ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6633/18
провадження № 1-кп/753/298/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" березня 2020 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі колегії суддів під головуванням судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0011301 від 23.10.2017 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Києва, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 115 КК України,

учасники кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_6 ,

захисник - ОСОБА_7 ,

представник обвинуваченого ОСОБА_8 ,

обвинувачений - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Дарницького районного суду м. Києва на розгляді перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурор у судовому засіданні просила продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не відпали та продовжують існувати, а саме існує ризик втечі обвинуваченого, вчинення кримінального правопорушення, вплив на свідків у даному кримінальному провадженні.

Захисник, якого підтримали законний представник та обвинувачений, заперечила проти заявленого клопотання, заявила клопотання про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу на поміщення останнього на час судового розгляду до психіатричного закладу Київської міської психіатричної лікарні №3, оскільки існує рішення суду, яким ОСОБА_5 визнано недієздатним. Зазначила, що сам по собі правовий статус недієздатної особи говорить про існування великої ймовірності прийняття судом рішення про визнання особи неосудної, оскільки існує медична документація, з якої випливає, що ОСОБА_5 страждає на хронічне психічне захворювання та йому призначено інвалідність ІІ групи довічно.

Заслухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Пункт 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право осіб, яких затримано або взято під варту, на перегляд процесуальних і матеріально-правових умов, які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення їх свободи.

У пункті 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року зазначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 183 КПК України такий запобіжний захід як «тримання під вартою» є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного ОСОБА_5 суд враховує зазначені вище вимоги закону та обставини даної справи і вважає, що заявлені ризики, а саме ризик переховування від суду та продовження вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки раніше ОСОБА_5 вчиняв суспільне небезпечне діяння та в даний час обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, впливу на свідків з метою зміни їх показів, які виправдовують тримання ОСОБА_5 під вартою, не зменшилися.

Також, аналіз наведених обставин та положень закону дозволяє суду зробити висновок про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Доводи захисту про поміщення ОСОБА_5 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку на даній стадії є безпідставними. Судом досліджено частково висновок судово-психіатричної експертизи № 17 від 16.01.2018 року за даними якого ОСОБА_5 страждає на психічне захворювання (згідно з МКХ-10 шифр F 06.8) а також виявляє ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності, не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, потребує проведення протиалкогольного лікування (а.п. 266 т.2). Посилання захисту на рішення суду від 20.03.2002 року, яким ОСОБА_5 визнано недієздатним також є безпідставними, оскільки строк дії такого рішення відповідно до ч.6 ст. 300 ЦПК України не може перевищувати двох років, а даних про продовження строку дії рішення про визнання ОСОБА_5 недієздатним суду не надано.

В зв`язку з викладеним суд вважає, що ОСОБА_5 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 176-178, 194, 199, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Клопотання захисту про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Продовжити обраний відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч.1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор № 13» на 60 днів, тобто до 24 травня 2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3