cправа № 570/4340/20
провадження № 1-кс/570/359/2021
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2021 року

Слідчий суддя Рівненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.С.Петлюри,10) скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Відділення поліції №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області щодоневнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових рослідувань,

в с т а н о в и в:

покликаючись на те, що за заявою скаржника від 15 листопада 2017 року не внесено відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, скаржник у поданій до суду 29 жовтня 2020 року скарзі, вимоги якої уточнені заявою від 03 червня 2021 року, просить визнати незаконною бездіяльність Відділення поліції №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області щодо невнесення відомостей в ЄРДР та неналежного розслідування кримінального правопорушення, вчиненого щодо ОСОБА_3 ; зобов`язати відповідальних осіб Відділення поліції №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за повідомленням ОСОБА_3 від 15 листопада 2017 року, зареєстрованим в ЖЄО за №9793 та розпочати досудове розслідування.

Всіх учасників судового розгляду належним чином повідомлено про розгляд даної скарги.
Представник поліції до суду не з"явився.
У поданій до суду заяві заявник та її представник адвокат ОСОБА_4 просять розглянути скаргу без їх участі та її задоволити.

Прокурор ОСОБА_5 подав до суду заяву про розгляд скарги без його участі, рішення просить приймати на розсуд суду.
Згідно змісту ст.306 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду скарги, не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття. Зважаючи на дані обставини, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення, беручи до уваги встановлені строки розгляду скарги, приходжу до висновку про можливість розглянути скаргу на підставі наданих доказів за відсутності учасників та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши надані матеріали, вважаючи їх достатніми для винесення рішення, прийшла до таких висновків.

Як встановлено судом, 15 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Рівненського районного відділення поліції Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області із повідомленням про те, що цього ж дня о 13 год. 30 хв. по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та його матір ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, словесно погрожували їй фізичною розправою, тобто заподіянню шкоди здоров`ю, що являє собою приниження її честі, гідності та ділової репутації.
Жодної інформації про хід розслідування справи, документів, висновків за результатами розгляду її повідомлення ОСОБА_3 не отримувала. Про результати розгляду її повідомлення дізналась лише 20 жовтня 2020 року після отримання її захисником адвокатом ОСОБА_4 копії висновку від 24 листопада 2017 року по матеріалах ЖЄО №9793 від 15 листопада 2017 року та відповіді на її звернення, що підтверджується копією конверту.
Згідно відповіді №15180/201/01-2017 від 29 листопада 2017 року Рівненським РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області проведено перевірку по даному факту та прийнято рішення про завершення подальшого розгляду повідомлення ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Скаржник не погодилася з таким розглядом даної заяви і подала в суд скаргу на невнесення відомостей за її повідомленням до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань.
Заперечень з боку правоохоронних органів щодо пропущення строку оскарження їх дій не надходило.

До таких правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.
Згідно з ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Ст.129 Конституції України визначає однією з основних засад судочинства законність. Відповідно до п.18 ст.3, ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя здійснює у порядку, передбаченому цим Кодексом, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні шляхом вирішення питань, винесених на його розгляд сторонами та віднесених до його повноважень цим Кодексом.
Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Таким чином, діяльність слідчого у конкретному кримінальному провадженні повинна бути спрямована на збирання (формування), перевірку й оцінку доказів, а також висуненню ними на підставі необхідної та достатньої сукупності доказів певних правових тез із відповідним обґрунтуванням у процесуальних рішеннях по кримінальному провадженню.
Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Ч.6 вказаної статті регламентовано, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.
В офіційному тлумаченні ч.2 ст.55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним порядком. Згідно з п.18 ст.3, ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя здійснює у порядку, передбаченому цим Кодексом, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні шляхом вирішення питань, винесених на його розгляд сторонами та віднесених до його повноважень цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч.1 ст.303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. Копію відповіді скаржник отримав за десять днів до подачі скарги до суду, тому строк на оскарження не порушений.
На стадії досудового провадження можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, вичерпний перелік яких викладений у ч.1 ст.303 КПК України. Оскарження до слідчого судді бездіяльності прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄДРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення передбачено в п.1 цього переліку.
Відповідно до положень ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язана прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Аналогічні твердження містяться і у п.1 ч.2 Листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 1640/0/4 від 09.11.2012 року «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування».
Параграф 1 глави 26 КПК України передбачає оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування. Відповідно до ч.1 ст.38 КПК України органами досудового розслідування є слідчі підрозділи органів внутрішніх справ. Згідно з п.1.2. Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої наказом МВС України № 1050 від 19.11.2012 р., джерелом інформації про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій, що надходить до органу внутрішніх справ, уповноваженого розпочати досудове розслідування, є повідомлення будь-яких осіб та самостійно виявлені слідчим або іншою службовою особою органів внутрішніх справ з будь-якого джерела обставини кримінальних правопорушень. П.3.3. вказаної Інструкції встановлено, що заяву або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення для розгляду отримує саме слідчий. Як вбачається з зазначеного закону вимоги, викладені в ст.214 КПК України стосуються особисто тієї посадової особи - слідчого чи прокурора, в провадженні якого знаходиться відповідна заява про скоєння правопорушення.
Перевірка такої заяви повинна проводитись вже після відкриття кримінального провадження, відомості про яке у встановленому законом порядку внесено до ЄДРДР. В подальшому, якщо посадова особа в ході проведення досудового розслідування дійде висновку, що у викладених у заяві обставинах та доказах, зібраних в ході проведення розслідування, не вбачається ознак складу злочину, вона приймає рішення про винесення постанови про закриття кримінального провадження у відповідності до ст.284 КПК України.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.
Основним завданням слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше ущемлення прав і свобод; які перешкоди він зобов"язаний поновити або усунути для їх реалізації.
Відомості, викладені у повідомленні ОСОБА_3 від 15 листопада 2017 року про вчинення щодо неї кримінального правопорушення,підлягають внесенню до ЄДРДР з подальшим проведенням перевірки відомостей, викладених у заяві.
Ст.214 КПК України не передбачає обов"язку слідчого вносити відомості до ЄРДР саме в тій редакції, як вказує у своїй заяві про злочин заявник, оскільки п.5 ч.5 ст.214 КПК України надає право слідчому при внесенні відомостей до ЄРДР самостійно визначати попередню кваліфікацію злочину.
Згідно з п.1.9 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.08.2012, реєстраторами Реєстру є: прокурори, у т.ч. керівники прокуратур; керівники органів досудового розслідування; слідчі: органів прокуратури, внутрішніх справ, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, та органів державного бюро розслідувань (з моменту створення). За змістом ч.1, п.5 ч.5 ст.214 КПК України, п. 1.9, пп.5 п.2.1 Розділу І Положення правом визначення правової кваліфікації кримінального правопорушення, вказаного у повідомленні про кримінальне правопорушення наділений реєстратор Реєстру, а не особисто заявник. Остаточна правова кваліфікація кримінального правопорушення у кримінальному провадженні викладається у обвинувальному акті.

Звертаю увагу скаржника, що відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений цим Кодексом.

Зобов`язувати виконувати слідчі дії, зазначені у клопотанні, не входить у компетенцію суду. Відповідно до ч.2 ст.370 КПК України законним є рішення, винесене згідно з нормами матеріального права «з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом». Згідно вимог ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (КПК України). Тобто, враховуючи сферу дії принципу диспозитивності, процесуальний закон чітко зазначає у який спосіб суд, слідчий суддя вирішують питання.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Ст.309 КПК України визначено виключний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Такі ухвали окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді. Цей висновок ґрунтується на тому, що ст.129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю з урахуванням положень ч.6 ст.9 КПК.
Міжнародні стандарти у галузі судочинства (Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права, Загальна декларація прав людини) послідовно стверджують про неприпустимість нехтування правом на доступ до правосуддя та справедливий судовий розгляд, а усталена практика Європейського суду з прав людини наголошує на тому, що застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. (рішення Європейського суду з прав людини «Наталія Михайленко проти України» від 30 травня 2013 року, «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року).
Доступ до правосуддя у вітчизняній системі права є конституційним принципом забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, що гарантує право на звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізованим, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження. Крім того, відповідно до п.8 ч.3 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судових рішень.
Таким чином, згідно ст.6 Конвенції прав людини та основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, позбавлення за даних обставин права на апеляційне оскарження є фактично порушенням принципів рівності всіх перед законом і судом та доступу до правосуддя.

З огляду на викладене, керуючись ст.307 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

задоволити скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Відділення поліції №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області щодоневнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових рослідувань.

Зобов`язати відповідальних осіб Відділення поліції №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за повідомленням ОСОБА_3 від 15 листопада 2017 року, зареєстрованим в ЖЄО за №9793.

Ухвала оскарженю не підлягає.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Слідчий суддя ОСОБА_1