Справа № 481/1588/20
Провадж.№ 1-кп/481/18/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021 року Новобузький районний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг, Миколаївської області клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому
ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.119 КК України, на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту,
Встановив:
В провадженні Новобузького районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , який обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 28.09.2020 року ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою
Ухвалою суду від 11.01.2021 року обраний запобіжний захід ОСОБА_5 було продовжено до 11.03.2021 року .
23.02.2021 року у судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заявив клопотання, в якому просив суд змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Своє клопотання захисник мотивував тим, що жоден із ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України не знайшов свого підтвердження. Крім того в ході судового розгляду прокурором дії обвинуваченого було перекваліфіковано з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст. 119 КК України, що відповідно кваліфікується наразі як нетяжкий злочин, отже на даний час відпала потреба в застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисник вважає, що застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника.
Прокурор ОСОБА_3 вважав клопотання необґрунтованим, та посилаючись на те, що ризики які існували при обрані запобіжного заходу у виді тримання під вартою жодним чином не зникли і не зменшились, просив у задоволені клопотання захисника відмовити.
Потерпіла ОСОБА_4 підтримала думку прокурора.
Суд, проаналізувавши клопотання захисника, заслухавши його думку, та думку інших учасників судового провадження, вважає, в клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт слід відмовити, виходячи з наступного.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч.1, ч.2ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Статтею 201 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування клопотання про зміну запобіжного заходу.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 судом було враховано вимоги ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.
Ухвалою слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2020 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ухвалою суду від 11.01.2021 року обраний запобіжний захід ОСОБА_5 було продовжено до 11.03.2021 року .
Підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятися від органів досудового розслідування та незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.
При продовжені запобіжного заходу суд дійсно прийшов до висновку, що такий ризик для продовження строку запобіжного заходу, як можливість незаконного впливу на свідків, вже не існує, оскільки усі свідки, в тому числі і свідок ОСОБА_7 , на якого посилався прокурор у своєму клопотанні, вже допитані.
Однак, матеріали кримінального провадження на той час свідчили про те, що ОСОБА_5 обвинувачувався органами досудового розслідування у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів і за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Вказуючи про доцільність застосування іншого запобіжного заходу, хоч і більш м`якого, захисник ОСОБА_6 фактично погоджується із тим, що ризики, передбачених ст. 177 КПК України, все ж таки існують.
Суд звертає увагу на те, що ставлячи питання про можливість застосування домашнього арешту захисник не вказує в своєму клопотанні за яким місцем проживанням можливо застосувати такий запобіжний захід та що ж саме буде стримуючим фактором для обвинуваченого, який забезпечить його належну поведінку.
Дійсно 27.01.2021 року в судовому засіданні прокурором було змінено обвинувачення, та обвинуваченому, захиснику і потерпілій вручено обвинувальний акт, згідно якого прокурор прийшов до висновку у необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України, тобто вбивство вчинене через необережність. Кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст.119 КК України, згідно ст. 12 КК України є злочином нетяжким, за який передбачене покарання у виді обмеження чи позбавлення волі на строк до п`яти років.
Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.338 КПК України якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

Таким чином, потерпілому надається можливість самостійно підтримувати обвинувачення поряд із прокурором.

У судовому засіданні 23.02.2021 року потерпіла ОСОБА_4 суду заявила, що вважає дії обвинуваченого ОСОБА_5 все ж таки умисними, а тому буде підтримувати раніше пред`явлене обвинувачення.

Право потерпілої вимагати продовження розгляду справи і підтримувати обвинувачення є дієвою гарантією прав особи, що зазнала шкоди від злочину. Це означає, що в таких ситуаціях потерпілий виступає «субсидіарним» обвинувачем стосовно прокурора. У випадку, коли потерпілий в результаті зміни прокурором публічного обвинувачення підтримує обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, виникає новий вид обвинувачення, який здійснюється потерпілим поряд із публічним обвинуваченням, що підтримує прокурор.

Отже наразі, при ухваленні рішення по справі суду потрібно буде дати правову оцінку діям обвинуваченого як за ч.2 ст.121 КК України, так і за ч.1 ст.119 КК України, що в свою чергу може оцінюватися обвинуваченим як ризик бути притягнутим до відповідальності за ч. 2 с.121 КК України, а тому все ж таки існує ризик передбачений п.1ч.1 ст.177 КК України .

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Суд звертає увагу на дані про особу обвинуваченого, що він до затримання не був офіційно працевлаштований, у шлюбі не перебуває та не має утриманців. При цьому, судом враховано стан здоров`я обвинуваченого, а саме, що матеріали провадження не містять даних, які свідчать про неможливість забезпечення обвинуваченому належного лікування адміністрацією установи попереднього ув`язнення у разі захворювання, а тому, ОСОБА_5 може утримуватись в установі попереднього ув`язнення та отримувати за місцем попереднього ув`язнення необхідну медичну допомогу у разі необхідності такої. Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 , на думку суду, відповідає охороні прав та інтересів як суспільства, так і потерпілої, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В той же час, суд не відхиляє доводів на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.
Дані про особу обвинуваченого, у тому числі й те, що останній має постійне місце проживання, де проживає разом із батьками, на думку суду, не може бути тим беззаперечним стримуючим фактором котрий переконливо забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі зміни останньому запобіжного заходу на більш м`який.
При цьому судом, враховано вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_5 та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, як такого, що недостатній для запобіганню ризиків та забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід, у виді тримання під вартою, з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку, застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого кореспондується з характером суспільного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому та яке має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками, а саме смертю особи, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду, наведений ризик є дійсним та триваючим, і він виключає зміну запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який.
Враховуючи викладене суд вважає необхідним у клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 201, 331, 350 КПК України, суд
Постановив:
Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Оскарження ухвал судді, постановлених в порядку ст. 201 КПК України, кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Суддя