Номер провадження: 11-кп/813/1226/21
Номер справи місцевого суду: 521/7370/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2021 року у кримінальному провадженні №00000516, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Березівка, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, -

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України, -

встановив:

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2021 року постановленою під час судового розгляду, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 17.05.2021 року.

Цією ж ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 .

Рішення суду мотивовано тяжкістю інкримінованих злочинів, суспільним резонансом справи, відомостями про осіб обвинувачених, які не перешкоджають утриманню їх під вартою, наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу суду незаконною та упередженою.

В обґрунтування своїх доводів захисник вказує, що суд першої інстанції, протягом 9 місяців перебування під вартою ОСОБА_7 , вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу, посилався на однакові ризики, передбачені ст. 177 КПК України та підстави, які надавали можливість застосування такого запобіжного заходу.
При цьому зазначив, що заявлені ризики є не доведеними, а оскаржуване рішення прийнято судом без врахування вимог ч. 3 ст. 176 КПК України.
Просить скасувати ухвалу суду.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у скоєні ним кримінальних правопорушень, передбачених:

-ч. 2 ст. 294 КК України, а саме у активній участі у масових заворушеннях, що супроводжувалися насильством над особою, погромами, підпалами, знищенням майна, захопленням будівель або споруд, насильницьким виселенням громадян, опором представникам влади із застосуванням інших предметів, які використовувалися як зброя, якщо вони призвели до інших тяжких наслідків;
-статтею 392 КК України, а саме у нападі на адміністрацію, вчинені особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
В апеляційній скарзі стороною захисту не оспорюються обставини скоєння обвинуваченим ОСОБА_7 , злочину та безпідставність висунутого обвинувачення, у зв`язку з чим у цій частині відповідна правова оцінка апеляційним судом не надається.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника про недоведеність заявлених у судовому засідання ризиків та можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином України, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та наданий час обвинувачується у скоєні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти разів.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.
Апеляційний суд вважає доведеним існування заявленого прокурором ризику можливого вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 іншого злочину, оскільки обвинувачений вже двічі притягався до кримінальної відповідальності та це не перешкодило йому вчинити злочини під час відбування покарання в умовах установи з питань виконання покарань. При цьому апеляційний суд враховує, що навіть такі суворі умови, не змогли запобігти ризику вчинення нових злочинів.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, апеляційний суд вважає, що заявлені прокурором та встановлені в ході судового розгляду обставини скоєних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, беззаперечно свідчать про існування зазначених в ухвалі ризиків, які на даний час з моменту раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, що спростовує доводи захисника щодо порушення судом вимог кримінального процесуального закону та безпідставного посилання на існування одних і тих же ризиків.

Крім того, апеляційним судом прийнята до уваги заявлена прокурором обставина щодо неналежної поведінки обвинуваченого на час проведення судового розгляду, а саме неодноразового порушення останнім та іншими обвинуваченими порядку під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції у залі судового засідання, що мало наслідком видалення з зали судового засідання до закінчення судового розгляду обвинувачених, що також свідчить про стійкий та систематичний характер його протиправної поведінки.

Таким чином з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, існування заявлених прокурором ризиків, беручи до уваги обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 правопорушень, апеляційний суд вважає доводи захисника про необхідність скасування запобіжного заходу необґрунтованими, оскільки на даний час тримання під вартою обвинуваченого є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.
За таких умов, апеляційний суд вважає, що висновок суду про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, стороною обвинувачення надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що на даній стадії судового розгляду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, в тому числі з урахуванням тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та існування ризиків, які на час розгляду клопотання не зменшилися.

Стороною захисту не надано жодного доказу, які свідчать про протилежне та спростовують ці твердження.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду, що необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого у вчиненні ним тяжкого та особливо тяжкого злочинів, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Разом з цим аналізуючи надані апеляційному суду копії матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 пояснень сторони захисту та прокурора, апеляційний суд вважає, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції тривалий час, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, в зв`язку з чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2021 року у кримінальному провадженні №00000516 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 294, ст. 392 КК України,- залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України щодо розумних строків судового розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4