Справа № 466/3973/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«17» червня 2021 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дроговиж Миколаївського району Львівської області, українця, громадянина України, розлученого, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, проживаючого за адресою - АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , який є особою, раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, а саме: постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 12.12.2019 справа №466/8199/19, постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.03.2019 справа №466/2346/19, постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 12.06.2019 справа №466/4371/19, на шлях виправлення не став та вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи домашнє насильство.

Так, ОСОБА_4 17 травня 2020 року приблизно о 21.00 год., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, на грунті неприязних відносин, вчинив психологічне насильство щодо свого батька ОСОБА_6 , яке полягало у словесних образах та принижуванні його, виражанні нецензурною лайкою, а також у залякуванні та словесних погрозах фізичним насильством, які призвели до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину визнав.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 дав показання про те, що обвинувачений ОСОБА_4 є його сином. ОСОБА_4 часто зловживає алкогольними напоями. У стані алкогольного сп`яніння його син робиться агресивним та застосовує до нього фізичне та психологічне насильство. Він, ОСОБА_6 , у таких випадках викликає працівників поліції, які складають на його сина протоколи про вчинення домашнього насильства.

Вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України підтверджується: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001465 від 21.05.2020; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 21.05.2020; постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 12.12.2019 у справі №466/8199/19; постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.03.2019 у справі №466/2346/19; постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 12.06.2019 у справі №466/4371/19.

Крім того, судом у судовому засіданні досліджено документи, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме: висновок судово психіатричного експерта №483 від 19.10.2020, висновок судово психіатричного експерта №12 від 10.02.2021, копію паспорта громадянина України, довідку з місця проживання про склад сім`ї і прописки ЛКП «Варшавське - 407» від 22.05.2020, довідку з КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» від 22.05.2020, довідку з Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру від 28.05.2020, довідку про особу та довідку про судимість, характеристику.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про застосування відносно ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку .

Заслухавши думку прокурора ОСОБА_3 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_6 , дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2020 року у справі №466/5301/19 обмежено цивільну дієздатність ОСОБА_4 .

У висновку судово - психіатричного експерта №12 від 10 лютого 2021 року зазначено наступне. На даний час, ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждає, виявляє біполярний ефективний розлад, змішаний тип перебігу із змінами особистості, обтяжений алкоголізмом, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, але також виявляв біполярний ефективний розлад, змішаний тип перебігу із змінами особистості, обтяжений алкоголізмом. Наявні у ОСОБА_4 порушення в емоційно вольовій сфері мали значний вплив у досліджуваній ситуації, передбачення наслідків своїх дій та здатність регулювати свою поведінку. Тому, в період інкримінованих йому дій, ОСОБА_4 не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 здатний не повною мірою сприймати обставини справи та давати покази про них. , може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Зазначений висновок експерта-психіатра не викликає у суду сумнівів про те, що ОСОБА_4 не повною мірою може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і викликає потребу в застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру вказаних у висновку.

Відповідно до ч.2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно з ст.92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються примусові заходи медичного характеру.

За змістом статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб:

1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння;

2) які вчинили у стані обмеженої осудності злочини;

3) які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Відповідно до п.1 ч.1ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати, примусові заходи медичного характеру, а саме надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів - психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК ) - висновку судово-медичної експертизи.

Крім того, суд також враховує те, що невжиття відносно ОСОБА_4 , примусових заходів медичного характеру, може спричинити серйозну загрозу спричинення безпосередньо неминучої шкоди цій особі або іншим особам.

Згідно з ст.512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Відповідно до ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

З врахуванням викладеного, суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 372, 376, 503, 512, 513 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

застосувати щодо ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

На ухвалу сторонами можуть бути подані апеляції до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_1