Провадження № 11-сс/811/4/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові, дистанційно в режимі відеоконференції з Івано-Франківським апеляційним судом, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2020 року якою відмовлено у задоволені скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

скаржника - адвоката ОСОБА_6 ,

зацікавленої особи ОСОБА_7 ,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 10.12.2020 було відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_9 від 04 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000100 від 09.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Слідчий закрив кримінальне провадження № 0000100 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначив, що ні в судовому засіданні, ні в ході слідчої перевірки за наслідкам проведення необхідних слідчих дій, не здобуто даних, які вказують на наявність події кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, а відтак підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження немає.

Своє рішення, про відмову у задоволені скарги адвоката ОСОБА_6 слідчий суддя мотивував тим, що під час досудового розслідування поза розумним сумнівом встановлено відсутність в ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень. Жодних ознак катування чи приниженні людської гідності в діях працівників міліції при спілкуванні з ОСОБА_7 не встановлено. Висновок про відсутність ознак катування ґрунтується на тому, що в разі вчинення насильницьких дій на тілі ОСОБА_7 були б наявні хоча б якісь тілесні ушкодження та застосування щодо нього фізичного насильства ОСОБА_10 .

Таким чином, проведеним досудовим розслідуванням під час подій, які мали місце 06.05.2015 за участю ОСОБА_7 , не встановлено перевищення службових повноважень працівниками Івано-Франківського MB УМВС України в Івано-Франківській області, тобто умисного вчинення працівниками правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих їм прав чи повноважень, що супроводжувались насильством або погрозою застосування насильства, зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями, які завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, в тому числі інтересам ОСОБА_7 , державним чи громадським інтересам. Всі необхідні слідчі дії у кримінальному провадженні проведено, однак доказів перевищення службових повноважень працівниками міліції не здобуто.

Таким чином органом досудового розслідування у повному обсязі усунуто недоліки, викладені в ухвалах судів про скасування попередніх постанов про закриття цього кримінального провадження.

Крім того слідчим суддею встановлено, що на даний час у провадженні Івано- Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває на розгляді кримінальна справа (№344/15935/15-к) про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України.

Обставина тиску працівниками досудового слідства на підозрюваного є обставиною щодо допустимості доказу та підлягає встановленню судом, якому законом надано компетенцію щодо оцінки доказу при ухваленні рішення по суті обвинувачення у кримінальному провадженні № 0001684 від 28.04.2015 про обвинувачення ОСОБА_7 , за ч. 5 ст. 185 КК України.

Тому орган досудового розслідування, як і будь-який інший орган держави, крім суду, який визначений у встановленому законом порядку для розгляду обвинувачення по суті, не вправі оцінювати докази та спосіб їх збирання чи отримання.

Отже, оцінка доказів, їх допустимості, підстав і способу отримання доказів не можуть бути встановлені органом досудового розслідування чи судом, який не розглядає обвинувачення ОСОБА_7 по суті за обвинувальним актом про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК. України.

На дану ухвалу подав апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_6 в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, скасувати постанову слідчого від 04.11.2020 про закриття кримінального провадження № 0000100, за ознаками вчинення щодо ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Апелянт вважає, що правоохоронними органами були порушені Конституційні права особи, які діяли в супереч своїх посадових обов`язків та поза межами своїх повноважень.

По суті апеляційний вимог апелянт зазначив, що ОСОБА_7 було затримано не на підставі ухвали суду, а в порядку ст. 208 КПК України, оскільки є протокол про затримання.

При допиті ОСОБА_7 . 06.05.2015 слідчим ОСОБА_11 були порушенні права ОСОБА_7 , оскільки допит, на якому ОСОБА_7 визнав свою провину, був проведений без участі захисника, хоча така присутність обов`язкова так, як ОСОБА_7 підозрювали у вчиненні особливо тяжкого злочину, за ч.5 ст. 185 КК України. Більше того у ОСОБА_7 були вилучені телефон, щоб він не зміг поспілкуватися з адвокатом, рідними чи друзями.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 вибув з дому о 08:30 год. не поснідавши і протягом 15 год. з ним проводили слідчі дії і йому не давали, їсти, пити та можливості сходити в туалет, поки він не визнав вину в скоєнні правопорушення.

Апелянт звертає увагу, що обшук особи проводиться за ухвалою суду, якої в справі немає, а відсутність дозволу слідчого судді на тимчасовий доступ до речей і документів, в порядку ст.ст. 160-166 КПК України носять ознаки злочину за ст. 186 КК України є грабежом.

Апелянт наголошує, що досудовим розслідуванням не було встановлено, що тілесні ушкодження отримані ОСОБА_7 поза межами приміщення поліції. ОСОБА_7 незаконно утримували протягом 15 годин в міському відділі поліції, застосувавши фізичний та психологічний тиск, примушуючи обмовити себе, а це є ознаки катування.

Щодо покликань слідчого судді на те, що проти ОСОБА_7 є кримінальне провадження за ч.5 ст. 185 КК України то слід наголосити, що таке розпочато 28.04.2015 і досі триває із затягуванням, напевне через брак доказів. Таким чином в діях посадових осіб поліції є всі ознаки кримінального правопорушення, за ч.2 ст. 365 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_6 , підтриману ОСОБА_7 , які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, міркування прокурора про відмову в задоволені апеляційної скарги, дослідивши матеріали судової справи та кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або із наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.
Постанова про закриття кримінального провадження має бути вмотивованою, а її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюючі її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.
Частиною 1 ст. 306 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави. Вищевказані вимоги були дотримані в повному обсязі слідчим суддею під час розгляду скарги ОСОБА_12 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно ч.2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування виносить ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Колегією суддів встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_7 від 09.07.2015 до ЄРДР було було внесено відомості по кримінальному провадженню № 000100 від 09.07.2015 про вчинення злочину, передбаченого ст. 365 КК України.

ОСОБА_7 оскаржив дії слідчих СУ ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області оскільки його 06.05.2015 у період з 08 год. 20 хв. до 23 год. 30 хв. незаконно утримували у приміщенні Івано-Франківського міського відділу управління МВС України в Івано-Франківській області та примушували зізнатись у вчиненні злочину. При цьому, згідно з твердженнями ОСОБА_7 працівники міліції застосовували до нього фізичне насильство та висловлювали погрози його застосування.

Однак такі покликання спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема протоколом допиту в ОСОБА_7 , в якості потерпілого , від 23.07.2015, де він показав, що має претензії тільки до працівника міліції ОСОБА_10 , до інших працівників міліції він жодних претензій немає. При додатковому допиті в якості потерпілого (протокол допиту від 18.12.2015) ОСОБА_7 вказав, що за межами Івано-Франківського MB УМВС України в області йому тілесні ушкодження ніхто не спричиняв. При дослідженні обставин виклику ОСОБА_7 в Івано-Франківський МВ УМВС України в області суд звернув увагу на наступне. Потерпілий ОСОБА_7 у своїх показаннях ствердив, що 06.05.2015, приблизно о 07 год. 20 хв., до нього додому прибули працівники міліції та повідомили його про необхідність з`явитись у відділ міліції для дачі пояснень. Він погодився на їхню пропозицію та разом із своєю мамою та працівниками міліції поїхав до Івано-Франківського МВ УМВС України в області. Даний факт підтверджує у своїх показаннях мама ОСОБА_7 - свідок ОСОБА_13 .

По справі були допитані працівники Івано-Франківського МВ УМВС України в області, яким суд першої інстанції дав детальну оцінку в ухвалі суду першої інстанції та якими спростовуються покликання ОСОБА_7 висловлені у скарзі та апеляційній скарзі до судів першої та апеляційної інстанції щодо наявності події вчинення кримінального правопорушення зі сторони працівників правоохоронних органів щодо нього, за ч.2 ст. 365 КК України.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_9 від 04.11.2020 кримінальне провадження за № 000100 від 09.07.2015 року закрито, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 000100, органом досудового розслідування було проведено ряд слідчих дій та процесуальних заходів з метою здобуття доказів, які б свідчили про наявність чи відсутність в діяннях слідчих ознак вищезазначеного кримінального правопорушення і дано їм належну правову оцінку в постанові про закриття кримінального провадження.
На думку колегії суддів, слідчий суддя розглядаючи скаргу ОСОБА_7 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 04.11.2020, з огляду на матеріали кримінального провадження та ґрунтуючись на отриманих в ході досудового розслідування даних, у зв`язку із відсутністю доказів обставин вчинення кримінального правопорушення, про яке йдеться в заяві ОСОБА_7 , перевірив дотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального законодавства і дійшов вірного висновку, що процесуальне рішення та викладені у ньому мотиви слідчого відповідають вимогам законодавства, мотивувавши це в своїй ухвалі з чим погоджується і апеляційний суд.
Крім цього, підстав, які б викликали сумнів у всебічності та неупередженості проведення досудового розслідування і дослідженні обставин кримінального провадження, що стали приводом для винесення вищезгаданої постанови, колегією суддів не встановлено, а відтак, доводи апеляційної скарги адвокат ОСОБА_6 щодо неповноти досудового розслідування є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду як в суді першої, так і апеляційної інстанцій.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримавшись, передбаченого ст. 306 КПК України, порядку розгляду скарг даної категорії, у відповідності до вимог ст.ст. 307, 372 КПК України постановив вмотивоване рішення, висновки якого відповідають фактичним обставинам та спростовують доводи скаржника про незаконність постанови про закриття кримінального провадження.
06.05.2015 ОСОБА_7 не був затриманий, а з ним проводилися слідчі дії як зі свідком. Таким чином події незаконного затримання ОСОБА_7 не було. Факт кількагодинного перебування ОСОБА_7 у приміщенні відділу міліції підтверджується, однак під час цього з ним послідовно проводились процесуальні дії, які періодично змінювали одна одну, їх проводили різні особи. Після проведення тієї чи іншої процесуальної дії робилась перерва, що підтверджується показаннями як ОСОБА_7 , так і працівників міліції. За таких обставин доводи ОСОБА_7 про його незаконне затримання не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

З наведеним висновком слідчого, погодився і слідчий суддя, враховуючи досліджені матеріали кримінального провадження.

Також в суді першої інчстанції були предметом дослідження та перевірки покликання скаржника про перешкоди ОСОБА_7 у зустрічі із захисником, та було встановлено, що 06.05.2015 під час надання пояснень в приміщенні відділу міліції ОСОБА_7 клопотань про бажання мати захисника не заявляв. ОСОБА_7 добровільно приїхав у відділ міліції разом із своєю мамою.

У протоколі допиту свідка ОСОБА_7 від 06.05.2015 зазначено, що під час давання показань свідок користуватися правовою допомогою адвоката не бажає. Водночас, згідно з вказаним протоколом ОСОБА_7 під підпис були роз`яснені його права як свідка, у тому числі право користуватися під час давання показань та участі у проведенні них процесуальних дій правового допомогою адвоката.

З показань потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що письмову заяву про призначення захисника він подав 07.05.2015.

Таким чином, за результатами проведеного досудового розслідування порушення права ОСОБА_7 на захист не встановлено.

Доводи адвокат ОСОБА_6 про безперервне, тривале перебування ОСОБА_7 в приміщенні міліції та застосування до нього ознак катування, які полягали в фізичному та психологічному тиску, які наведені в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвокат ОСОБА_14 .
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_14 , подану в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_9 від 04 листопада 2020 року, про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000100 від 09.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :
Судді: