ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справи: 766/3993/21 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/539/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: заміна покарання більш
У Х В А Л А
іменем України
06 липня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24 березня 2021 року про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Нова Благовіщенка, Горностаївського району, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

17.05.2017 року Горностаївським районним судом Херсонської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.395, ч.1 ст.70, 71, 72 КК України на 5 років 4 місяці позбавлення волі.
Початок строку: 28.07.2017 року, кінець строку: 28.11.2022 року.

в с т а н о в и л а:

Задовольняючи подання начальника ДУ «Північна виправна колонія №90» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_8 у виді обмеження волі, суд першої інстанції послався на те, що засуджений відбув певну частину строку покарання відповідно до ч.3, 4 ст.82 КК України та довів те, що став на шлях виправлення, оскільки має значну кількість заохочень та не має стягнень.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали. Вказує, що відповідно до вимог ст.82 КК України під час вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким судом повинно бути враховано не тільки фактичний строк відбутого покарання та поведінку засудженого під час його відбування, а і дані про попередні судимості, тяжкість та ступінь суспільної небезпечності вчинених особою злочинів, про що зазначено у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким». З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, в тому числі тяжких злочинів. Вчинив нові злочини в період не знятої та не погашеної судимості. Тому висновок суду про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення, є необґрунтованим. Відповідно до вимог ст.107 КВК України дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, є обов`язком засудженого. Відповідно до вимог вказаної норми обов`язком засудженого є і дотримання правомірних та ввічливих відносин з представниками адміністрації установи, дотримання вимог пожежної безпеки і безпеки праці, а також участь в роботах з благоустрою. При цьому засуджений був працевлаштований лише з липня 2020 року, тобто перед настанням заохочувальної норми. В матеріалах справи відсутні докази того, що засуджений відповідно до вимог ст.123, 126, 127 КВК України приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу та приймає участь у самодіяльних організаціях засуджених та у громадському житті. Зазначає, що поведінка засудженого більш пов`язана примусом щодо нього режиму утримання, а не дійсним ставленням його до додержання правил поведінки та праці, що вказує на його намагання пристосовуватись до вимог режиму утримання з метою отримання пільг та уникнення подальшого покарання. Просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання ДУ «Північна-виправна колонія №90» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_8 .

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_8 вказує про те, він має 9 заохочень за сумлінне ставлення до праці, переведений до дільниці соціальної реабілітації, був офіційно працевлаштований та не погоджується зі змістом апеляційної скарги прокурора, просить залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про необхідність задоволення апеляційних вимог прокурора, позицію захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно із ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» встановлено, що під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі в самодіяльних організаціях засуджених. Під час вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, судом має бути враховано не лише фактичний строк відбутого покарання та дані про поведінку засудженого, а і дані про попередні судимості, тяжкість та ступінь суспільної небезпечності вчинених особою злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді подання зазначених вище вимог закону не дотримано.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, утримуючись у слідчому ізоляторі міста Миколаєва, міста Херсона, засуджений ОСОБА_8 порушень вимог установленого режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав.
У Державній установі «Північна виправна колонія №90» ОСОБА_8 відбуває покарання з 11.08.2017 року. За весь час перебування в установі порушень встановлених правил відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має 7 (сім) заохочень. На заходи виховного впливу реагує, з представниками адміністрації установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин. По характеру спокійний, по відношенню до себе самокритичний та дисциплінований. За вольовими якостями цілеспрямований. Рівень розвитку інтелекту середній. Офіційно не працевлаштований, приймає участь у роботах з благоустрою установи. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Свій зовнішній вигляд, спальне місце та форму одягу утримує в належному стані. Конфліктних ситуацій серед засуджених не створює.
Засуджений ОСОБА_8 відбув 2/3 частини призначеного строку покарання.

На підставі цих даних суд дійшов висновку про те, що засуджений ОСОБА_8 довів, що став на шлях виправлення, а тому йому слід замінити невідбуту частину покарання більш м`яким у виді обмеження волі на строк 1 рік 8 місяців 4 дні.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені без повного дослідження всіх обставин справи.

Так, поза увагою суду залишено те, що нові злочини, в тому числі тяжкий злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, за який ОСОБА_8 засудженого 17.05.2017 року вироком Горностаївського районного суду Херсонської області, вчинено ним в період не знятої та не погашеної судимості за попереднім вироком Великолепетиського районного суду Херсонської області від 24.02.2014 року, за яким 15.02.2016 року ОСОБА_8 було умовно-достроково звільнено від відбування покарання.

Проте це не призвело до позитивних змін в особистості засудженого і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві,та не сприяло його виправленню та припиненню ним злочинної діяльності, яка є стійкою.

На сьогодні він відбуває покарання за вчинення аналогічного корисливого тяжкого злочину, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.
Крім того, 06.11.2007, 20.04.2012, 14.06.2012 року ОСОБА_8 був засуджений за вчинення злочинів та його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, однак неодноразові застосування покарань, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, не сприяли припиненню злочинної діяльності ОСОБА_8 та забезпеченню мети покарання, а саме виправленню засудженого.

Указане свідчить про те, що засудженим ОСОБА_8 нівелювалось гуманне ставлення зі сторони держави, яке виражене в застосуванні до особи інститутів звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та умовно-дострокового звільнення, та вказує про відсутність у ОСОБА_8 дійсного наміру та бажання виправитись, готовності до самокерованої правослухняної поведінки та правомірного способу життя.

Що стосується оцінки даних, що характеризують ОСОБА_8 , то апеляційний суд звертає увагу на те, що за час відбування покарання за вироком Горностаївського районного суду Херсонської області від 17.05.2017 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.185, ч.1 ст.395, ст.70, 71, 72 КК України на 5 років 4 місяці позбавлення волі, він відбуває покарання у Державній установі «Північна виправна колонія №90» з 11.08.2017 року, не працевлаштований. Відповідно до довідки щодо нарахування заробітної плати ОСОБА_8 був працевлаштований з липня 2020 по грудень 2020 року, тобто незначний проміжок часу перед настанням заохочувальної норми. Відбув 2/3 частини призначеного строку покарання, що стало підставою для розгляду клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до положень ст.82 КК України. За весь час відбування покарання ОСОБА_8 отримав 7 заохочень за сумлінне виконання обов`язків та дотримання правил поведінки, що відповідно до вимог ст.107 КВК України є обов`язком засудженого.

Матеріалами справи не підтверджено даних про участь засудженого ОСОБА_8 в програмах диференційованого виховного впливу та участь у самодіяльних організаціях засуджених та у громадському житті.

Відсутні відомості і про підвищення засудженим його загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок, а отже наявні підстави вважати про те, що засуджений лише пристосувався до умов відбування покарання, а матеріали справи не містять достатніх даних про те, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення.

Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання була його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженогоОСОБА_8 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано пільгу у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність позитивної характеристики та певної кількості заохочень у засудженогоОСОБА_8 , самі по собі не можуть бути визнані достатньою підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, зважаючи на те, що попереднє застосування інститутів гуманізації державою не сприяло виправленню ОСОБА_8 та припиненню ним злочинної діяльності.
Зважаючи на те, що висновок про наявність підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким має ґрунтуватись не лише на оцінці відомостей, що характеризують особу засудженого за час відбування покарання, а і на підставі відомостей про попередні судимості та тяжкість вчинених особою злочинів, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінної поведінкою довів, що став на шлях виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Зазначене в сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_8 лише стає на шлях виправлення, що не є підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до положень ст.82 КК України, оскільки матеріали справи не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення, є необґрунтованим, що відповідно до п.4 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової ухвали апеляційним судом.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, тому її належить скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні подання ДУ «Північна виправна колонія №90» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_8 - відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24 березня 2021 року, якою задоволено подання начальника ДУ «Північна виправна колонія №90» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_8 скасувати.
Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні подання начальника ДУ «Північна виправна колонія №90» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого ОСОБА_8 , відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3