Справа № 353/383/21
Провадження № 11-кп/4808/372/21
Категорія ч.3 ст.289 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 липня 2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 липня 2021 року обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Івано-Франківській установі виконання покарань №12 строком на 60 днів, тобто до 23 вересня 2021 року. Розмір застави визначено у межах 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 340500 грн.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під варто на більш м`який домашній арешт.

Захисник стверджує, що стороною обвинувачення не надано доказів існування ризиків, зазначених у клопотанні. Вважає, що лише тяжкість інкримінованого злочину та те, що підозрюваний проживає в іншій області не може бути єдиною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Крім того, сторона захисту вважає необґрунтованою кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст.289, ч.2 ст.345 КК України. Зокрема вказує, що матеріалами провадження встановлено, що мотоцикл, яким заволодів ОСОБА_8 повністю співпадає з мотоциклом, який свого часу був викрадений в останнього, а тому забираючи в потерпілого вказаний мотоцикл ОСОБА_8 логічно вважав його своїм.

Водночас звертає увагу на те, що його підзахисний раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, характеризується виключно позитивно, має на утриманні малолітню дитину, є єдиним утримувачем в сім`ї.

Захисник вважає, що розмір застави є необґрунтованим та невиправданим, оскільки матеріальне становище його підзахисного не дозволяє внести такий високий розмір застави.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник-адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 345 КК України.

23 липня 2021 року прокурор звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строком на 60 діб, без можливості внесення застави, з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 липня 2021 року обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Івано-Франківській установі виконання покарань №12 строком на 60 днів, тобто до 23 вересня 2021 року. Розмір застави визначено у межах 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 340500 грн.

При вирішенні питання про законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Саме із зазначених вище підстав колегія суддів не приймає до уваги та не в праві надавати оцінку доводам захисника щодо незгоди з кваліфікацією дій обвинуваченого.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.ст. 194, 331 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є можливим.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

В силу вимогст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення.

Так, суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків передбачених п.п 3,4 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме: можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному провадженні, оскільки обвинувачений не визнає своєї вини в інкримінованому особливо тяжкому злочині, йому відомо місце проживання потерпілого ОСОБА_10 , можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При цьому, суд врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також особу обвинуваченого, який розлучений, має маленьку дитину, раніше не судимий, хворіє туберкульозом. За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Апеляційні твердження захисника щодо відсутності доказів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки ризики, передбачені п.п. 3,4 ч.1 ст. 177 КПК України встановлені в ухвалі суду та підтверджується матеріалами провадження.

Колегія суддів відхиляє доводи захисника обвинуваченого про те, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, характеризується виключно позитивно, має на утриманні малолітню дитину, є єдиним утримувачем в сім`ї, оскільки зазначені обставини, з урахуванням усіх в сукупності даних про особу обвинуваченого та існуючих ризиків, у даному конкретному випадку, не є достатніми для застосування більш м`якого запобіжного заходу та були враховані судом першої інстанції при постановленні оскарженої ухвали, що підтверджується її змістом.

Доводи апелянта про визначення непомірно великого розміру застави є неспроможними, оскільки суд першої інстанції достатньо мотивував та вірно визначив розмір застави з урахуванням вимог ст. 182 КПК України. Визначений розмір застави є достатній для забезпечення виконання обвинувачуваним обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 176-178,183,194,331,376,404,405,407,418,419,422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 липня 2021 року про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5