Єдиний унікальний номер 341/1671/20
Номер провадження 1-кп/341/122/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Галич
Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.10.2020 під № 0000044, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бурштин, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одружений, з середньою освітою, не працює, українець, громадянин України, раніше судимий:
- 18 лютого 2016 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області за частиною 2 статті 307, на підставі частини 1 статті 69, частини 5 статті 72 КК України із призначеним покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна, який змінений 20 квітня 2016 року апеляційним судом Івано-Франківської області із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки без конфіскації майна; 19 січня 2017 року звільнений від відбування покарання на підставі ст. 82 КК України, із заміною покарання на 176 годин громадських робіт, 29 березня 2017 року знятий з обліку Галицького районного сектору пробації за відбуттям покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України.

встановив:
ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення майна (крадіжку) потерпілої ОСОБА_5 за наступних установлених судом обставин.

15 серпня 2020 року близько 15 годин 00 хвилин потерпіла знаходилась по вул. Шухевича, 2, у м. Бурштині, на території дитячого майданчику із своїм малолітнім сином ОСОБА_6 . При собі мала мобільний телефон марки «Prestigio Wize R3» у корпусі чорного кольору із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», який тримала у руках сидячи на лавці.
Цього ж дня, близько 15 годин 10 хвилин на майданчику потерпіла почула дитячий крик, залишила на лавці мобільний телефон і побігла до дітей.
У той час обвинувачений, у період не погашеної судимості за частиною другою статті 307 КК України, рухаючись по вул. Шухевича, 2, у м. Бурштині, проходячи через дитячий майданчик, на прилеглій до нього дерев`яній лавці побачив залишений потерпілою мобільний телефон. У нього виник умисел таємно викрасти і розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.
Користуючись тимчасовою відсутністю власника, переконався, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, з метою особистого збагачення таємно викрав належний потерпілій мобільний телефон, вартістю 1099,0 грн з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» вартістю 25 грн, без грошових коштів на рахунку.
Обвинувачений із викраденим майном покинув територію дитячого майданчика, викинув наявну у ньому сім-карту та отримав реальну можливість розпорядитись телефоном на власний розсуд, тобто довів свій злочинний умисел до кінця, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1124,0 грн.
З огляду на викладене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за частиною першою статті 185 КК України, оскільки він умисно, з метою особистого збагачення, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_5 .

Водночас розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 здійснювався у межах пред`явленого йому обвинувачення.
Установлені судом обставини підтверджуються наступними доказами.
Показаннями допитаного в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , який свою вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно 15 серпня 2020 року близько 15 годин 00 хвилин рухаючись по вул. Шухевича, 2, у м. Бурштині, проходячи через дитячий майданчик, на прилеглій до нього дерев`яній лавці побачив мобільний телефон. З метою збагачення, свідомо заволодів цим мобільним телефоном та надалі мав намір подарувати його своїй матері. Вказаний мобільний телефон видав поліцейським, коли ті прийшли до нього. До вчиненого ним кримінального правопорушення ставиться негативно, готовий до покарання, яке просить призначити не дуже суворим. Погодився з мірою покарання, яку просив призначити прокурор, а саме у вигляді громадських робіт на строк 240 годин.
Копією вироку Галицького районного суду від 18 лютого 2016 року, яким ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.04.2016, якою вирок Галицького районного суду від 18.02.2016 у частині призначеного покарання ОСОБА_4 змінено. Пом`якшено призначене ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі без конфіскації майна.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 11.01.2017, якою засудженому ОСОБА_4 замінено не відбуту частину призначеного покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке у вигляді 176 годин громадських робіт.
У строк відбуття покарання у вигляді громадських робіт зараховано час перебування під вартою з 11.01.2017 до дня звільнення із розрахунку один день знаходження під вартою до восьми годин громадських робіт.
Листом начальника Галицького районного сектору філії державної установи «Центр пробації» ОСОБА_7 , у якому підтверджено, що ОСОБА_4 відповідно до ухвали Коломийського міськрайонного суду від 11.01.2017 на підставі ст. 82 КК України невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі замінено на 176 годин громадських робіт. З 31.01.2017 перебував на обліку Галицького районного сектору пробації. 29.03.2017 знятий з обліку після відбуття покарання.
Потерпіла ОСОБА_5 у своїй письмовій заяві просила, щоб судові засідання у кримінальному провадженні здійснювати за її відсутності, покази, надані на досудовому розслідуванні, підтримує. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Просить призначати обвинуваченому покарання згідно з законом.
Оскільки обвинувачений у судовому засіданні вину визнав та дав суду показання, аналогічні пред`явленому обвинуваченню, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, за згодою всіх учасників судового розгляду і відповідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд обмежив обсяг досліджуваних доказів у цьому кримінальному провадженні, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, сумнівів у добровільності та правдивості позиції якої у суду немає. Водночас згода обвинуваченого щодо застосування положень частини третьої статті 349 КПК України зафіксована за допомогою технічного запису процесу засідання та письмовою розпискою особи.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведення повністю винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 КК України, яке полягало у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці).
Під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке кваліфікується за частиною першою статті 185 КК України, особу винного, який раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення у період не погашеної судимості, обставини, що пом`якшують покарання, посередню характеристику обвинуваченого за місцем проживання та те, що обвинувачений на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, думку потерпілої про призначення покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі статтею 66 КК України, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілій, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до статті 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги ставлення обвинуваченого до скоєного, наявність пом`якшуючих покарання обставин, також те, що він вчинив кримінальний проступок, щиро розкаявся, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції частини першої статті 185 КК України.
На переконання суду, саме таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Питання речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.
Керуючись статтями 100, 368, 374, 376, 532 КПК України, статтями 66, 67, 185 Кримінального кодексу України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Речові докази:
- мобільний телефон марки «Prestigio Wize R3» у корпусі чорного кольору, паперову коробку червого кольору до мобільного телефона вважати повернутими потерпілій ОСОБА_5 , жительці м. Бурштин Івано-Франківської області.
Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

СуддяМ. Р. Мергель