Дата документу 24.05.2021 Справа № 326/644/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/991/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №326/644/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2021 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою міськрайонного суду з-поміж іншого продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК, на строк 60 днів, тобто до 19.06.2021 року включно.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання. Свої вимоги мотивував тим, що копія клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стороні захисту не надавалася. Сам прокурор не зазначив якими доказами підтверджуються ризики, на які він посилався. Суд взагалі не вивчив особу обвинуваченого, а обмежився лише згадуванням в ухвалі про неодноразові судимості обвинуваченого, але доказів таких тверджень не навів. Разом з тим, суд не прийняв до уваги, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце реєстрації та проживання, де проживає з дружиною та дитиною. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 не здійснював тиску на свідків як під час досудового розслідування, так і судового розгляду.

Сторони кримінального провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не надійшло, а тому апеляційний розгляд з огляду на ч.4 ст.422-1 КПК здійснено без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Враховуючи, що ухвалу суду першої інстанції оскаржено лише в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , то колегія суддів, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК, в іншій частині ухвалу суду не переглядала.
З представлених матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч.3 ст.185 КК, ОСОБА_11 за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, в тому числі і про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , виходив з того, що у справі продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може впливати на свідків у провадженні, переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

На переконання колегії суддів рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину групою осіб, який становить підвищену суспільну небезпеку і за вчинення якого передбачено покарання лише у виді позбавлення волі. При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 не має постійного місця проживання на території Запорізької області.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
Крім того, з представлених матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 ніде не працює, не має постійного джерела доходу, раніше 5 разів притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Проте знову обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину.

Сукупність даних обставин безумовно доводять існування у даній справі ризику того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також з наявних матеріалів вбачається, що наразі триває розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , свідки судом ще не допитані. А тому з огляду на обставини вчинення інкримінованого злочину, який поставлено у провину обвинуваченому ОСОБА_7 , існує ризик незаконного впливу на свідків, адреси проживання яких відомі.

А тому, зважаючи на конкретні обставини даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги захисника, вважає доведеними у даній справі обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_7 перебувати на волі.

Отже зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, його характеру та тяжкості, враховуючи покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про неможливість подальшого перебування обвинуваченого під вартою, міськрайонний суд правильно визначився з тим, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Та обставина, що стороні захисту не було надано копію клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, не може бути безумовною підставою для скасування правильного по суті судового рішення. Адже ст.331 КПК зобов`язує суд розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою незалежно від наявності таких клопотань.

Доводи захисника про те, що прокурор не зазначив якими доказами підтверджуються ризики, на які він посилався, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки прокурор належним чином мотивував своє клопотання та навів обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у статті 177 КПК.
Обставини, на які посилався захисник в своїй апеляційній скарзі, за встановлених у даному провадженні обставин не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 . Ці обставини не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання та гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції також не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2021 року в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4