ПОСТАНОВА
09 липня 2021 року

м. Київ
справа № 2025/1-34/11
провадження № 51-3158ск21
Суддя Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 травня 2021 року,
встановив:
За вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2019 року ОСОБА_2 засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права займати атестовані посади в правоохоронних органах на строк 3 роки. Крім того, ОСОБА_2 позбавлено спеціального звання «молодший сержант міліції». На підставі ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 20 травня 2021 року апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишив без задоволення, а вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 грудня 2019 року без змін.
У касаційній скарзі засуджений просить: скасувати рішення Харківського апеляційного суду в повному обсязі та винести свій виправдувальний вирок з правом обіймати посади, якого його позбавили; притягнути до відповідальності суддю Лозівського міськрайонного суду ОСОБА_3 та суддів апеляційного суду ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 387 КПК України 1960 року, зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 цього Кодексу.
Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 350 КПК України 1960 року в касаційній скарзі повинна бути зазначена вказівка на те, в чому полягає незаконність вироку, ухвали, постанови та доводи на обґрунтування цього, з огляду на положення ч. 1 ст. 398 цього Кодексу, якою передбачено, що підставами для скасування або зміни вироку та ухвали касаційним судом є істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 цього Кодексу), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК України 1960 року) та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 цього Кодексу).
Посилаючись у касаційній скарзі на необхідність перевірки судових рішень особа, яка подає скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на її думку, допущені судами при постановленні цих рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак ОСОБА_2 вказані вимоги кримінально-процесуального закону при подачі касаційної скарги не дотримав та подав скаргу, яка не відповідає вимогам ст. 350 КПК 1960 року.
Так, у касаційній скарзі засудженого всупереч цим вимогам процесуального закону не зазначено підстав та обґрунтування необхідності скасування судового рішення на підставах, передбачених ст. 398 КПК України 1960 року, з огляду на положення статей 370-372 цього Кодексу.

Крім того, у касаційній скарзі ОСОБА_2 наводить, поміж іншого, доводи щодо неповноти та однобічності досудового та судового слідства, невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи, що відповідно до ст. 367 КПК України 1960 рокує підставами для скасування або зміни вироку при перегляді справи судом апеляційної інстанції та, водночас, згідно зі ст. 398 КПК України 1960 року не є підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку.

Згідно з приписами п. 5 ч. 1 ст. 350 КПК України 1960 рокув касаційній скарзі зазначається прохання особи, яка подає касаційну скаргу.

Водночас таке прохання має узгоджуватися із приписами ст. 396 КПК України 1960 року, згідно з якими у результаті касаційного розгляду справи суд приймає одне з таких рішень: 1) залишає вирок, постанову чи ухвалу без зміни, а касаційні скарги без задоволення; 2) скасовує вирок, постанову чи ухвалу і направляє справу на нове розслідування або новий судовий або апеляційний розгляд; 3) скасовує вирок, постанову чи ухвалу і закриває справу; 4) змінює вирок, постанову чи ухвалу.

Отже, викладені у касаційній скарзі засудженого вимоги до касаційного суду про скасування рішення Харківського апеляційного суду в повному обсязі та винесення свого виправдувального вироку з правом обіймати посади, якого його позбавили, а також притягнення до відповідальності судді Лозівського міськрайонного суду та суддів апеляційного суду не узгоджуються з вищенаведеними положеннями в частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду.
Частиною 2 ст. 388 КПК України 1960 року, окрім іншого передбачено, що відмова у витребовуванні справи не перешкоджає витребовуванню справи при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійшла в межах строку, визначеного статтею 386 цього Кодексу, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребовуванні справи.
Таким чином, зазначені недоліки касаційної скарги є перешкодою для витребовування справи.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 388 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК України 2012 року, суддя
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_2 у витребовуванні кримінальної справи для перевірки її в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1