ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/2655/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/99/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання
судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6
адвоката: ОСОБА_7

засудженого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 16 вересня 2020 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 16 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зарахування засудженому ОСОБА_8 у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення у період з 08.06.2012 року по 18.06.2014 року та з 30.10.2017 року по 30.03.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відмовляючи у задоволенні клопотання захисника, суд першої інстанції виходив із того, що у період з 08.06.2012 року по 18.06.2014 року відносно ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід в межах іншого кримінального провадження, а не в тому провадженні , в якому ухвалено вирок, за яким засуджений відбування покарання. Також суд вказав, що період з 30.10.2017 року по 30.03.2018 року не є попереднім ув`язненням, а тому зазначений проміжок часу не може бути зарахований у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати з підстав неповноти судового розгляду, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду

Призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що злочини , за які його засуджено, скоєні до 20.06.2017 року, а тому відносно нього слід застосовувати положення ч.5 ст.72 КК України у редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року, яка поліпшує його становище.

Зазначає, що його було затримано 05.09.2017 року та поміщено до установи попереднього ув`язнення, де він утримувався під вартою до 14.04.2020 року, після чого вибув до установи виконання покарання.

Посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29.08.2018 року зазначає, що йому у строк відбування покарання має бути зараховано строк попереднього ув`язнення у період з 31.05.2012 року по 19.06.2014 року та з 05.09.2017 року до 14.04.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог засудженого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви суду.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 засуджений вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 02 листопада 2015 року за ч. 5 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
За вироком суду обрано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання обраховано з моменту затримання, зараховано в термін відбування строку покарання час тримання під вартою в період з 09.02.2011 року до 20.01.2012 року.
З матеріалів провадження вбачається, що в межах кримінального провадження за №0001587 в якому ухвалений вирок від 02.11.2015 року, ОСОБА_8 утримувався під вартою як під запобіжним заходом в період з 09.02.2011 року до 20.01.2012 року та в період з 05.09.2017 року по день набрання вироком законної сили - 30.10.2017 року.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 30 жовтня 2017 року вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 залишено без змін.
Початок строку відбування покарання обраховано з 05.09.2017 року, міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишено без змін. Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 09.01.2011 року по 20.01.2012 року в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В апеляційних скаргах на вирок суду стороною захисту не порушувалося питання про зарахування у строк покарання інших періодів попереднього ув`язнення, ніж вказано у вироку.
Постановою Касаційного кримінального суду від 13 лютого 2020 року ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 30 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 змінено.
Додатково зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05.09.2017 року по 30.10.2017 року, тобто по день набрання вироком законної сили на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Адвокат ОСОБА_7 у своєму клопотанні ставив питання про зарахування ОСОБА_8 у строк покарання періоду з 08.06.2012 року по 18.06.2014 року та з 30.10.2017 року по 30.03.2018 року та стверджував , що тримання під вартою ОСОБА_8 в цей період необхідно вважати строком попереднього ув`язнення , оскільки в цей час відповідно до довідки Херсонського СІЗО № 28 він перебував у цій установі попереднього ув`язнення.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання, оскільки в період з 08.06.2012 року по 18.06.2014 року засуджений утримувався під вартою в рамках іншого кримінального провадження, а період з 30.10.2017 року по 30.03.2018 року , тобто після набрання вироком щодо нього законної сили , не є періодом попереднього ув`язнення.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком , оскільки він зроблений на підставі повного дослідження матеріалів провадження.
Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_8 був засуджений вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 04.06.2013 року за ч.1,2 ст. 205, ч.2,3,4 ст.190 КК України до остаточного покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Строк відбування покарання обраховано з 31.05.2012 року до набрання вироком законної сили, запобіжний захід залишено у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 19 червня 2014 року звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання за вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 04.06.2013 року на підставі ст. 2,9 Закону України «Про амністію у 2014 році». Звільнено ОСОБА_8 з-під варти в залі суду.
Із викладеного слідує, що у проміжку часу з 08.06.2012 року по 19.06.2014 року відносно ОСОБА_8 не обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001587 в рамках якого ухвалено вирок відносно засудженого на підставі якого він наразі відбуває покарання , а ОСОБА_8 утримувався в установі попереднього ув`язнення у зв`язку з розглядом відносно нього іншого кримінального провадження за результатами якого, ухвалено вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 04.06.2013 року.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що протягом вказаного проміжку часу (08.06.2012 року по 19.06.2014 року) відносно ОСОБА_8 приймалося процесуальне рішення (ухвала слідчого судді чи суду) про залишення його в умовах установи попереднього ув`язнення на час досудового розслідування чи судового розгляду кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0001587.
У відповідності до положень ч 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього ув`язнення включається строк:
а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Вимога апелянта про врахування періоду перебування його під вартою у межах іншого кримінального провадження за яким ухвалено вирок від 04.06.2013 року як періоду попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні №0001587, в якому ухвалений вирок від 02.11.2015 року, за яким він відбуває покарання, ґрунтується на помилковому тлумаченні засудженим норм ст. 72 КК України .
Посилання захисника на те, що в період тримання засудженого під вартою як запобіжного заходу в межах іншого кримінального провадження ОСОБА_8 було вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001587 , а тому час тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні має бути зарахований як попереднє ув`язнення і у кримінальному провадженні №0001587 суперечать вимогам ч.5 ст. 72 КК в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII
Також суд першої інстанції підставно вказав, що період часу, починаючи з 30.10.2017 року по 30.03.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі не підлягає зарахуванню у строк відбуття покарання, оскільки на той час ОСОБА_8 вже фактично відбував призначене йому покарання у зв`язку із набуттям вироком законної сили. Перебування в цей час засудженого в установі попереднього ув`язнення не свідчить про те, що цей період необхідно включити у строк попереднього ув`язнення.
Крім того, зазначені апелянтом обставини були предметом перевірки суду касаційної інстанції, який вказав, що доводи засудженого про необхідність зарахування йому в порядку ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII строку тримання під вартою після 30 жовтня 2017 року не ґрунтуються на вимогах закону і задоволенню не підлягають.
Судом першої інстанції правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, визначених ст. 415 КПК підстав для скасування оскаржуваної ухвали і призначення нового судового розгляду, як про те просить апелянт, судова колегія не вбачає.
Враховуючи викладене, апеляційну скаргу засудженого належить залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404,407,419,376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 16 вересня 2020 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: (три підписи)