Справа № 585/568/21
Номер провадження 1-в/585/95/21
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

15 квітня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуваючого покарання в Державній установі «Роменська виправна колонія (№ 56)»,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В своєму клопотанні ОСОБА_5 зазначає, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Роменській ВК № 56. Законодавством України на засуджених до довічного позбавлення волі не розповсюджується право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, що свідчить про дискримінацію вказаних осіб. В клопотанні також посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 року «Пєтухов проти України», «Стрижак проти України», «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства (Великобританія)», «Ласло Магьяр проти Угорщини». Зазначає, що відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському, чи такому, що принижує гідність, поводженню. Вважає, що застосування до нього покарання у виді довічного позбавлення волі позбавляє його перспективи на умовно-дострокове звільнення та суперечить ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно його особової справи він позитивно характеризується, зокрема як спокійний, безконфліктний, товариський, ввічливий, тактовний, виконуючий сумлінно свої обов`язки, став на шлях виправлення, повністю достроково погасив позови за вироком суду (моральну та матеріальну шкоду). Вважає, що відсутність у Кримінальному та Кримінально-процесуальному кодексах України прямої норми, що передбачає для довічно ув`язнених умовно-дострокове звільнення, не може бути перепоною для законного застосування судом до довічно ув`язнених умовно-дострокового звільнення на підставі норм міжнародного права. Так, якщо норми КПК України суперечать міжнародному договору, суд зобов`язаний норми міжнародного договору. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. суд зобов`язаний застосувати при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права. Тому просить звільнити його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі умовно-достроково.

ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити. Пояснив, що розуміє, що в Українському законодавстві немає такої норми для звільнення довічно засуджених. Але вважає, що оскільки міжнародні акти є актами прямої дії, тому суд повинен їх застосовувати при призначенні міри покарання. Не маючи можливості працевлаштування, він сплатив завдані збитки, позовів не має.

Захисник ОСОБА_4 просила клопотання засудженого ОСОБА_5 задовольнити, посилаючись на ст. 81 КК України та практику ЄСПЛ, рішення якого ж прецедентними і повинні враховуватися судом. Вважає, що має місце дискримінація, оскільки ОСОБА_5 не має можливості бути звільненим через певний строк.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення заяви, оскільки законодавством не передбачено вирішення судом питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі чи заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, а суд не може виходити за межі чинного законодавства.

Представник ДУ «Роменська ВК (№ 56)» ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника ДУ «Роменська ВК (№ 56)» (а.с.26).

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи, дійшов наступного висновку.

Пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Встановлено, що вироком Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2003 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115, п.п.9,13 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі (а.с. 34).

Ухвалою Верховного Суду України від 02 жовтня 2003 року вирок Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2003 року залишено без змін (а.с.35).

Таким чином, вирок Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2003 року набрав законної сили 02 жовтня 2003 року, що також стверджується розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили (а.с. 36).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 червня 2018 року у строк покарання ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 23 грудня 2002 року по день набрання вироком законної сили - 02 жовтня 2003 року включно з розрахунку, що відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі, з урахуванням відбутого покарання (а.с. 39).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21 листопада 2018 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 червня 2018 року залишено без змін (а.с.37-38).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 червня 2014 року у задоволенні клопотання засудженому ОСОБА_5 про заміну призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі, відмовлено (а.с.40).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13 серпня 2014 року ухвалу Роменського міськрайонного суду від 18 червня 2014 року залишено без змін (а.с. 41-42).

Ухвалами Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2016 року, від 19 липня 2016 року у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання відмовлено (а.с. 43,44).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02 вересня 2016 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 липня 2016 року залишено без змін (а.с. 45).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 квітня 2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, відмовлено (а.с. 46).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 06 липня 2017 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 квітня 2017 року залишено без змін (а.с.47).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 липня 2019 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років відмовлено (а.с. 48-49).

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 липня 2019 року залишено без змін (а.с. 50).

Відповідно до п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Покарання у виді довічного позбавлення волі відповідно до ст. 64 КК України не має строкового виміру, тому вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання чи заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Згідно ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Призначене вироком Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2003 року ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.

На даний час караність діянь, вчинених ОСОБА_5 , будь-яким законом не скасована.

Як вбачається з характеристик, які маються в матеріалах особової справи засудженого, ОСОБА_5 прибув до Роменської ВК (№ 56) 24.09.2004 року. Не працевлаштований на основному виробництві через відсутність робочих місць, але наміри працювати є. За характером спокійний, у відношенні до оточуючих безконфліктний. Вину у скоєному злочині не визнає. Міру покарання, призначену судом, вважає занадто суворою (а.с. 51-56).

В характеристиках від 24.09.2012 р. та від 24.09.2013 р. зазначено, що засуджений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став (а.с. 53,54).

У характеристиках від 18.07.2014 року та від 24.09.2015 року зазначено, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання сумлінною поведінкою довів, що стає на шлях виправлення (а.с. 55,56).

Згідно характеристики від 06.08.2019 року ОСОБА_5 перебуває в місцях позбавлення волі з 2002 року. Під час утримання в СІЗО міста Київ, порушень режиму тримання не допускав, стягнень не мав, не заохочувався, до праці не залучався. До Роменської ВК (№56) прибув 24.09.2004 року. За час відбування покарання допустив 3 порушення режиму тримання, які на даний час погашені в установленому порядку. Заохочень не має. На виробництві установи не працевлаштований. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. У відношенні до представників адміністрації на даний час ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги. У відношенні до інших засуджених безконфліктний, товариський.

За характером спокійний. За вольовими якостями рішучий, наполегливий. Спальне місце утримує в чистоті та порядку, з обов`язками чергового по камері справляється, має охайний зовнішній вигляд, дотримується правил санітарії та гігієни. Згідно рішення суду мав позов, який на даний час погашено у повному обсязі. До заходів, що сприяють становленню засуджених на життєву позицію, що відповідає правовим нормам та вимогам суспільно корисної діяльності відноситься позитивно. Підтримує соціально-корисні зв`язки шляхом листування, отримує посилки, передачі, надаються побачення. Вину в скоєному злочині не визнає. Відповідно до ст. 151-1 КВК України, за сумлінну поведінку відбування покарання 18.07.2014 року його переведено з приміщення камерного типу, в якому тримаються дві особи, до багатомісного приміщення камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки, з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру в порядку, встановленому законодавством. Засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою і ставленням до праці, згідно ст. 100 та ч. 2 ст. 151-1 КВК України, не заслуговує на переведення з багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки до загальних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки (а.с. 57).

Згідно відомості про наявність заохочень і стягнень ОСОБА_5 має три стягнення, заохочень не має (а.с. 58).

В матеріалах особової справи мається висновок по матеріалах розслідування від 26.10.2019 року та рішення дисциплінарної комісії ДУ «Роменської (ВК № 56)» від 26.10.2019 року про оголошення засудженому ОСОБА_5 суворої догани за порушення встановленої заборони (а.с. 59,60).

Наявність порушень та відсутність заохочень характеризують ОСОБА_5 , як антисоціальну особу та не можуть свідчити на виправлення засудженого.

Згідно довідки ДУ «Роменська ВК (№ 56)» ОСОБА_5 станом на 05.03.2021 року відбув 19 років 11 місяців 20 днів позбавлення волі (а.с.25).

Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року по справі № 757/12726/18-ц зазначила, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України. У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ.

Окрім того, проаналізувавши сталу судову практику, за нормами чинного законодавства України механізму умовно-дострокового звільнення стосовно засуджених до довічного позбавлення волі або заміни саме судом невідбутої частини покарання на більш м`яке не передбачено. Такий механізм має бути встановлений в нормативно-правових актах, що не відносяться до компетенції суду.

У рішенні у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року, Європейський суд з прав людини висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення.

Водночас, у вказаному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи, переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов. При цьому Європейський суд з прав людини у вказаному рішенні наголосив, що встановлення судом порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у даній справі не є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання. Судом також не визначено, чи повинне дострокове звільнення від відбування покарання бути правом особи, чи має відноситися до сфери дискреції. Вказане питання має бути вирішено державою - відповідачем відповідно до кримінального законодавства країни.

При розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09 липня 2013 року в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

Суд також зазначає, що на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, не реформована, зміни до законодавства не внесені. Отже, підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, відсутні.

Частиною 1 ст. 87 КК України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Частиною 2 ст. 87 КК України встановлено, що актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно з ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

Отже, ураховуючи норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що чинне законодавство України передбачає можливість заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким лише шляхом помилування засудженого, а підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі чи заміни невідбутої частини покарання більш м`яким поширюються лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не можуть бути застосовані.

Суд вважає за потрібне роз`яснити засудженому, що відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.

Отже, чинним законодавством України про кримінальну відповідальність передбачено механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Такою можливістю вправі скористатися і ОСОБА_5 .

Таким чином, суд вважає, що поставлені в клопотанні вимоги засудженого про умовно-дострокове звільнення не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня складення повного тексту ухвали суду, засудженим - з дня отримання копії повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено і проголошено 19 квітня 2021 року об 11 год. 00 хв.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1