Справа № 442/957/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/264/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 лютого 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Не погоджуючись із даною ухвалою, адвокат ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 лютого 2021 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання та звільнити засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що, розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції не дослідив усі обставини провадження та в повній мірі не вмотивував свій висновок про те, що засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

На його переконання, суд першої інстанції дійшов помилкового та необґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення, оскільки відповідно до матеріалів особової справи, даних про особу і поведінку, а саме характеристики від 23 грудня 2020 року, за період відбуття покарання в установі такий характеризується позитивно.

Заслухавши доповідача, адвоката на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно з ч.3 ст.81 КК України, умовне-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше певного (зазначеного законом) строку покарання, призначеного судом.

Підставою для умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесу відбування покарання.

Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки: активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.

Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Згідно з матеріалами подання, ОСОБА_7 скоїв ряд умисних тяжких та нетяжких злочинів, за які призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі з 05 травня 2018 року. Під час перебування у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» допускав порушення режимних вимог, за що 2 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. Заохочення не надавались.

З 24 жовтня 2019 року ОСОБА_7 відбуває покарання у Державній установі «Дрогобицька виправна колонія (№ 40)». За час відбування покарання характеризується позитивно, порушень режимних вимог не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, 3 рази заохочувався за сумлінне ставлення до праці і зразкову поведінку.

На виробництві установи не працевлаштований, задіювався до ремонтних робіт у відділенні в складі будівельної бригади.

14 листопада 2019 року комісією установи відмовлено в застосуванні ст.101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення, 08.01.2020 комісією установи відмовлено в поданні матеріалів до суду щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому що не став на шлях виправлення.

Дослідивши характеристику особи засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до останнього, в якого хоч і спостерігається позитивна динаміка щодо виправлення, не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Наведені захисником в апеляційній скарзі обставини та дані, що характеризують його особу засудженого, як на підставу скасування оскаржуваної ухвали, були предметом дослідження судом першої інстанції, такі враховуються судом при вирішенні питання умовно-дострокового звільнення, однак такі не є безумовними підставами для його застосування.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання є його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність заохочень у засудженого не можуть бути визнані достатньою самостійною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вірного висновку про недоведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому суд належним чином мотивував прийняте рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну рішення суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Ураховуючи вищезазначене, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 лютого 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4