання його прав та за участі захисника.

Перевіривши надані матеріали скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши додані докази, заслухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі і в порядку встановлених законом.

Відповідно до ч.4 ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання. Відповідно до ст. 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожний, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У силу приписів ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

На підставі ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особі, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Відповідно до ст.42, 208 КПК України, підозрюваний має права вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

За змістом ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду, затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255,255-1,255-2 Кримінального кодексу України.

Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. У разі якщо на момент затримання прізвище, ім`я, по батькові затриманої особи не відомі, у протоколі зазначається докладний опис такої особи та долучається її фотознімок. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору.

При розгляді даної скарги слідчий суддя установив, що СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.07.2021 за №0001245, з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.3 ст.146 КК України.

10.07.2021 року ОСОБА_1 затримано в порядку ст.208 КПК України.

Відповідно до протоколу затримання ОСОБА_1 був затриманий 10.07.2021 року о 00 год. 40 хв. в приміщенні квартири АДРЕСА_2 .

Процесуальні гарантії прав ОСОБА_1 були забезпечені присутністю під час затримання адвоката Баєвої Н.Я.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 повідомив про те, що близько 16 год. 30хв. 09.07.2021 чоловік на ім`я ОСОБА_6 запросив його сісти у автомобіль «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 для допомоги та поїздки у справах.

У вказаному автомобілі сидів ще невідомий йому чоловік, які під час руху почали наносити йому удари в різні частини тіла, зупинили автомобіль у мікрорайоні «Ракове», після чого продовжили наносити йому удари та звинувачували заявника у крадіжці. Вивозили потерпілого проти його волі. У подальшому указані особи заволоділи його мобільним телефоном і ключами і залишили його у цьому мікрорайоні.

У зв`язку з цим, свідок зателефонувала на лінію 102 та викликала поліцію.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставою для затримання ОСОБА_1 стало повідомлення особи, яка вказала на нього як на особу, яка могла вчинити кримінальне правопорушення та завдяки ініціативному пошуку працівниками поліції було ідентифіковано транспортний засіб ОСОБА_1 , затримано ОСОБА_3 , який ним керував та вжиті заходи щодо встановлення місця проживання ОСОБА_1 та відшукання його, а тому ОСОБА_1 був затриманий не на місці події, а вдома.

Згідно з вимогами ст. 209 КПК особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Слід зазначити, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Належну правову оцінку цього питання можна зробити із посиланням на практику Європейського суду з прав людини та положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім деяких і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, що було здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення. Кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього. (стаття 5 Конвенції) Щодо негайного інформування, Європейський суд з прав людини зазначає, що негайність оцінюється у кожному випадку окремо; проте, підстави для затримання не повинні повідомлятись повністю особою, що здійснює затримання (арешт) у конкретний момент затримання (Рішення Великої Палати у справі Khlaifia та інші проти Італії від 15 грудня 2016 року, заява № 16483/12, параграф 115). Це положення є невід`ємною частиною схеми захисту, передбаченої статтею 5 Конвенції: будь-яка особа, яка була заарештована, повинна простою, нетехнічною мовою, яку вона може зрозуміти, повідомити про основні юридичні та фактичні підстави для її позбавлення волі, щоби мати можливість звернутися до суду із заявою про оскарження його законності (там само). Причини, при цьому, не повинні бути викладені в тексті будь-якого рішення, яким дозволяється затримання, та не повинні бути в письмовій формі чи в будь-якій спеціальній формі (Рішення у справі Kane проти Кіпру (dec.) від 13 вересня 2011 року). При цьому, підстави для затримання можуть бути повідомлені, або можуть стати явними протягом допиту чи опитування після затримання (Рішення Великої Палати у справі Murray проти Сполученого Королівства від 28 жовтня 1994 року, заява № 14310/88, параграф 77). Таким чином, цілком очевидно, що повідомити особу про підозру, на підставі якої її було затримано, можна одразу після затримання, у разі, якщо було дотримано вимогу «негайності» повідомлення. При цьому, повідомлення про підозру необов`язково має бути у виді письмового повідомлення про підозру.

З протоколу затримання ОСОБА_1 чітко вбачається фабула кримінального правопорушення з викладенням зрозумілою мовою обставин його вчинення.

Щодо відмінності часу фактичного затримання о 00 год. 40 хв. 10.07.2021, про який у скарзі зазначає захисник, слідчий суддя зауважує, що такі доводи не можуть бути взяті до уваги як підстава для визнання затримання незаконним, з огляду на час, який необхідний був для відшукання та встановлення місця знаходження ОСОБА_1 .

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що затримання було здійснене на підставі закону, і в органу, що здійснив таке затримання, були правові підстави для обмеження у зв`язку з цим свободи ОСОБА_1 .

А тому підстав для процесуального реагування слідчим суддею стосовно указаних обставин, немає.

Вирішуючи клопотання щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу, слідчий суддя зазначає таке.

Слідчий суддя установив, що 10.07.2021 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001245, зареєстровано кримінальне провадження за ч.3 ст.146 КК України.

10 липня 2021 року в ході розслідування кримінального провадження відповідно до ст.ст. 42, 276, 277, 278 КПК України ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 146 КК України, а саме про те, що ОСОБА_1 за попередньою змовою групою осіб умисно викрали людину, а саме ОСОБА_5 , із заподіянням йому фізичних страждань та спричиненням тяжких наслідків.

Так, ОСОБА_1 у невстановлений час та місці разом із ОСОБА_3 виник спільний злочинний умисел, направлений на умисне викрадення людини, а саме ОСОБА_5 , за попередньою змовою групою осіб із заподіянням йому фізичних страждань та спричиненням тяжких наслідків.

У подальшому ОСОБА_1 09.07.2021 в другій половині дня разом із ОСОБА_3 прибули до місця проживання потерпілого за адресою АДРЕСА_3 на транспортному засобі «FORD FUSION» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , який припаркували за вказаною адресою, де очікували на ОСОБА_5 з метою здійснення його викрадення.

Надалі, 09.07.2021 близько 16:30 год. реалізуючи спільний злочинний умисел спрямований на викрадення людини за попередньою змовою групою осіб із заподіянням фізичних страждань та спричиненням тяжких наслідків, ОСОБА_3 помітивши ОСОБА_5 , маючи прямий злочинний умисел на викрадення людини, діючи за попередньою змовою, протиправно, запропонував останньому для розмови, що не відповідало дійсності, присісти в салон автомобіля «FORD FUSION» д.н.з. НОМЕР_1 , та в салоні якого за кермом очікував ОСОБА_1 .

ОСОБА_5 , в свою чергу не підозрюючи про злочинність намірів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , присів на заднє сидіння салону зазначеного автомобіля, а ОСОБА_3 сівши на переднє пасажирське сидіння автомобіля «FORD FUSION» д.н.з. НОМЕР_1 , всупереч волі потерпілого ОСОБА_5 щодо вибору свого місця перебування та переміщення, без дозволу потерпілого, позбавивши останнього можливості вільно пересуватись і вибирати місце свого перебування, нехтуючи вимогами ст. 3, 10, 29, 33 Конституції України, статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статті 1 Міжнародної конвенції про захист усіх осіб від насильницьких зникнень умисно, спільно із ОСОБА_3 шляхом введення потерпілого в оману щодо цілі його перебування в автомобілі, розпочали рух на автомобілі із вул. Молодіжної 2/3 м. Хмельницького, в напрямку до лісосмуги розташованої неподалік с. Шаровечка, Хмельницького району, Хмельницької області, де ОСОБА_1 зупинив автомобіль, та останні вийшли з салону автомобіля.

Перебуваючи в зазначеній лісосмузі, ОСОБА_1 , тримаючи в правій руці металевий гайковий ключ, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, вдарив ним один раз по голові потерпілого ОСОБА_5 , в результаті чого останній впав правим боком тіла на землю. В подальшому ОСОБА_1 , переслідуючи спільну мету із ОСОБА_3 умисно, нанесли руками та ногами невстановлену досудовим розслідуванням кількість ударів по голові та тулубу ОСОБА_5 заподіюючи при цьому йому фізичних страждань, а саме, нанесення тілесних ушкоджень.

Після чого, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 піднявши із землі потерпілого ОСОБА_5 проти його волі умисно помістили на заднє сидіння автомобіля «FORD FUSION» д.н.з. НОМЕР_1 , та попрямували із потерпілим в м. Хмельницький, після чого всупереч волі останнього перевезли на територію дачного масиву «Медик», що в мікрорайоні «Раково» м. Хмельницького до лісосмуги на узбіччі дороги, де спільно із ОСОБА_3 вимагали у ОСОБА_5 надати необхідну їм інформацію щодо здійснення крадіжки майна із приміщення «Спасо-Преображенського храму», вчиняючи над останнім психологічне насильство.

Зупинивши зазначений автомобіль на вищевказаному місці, водій ОСОБА_1 спільно із ОСОБА_3 , викинули ОСОБА_5 із салону автомобіля на землю де спричиняючи йому фізичні страждання, залишили перебувати останнього на вказаному місці.

В результаті вищевказаних протиправних дій, ОСОБА_1 спільно із ОСОБА_3 умисно заподіяли потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді політравми, ЗТГК Лівобічний пневмоторакс, забійних ран лівої кисті, лівої гомілки, множинних забоїв рук, ніг, голови, що є тяжкими наслідками для потерпілого.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення (злочину), підтверджується такими матеріалами кримінального провадження:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від потерпілого ОСОБА_5 ;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_5 , відповідно до якого останній повідомив обставини вчинення відносно нього кримінального правопорушення та прямо вказав на ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як на осіб які вчинили відносно нього злочин;

- протоколом проведення впізнання осіб за фотознімками відповідно до якого потерпілий ОСОБА_5 прямо вказав на ОСОБА_1 , як на того хто вчинив відносно нього злочин;

- протоколом проведення впізнання осіб за фотознімками відповідно до якого потерпілий ОСОБА_5 прямо вказав на ОСОБА_3 , як на того хто вчинив відносно нього злочин;

- протоколами проведення оглядів місця події від 09.07.2021;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_4 , яка прямо вказала на особу яка може бути причетною до вчинення злочину та автомобіль яким користувались злочинці;

- протоколом огляду мобільного телефону свідка ОСОБА_7 , відповідно до якого оглянуто фотознімок виконаний ОСОБА_7 , автомобіля яким користувалась особа причетна до вчинення злочину;

- протоколом огляду від 10.07.2021 відповідно до якого оглянуто автомобіль марки «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувались підозрювані ОСОБА_3 та ОСОБА_8 під час вчинення кримінального правопорушення, та в ході огляду якого виявлено та вилучено речовину бурого кольору;

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина 1 статті 194 КПК).

Не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_2 на цій стадії кримінального провадження, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих слідчому судді матеріалах та матеріалах кримінального провадження №0001245 з урахуванням позиції його сторін, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав стверджувати про причетність ОСОБА_1 до кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин та обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України.

Слідчий суддя зазначає, що повідомлена ОСОБА_1 підозра станом на час розгляду цього клопотання, повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

Наявні в матеріалах провадження докази є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра» тією мірою, щоб виправдати подальше розслідування.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення небезпідставної можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому чинний кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слідчий суддя вважає, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років, а тому, зважаючи на покарання, яке загрожує йому у випадку визнання його винуватим співставляючи можливі негативні для нього наслідки у вигляді засудження його до покарання у виді позбавлення волі, слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є небезпідставним.

Кримінальне провадження перебуває на початковій стадії, досудове розслідування триває, не встановлено та не відшукано всі докази, не допитано осіб, яким відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

Тому з метою нівелювання такого ризику, застосування до підозрюваного запобіжного заходу вбачається обґрунтованим.

Слідчий суддя вважає, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків також слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

ОСОБА_1 заперечує причетність до вчинення кримінального правопорушення за обставин, які викладені у клопотанні слідчого.

Водночас, в судовому засіданні захисник підозрюваного повідомила про те, що за рекомендацією ОСОБА_1 потерпілому надаються усі необхідні медикаменти для лікування, які він оплачує.

Намагання ОСОБА_1 у такий спосіб примиритися з потерпілим та/або виявлення бажання сприяти його якнайшвидшому одужанню слідчий суддя не бере до уваги у якості обставин, що підлягають оцінці під час вирішення питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки на даній стадії кримінального провадження це не є компетенцією слідчого судді.

Такі обставини можуть бути враховані судом під час розгляду обвинувального акта по суті та призначення покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається,що потерпілий ОСОБА_5 малозабезпеченою соціально незахищеною особою.

За наведених обставин, ризик впливу на нього підозрюваним ОСОБА_1 , який пропонуючи йому матеріальну винагороду може схилити останнього до зміни показань, слідчий суддя вважає високим.

Також слідчий суддя вважає доведеним ризик впливу на підозрюваного ОСОБА_3 , з яким за повідомленням ОСОБА_3 у судовому засіданні у них товариські відносини.

Слідчий суддя також вважає обґрунтованими посилання слідчого щодо існування ризику того, що ОСОБА_9 , будучи обізнаним про обставини кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, матиме реальну можливість вчиняти дії спрямовані на знищення, приховання або спотворення речей чи документів, що мають важливе значення для досудового розслідування та відомості, які у них містяться, можуть бути доказами під час судового розгляду.

У разі застосування запобіжного заходу це дозволить підозрюваному, який обізнаний про коло осіб, котрим відомо або може бути відомо згадані обставини, зможе шляхом умовлянь, чиненням тиску та/або будь-яким іншим чином вплинути на цих осіб з метою серед іншого зміни показань про обставини провадження, як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

При обранні запобіжного заходу враховуються всі обставини, визначені в ст. 178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_1 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється соціальні зв`язки підозрюваного, вік, майновий та сімейний стан, зокрема те, що підозрюваний має постійне місце реєстрації та проживання, розлучений, є приватним підприємцем, у силу ст..89 КК України не судимий, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей,позитивно характеризується за місцем проживання, притягувався до адміністративної відповідальності протягом останнього року.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. (частина 1 статті 183 КПК).

На переконання слідчого судді, прокурор у судовому засіданні довів, а слідчий суддя переконався у тому, що існує обґрунтована підозра вчинення тяжкого кримінального правопорушення із застосуванням насильства, що є підставою для застосування найбільш тяжкого запобіжного заходу - тримання під вартою.

Згідно усталеною практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому сукупність зазначених, визначених ст..178 КПК України обставин та вагомість доказів про обґрунтованість підозри ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення не дають слідчому судді можливості, з урахуванням навіть нижчого стандарту доказування, ніж доведеність вини поза розумним сумнівом, прийти до переконання про дієвість інших, більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_1 .

На переконання слідчого судді інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання зазначеним ризикам.

Отже, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, про який йдеться у клопотанні слідчого.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Разом із тим, слідчий суддя, зважаючи на те, що кримінальне правопорушення, якому підозрюється ОСОБА_1 вчинене із застосуванням насильства групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки для потерпілого, після чого його залишено без засобів зв`язку, на підставі п.4 ч.4 ст.183 КПК України розмір застави не визначає.

У зв`язку з цим, висловлені захисником ОСОБА_10 аргументи із посиланням на довідку КНП «Хмельницька обласна лікарня» від 12.07.2021 №01-05/1630 на момент її видачі щодо перебування потерпілого ОСОБА_5 у стані середньої важкості без загрози життю слідчий суддя, у якості підстави, що ставить під сумнів обґрунтованість підозри, тяжкість тілесних ушкоджень, завданих потерпілому та можливість застосувати більш м`який запобіжний захід, відхиляє.

Указана довідка відображає лише стан пацієнта на момент її видачі і не є експертним висновком стосовно тяжкості тілесних ушкоджень.

Отже , потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, про який йдеться у клопотанні слідчого.

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_1 слід встановити в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 196, 197 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк по 07 вересня 2021 року включно.

Ухвала діє по 07 вересня 2021 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя О.В.Дзюбак