Кримінальне провадження №629/1363/20
Номер провадження 1-кп/629/107/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області кримінальне провадження № 0000255 від 25.02.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щербаки, Саргатського району, Омської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого слюсарем-ремонтником в філії Панютинський вагоноремонтний завод АТ «Укрзалізниця», зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в:

07 лютого 2020 року, близько 17-00 години, ОСОБА_6 разом зі своєю донькою ОСОБА_7 перебували на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

В цей момент на територію домоволодіння за вищевказаною адресою зайшов ОСОБА_4 , який мешкає по сусідству. Між ним та ОСОБА_6 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_4 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень, повалив на землю ОСОБА_6 , яка стояла поряд входу до будинку за вказаною вище адресою та почав наносити їй удари ногами по тулубу та кінцівкам. ОСОБА_6 , закривши обличчя обома руками, почала підводитися з землі. ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, наніс їй ще один удар правою ногою по лівій руці, спричинивши дісторзію капсульно-зв`язочного апарату 3-го пальця лівої кисті, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України не визнав. Пояснив, що 07 лютого 2020 року, близько 17-45 години йому зателефонувала в сльозах сусідка ОСОБА_8 і сказала, що до неї хтось намагається зайти до будинку, гучно стукають у вікна, двері. Він відразу пішов до неї. Підійшовши до її домоволодіння, помітив що хвіртка відчинена. Він зайшов на подвір`я і побачив двох жінок, одна гучно стукала у вікно, а інша смикала двері. Він підійшов ближче і запитав навіщо вони це роблять, після чого одна з жінок обернулася і він впізнав ОСОБА_9 доньку покійного чоловіка сусідки, яка була з донькою. Вони запитали навіщо він прийшов, на що він сказав, що його попросила ОСОБА_10 . Вони говорили, що прийшли пом`янути батька, що домоволодіння належить їм як спадкоємцям, а ОСОБА_10 не відчиняє їм двері. Після чого він почав виштовхувати доньку, а потім підійшла ОСОБА_11 і вдарила його по обличчю і штовхнула. Він підсковзнувся і впав на сніг. Він намагався піднятися, але нічого не виходило, так як було слизько і потерпіла з донькою в цей час штовхали його ногами по різним частинам тіла. Потім він піднявся на коліна, руками схопив їх за ноги і потягнув на себе, в результаті чого вони впали на спину. Після чого підповз до них, схопив руками за груди і притиснув до землі, вони почали відбиватися руками, але він сказав, що відпустить їх коли вони заспокояться. Потім донька ОСОБА_9 сказала, що вже заспокоїлася, після чого ОСОБА_9 піднялася, за нею піднявся він, а вже потім піднялася донька ОСОБА_9 . Потім він вийшов з двору і пішов шукати свідків по сусідам, щоб вони були присутні по приїзду поліції. Лілія з донькою теж вийшли з двору. Коли він вийшов з двору, його жінка стояла під деревом. Вона запитала, що трапилося, на що він сказав, що приїхали спадкоємці. Потім він пішов додому, взяв телефон і подзвонив ОСОБА_12 , запитав як вона себе почуває, чи не потрібно їй викликати швидку, а також запитав чи викликала вона поліцію. ОСОБА_8 сказала, що поліцію вона викликала, але ніхто не приїздив, і він сказав, щоб вона ще раз викликала поліцію. Після чого він підійшов до хвіртки ОСОБА_8 і став чекати на приїзд поліції. До нього підійшла ОСОБА_9 і вони знову почали вести розмову про те, що вони тут спадкоємці, а він ніхто і навіщо прийшов. Потім підійшла ОСОБА_11 , ОСОБА_9 вдарила його в обличчя, а ОСОБА_11 бризнула балончиком йому в обличчя. Він відскочив і почав снігом обтирати обличчя, а потім його дружина відвела за руку додому. Він умився і знову вийшов з дружиною на вулицю, в цей час вже приїхала поліція. Вони підійшли до домоволодіння ОСОБА_13 , покликали її. Працівники поліції посадили Лілію з донькою в машину і поїхали, а вони розійшлися по своїх будинках. Вказав, що жодних ударів він їм не наносив. Також зазначив, що після того як вони піднялися жодних тілесних ушкоджень на них він не бачив, на ньому теж не було тілесних ушкоджень. Звідки могла потерпіла отримати тілесні ушкодження йому не відомо, можливо коли заходила на подвір`я ОСОБА_8 .

Стороною обвинувачення, для підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України суду надано докази у вигляді показань потерпілої і свідків, процесуальних документів, висновків експертиз, а саме:

- допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 , пояснила, що 07 лютого 2020 року, близько 17-40 години, вона разом з донькою ОСОБА_14 прийшли до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав її покійний батько зі своєю дружиною ОСОБА_8 . Вони відчинили хвіртку, яка була зачинена на «щеколду», зайшли на подвір`я, постукали, але двері ніхто не відкрив. В цей час до них підбіг чоловік, як в подальшому зсувалося сусід її батька ОСОБА_15 , нічого не пояснюючи повалив її на землю і почав наносити удари ногами в область тазу та руками по обличчю. Скільки саме наніс ударів не пам`ятає, але вказала, що більше двох. Також пояснила, що під час побиття закривала обличчя руками, можливо в цей час ОСОБА_4 наніс їй удар по руці, в результаті чого вона отримала травму. Чим саме був нанесений удар не пам`ятає, але припускає, що міг бути нанесений ногою. Вказала, що під час побиття вона кричала на чоловіка, робила зауваження, донька відштовхувала його, але він не реагував. Потім донька бризнула чоловікові в очі газовим балончиком дезодорантом «Рексона», після чого він втік. Потім вони викликали поліцію і вона написала заяву. Вказала, що конфлікт тривав 10-15 хвилин. ОСОБА_8 вони не бачили і до них вона не виходила, навіть і після приїзду поліції. Пояснила, що з ОСОБА_8 у неї добрі стосунки, коли був живий батько вона приходила до них в гості. Вказала, що в той день вона прийшла до ОСОБА_8 , щоб вирішити питання щодо спадщини після смерті батька, вели себе спокійно, не кричали. Також пояснила, що в день події вони з донькою випили по чарці коньяку на цвинтарі, так як було 40 днів по смерті батька. Крім того пояснила, що оригінали медичної документації, необхідні для проведення судово - медичної експертизи вона надала експерту добровільно. Також вказала, що дійсно брала участь у слідчій дії, а саме пред`явлення особи для впізнання за фотознімками 10.03.2020 року, де на одній з фотокарток впізнала чоловіка який наніс їй тілесні ушкодження;

- допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , пояснила, що 07 лютого 2020 року, близько 17-30 години вона з матір`ю ОСОБА_16 , яка є потерпілою по справі прийшли до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Хвіртка була зачинена на «щеколду», мати відкрила хвіртку і вони зайшли на подвір`я. У вікні будинку та на подвір`ї горіло світло. Вона підійшла до вікна і постукала не сильно декілька раз, при цьому говорила: «тётя ОСОБА_17 , мы пришли». Мати залишилася стояти перед нею ближче до порогу на відстані одного метру від неї. Потім її штовхнули в спину і вона впала, при цьому ніхто нічого не говорив, хто саме це зробив вона не бачила, коли почала розвертатися то побачила, що мати теж лежить біля неї на землі. Вони почали підніматися і вона побачила, що біля них стоїть молодий чоловік, який ймовірно їх штовхнув. Вони піднялися і почали його відштовхувати, а він кидав їх по черзі «как матрёшек». Після чого вони знову піднялися, але як саме не пам`ятає і знову почалася штовханина, чоловік на них нападав, а вони намагалися відштовхуватися. Потім по черзі вони знову падали, але скільки раз не пам`ятає. Коли вона лежала на землі обвинувачений наносив їй удари ногами по верхній частині тулуба, по ногам, а матері - ногами по рукам та в область паху. Чи наносив він матері удари по обличчя вона не бачила. Вказала, що під час штовханини обвинувачений не падав, стояв біля груші. Після чого вони виштовхали обвинуваченого за двір і він пішов. Після чого вона підняла з землі свій мобільний телефон, який випав під час сутички, вийшли з матір`ю за двір і подзвонила до поліції. По часу це було 18-02 годин. Після того як вона поговорила по телефону, розповіла про обставини, вказала адресу, обернулася і побачила, що мати лежить біля воріт, а обвинувачений сидить на ній і тримає її за руки. Вона із сумки дістала перцовий балончик, підбігла і бризнула йому в обличчя. Лише тоді вона зрозуміла, що чоловік є сусідом її покійного дідуся. Після чого він встав і пішов до сусіднього двору. Потім приїхала поліція і їх з матір`ю відвезли до відділу, де вони написали заяви. Вказала, що конфлікт на подвір`ї ОСОБА_8 тривав 5-7 хвилин. В цей час ОСОБА_8 до них не виходила і вона взагалі в той день її не бачила. Під час конфлікту, окрім них нікого не було, лише коли чоловік пішов у бік свого будинку і вона викликала поліцію, тоді вийшла жінка і почала кричати. Вказала, що вона під час конфлікту кричала на чоловіка, говорила, що ти робиш, просила про допомогу, але відповіді ніякої не було. Пояснила, що до лікарні в цей день не зверталися, оскільки погано себе почували. Вказала, що під час конфлікту їй були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців на руках, ногах, а матері синців на спині, по тілу, а також у неї був розпухлий палець на правій руці. Пояснила, що дійсно написала заяву, що не має претензій до обвинуваченого, так як він більше образив матір чим її. Крім того пояснила, що в цей день, близько 12-00 години вона приїхала електричкою з м. Харкова. Вона разом з матір`ю, бабусею та дядьком ходили на цвинтар поминути дідуся, випили по 50 грам коньяку. Також заходили двічі до магазину, а потім, близько 17-30 години прийшли до ОСОБА_8 . Також вказала, що будинок є спадковим майном, згідно заповіту матері належить 5/6 частини, а ОСОБА_8 по закону 1/6 частина. Вказала, що участі в слідчому експерименті 10.03.2020 року, не брала;

- допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , пояснила, що з обвинувачем ОСОБА_4 вона проживає по сусідству, він для неї та її покійного чоловіка був як син, завжди допомагав їм. 07 лютого 2020 року, ввечері до неї пришли донька її покійного чоловіка ОСОБА_18 разом зі своєю донькою. Одразу вона їх не впізнала. Пояснила, що за парканом голосно кричали, верещали, світили ліхтариком, говорили «відкривай будемо поминати». Вона вийшла в коридор і подзвонила своєму сусідові ОСОБА_15 , щоб той подивився хто біля її хвіртки голосно кричить. Потім потерпіла з донькою вирвали «щеколду» на хвіртці і зайшли на подвір`я. Донька потерпілої почала сильно стукати у вікно. Потім зайшов ОСОБА_19 і вивів їх за двір і закрив хвіртку. Коли приїхала поліція ОСОБА_19 сказав: « ОСОБА_20 виходь». Вона відкрила хвіртку і побачила ОСОБА_19 , який лежав за двором на землі біля дерева за 2-3 метри від хвіртки, а Ліля бігала навколо нього і била ногою, а також бризкали в очі балончиком. Нанесла 3-4 удари в область ребер. Хто саме повалив його на землю вона не бачила, але вважає, що саме ОСОБА_21 це зробила, бо сам впасти він не міг. Також пояснила, що в присутності поліцейських ОСОБА_21 продовжувала бити ОСОБА_19 , який лежав на землі. Потім поліцейський відтягнув ОСОБА_22 від ОСОБА_19 , після чого він піднявся. Поліцейський побачив, що ОСОБА_21 з донькою були п`яні, посадили їх до машини, а її попросили написати пояснення, про те, що відбулося, після чого вони поїхали. Потім до ОСОБА_19 підійшла його дружина ОСОБА_23 і запитала: «що у вас тут сталося?». Свідок запитала у ОСОБА_19 : «що вона тебе побила?», на що він відповів: «так». Після чого вони всі розійшлися. Наступного дня вона поїхала до відділу поліції, де написала заяву та розповіла про обставини події. Вказала, що її також викликав слідчий, якому вона розповіла про обставини події, але свої пояснення вона не читала, а лише проставила підпис. Вказала, що коли відбувалася подія на вулиці вже було темно, освітлення ні на подвір`ї, ні на вулиці не було. Пояснила, що не впускала потерпілу до будинку, бо боялася за своє життя, оскільки вона була п`яна, вела себе агресивно. Вказала, що коли був живий чоловік, він неодноразово її бив, але до поліції вона не зверталася. Також пояснила, що будинок в якому вона проживає є спадковим майном після смерті чоловіка. Згідно закону їй належить 1/3 частина будинку, а 2/3 частини доньці та сину чоловіка. Проте, чоловік їй говорив, що будинок залишає їй, так як у доньки є своє житло, а вона за ним не доглядала, але оформити документально не встиг. Також вказала, що конфлікт між ними розпочався коли потерпіла забрала і не віддавала паспорт покійного чоловіка, а потім вона на прохання доньки чоловіка не давала свідоцтво про смерть батька, і цей конфлікт триває вже декілька років. Стосунки з потерпілою вона не підтримує, донька навіть не спілкувалася з батьком за його життя. Проживала з померлим на протязі 16 років в цивільному шлюбі, зареєстрували шлюб у грудні 2019 року, а в січні він помер;

- допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 , пояснила, що вона є дружиною обвинуваченого ОСОБА_4 07 лютого 2020 року, близько 18-00 години чоловікові подзвонила сусідка ОСОБА_8 , яка в телефон плакала, кричала, говорила, що до неї хтось вламується. Чоловік відразу зібрався і пішов до неї, проживають вони на відстані 10 метрів від домоволодіння ОСОБА_8 . Вказала, що чоловік завжди допомагав сім`ї ОСОБА_10 . Потім, через 2-3 хвилини, як пішов чоловік, через вікно вона почула крики. Вона вийшла на подвір`я і через паркан, який побудований із штакетника та розмежовує їх домоволодіння з ОСОБА_8 побачила, що у ОСОБА_8 на подвір`ї горіло світло, а її чоловік лежав на снігу на відстані 1-2 метри від будинку ОСОБА_8 і двоє осіб ногами били його по тулубу. Вона вийшла на вулицю і попрямувала до будинку ОСОБА_8 , проходячи уздовж її паркана, чула як жінки виражалися нецензурною лайкою, а чоловік їх заспокоював. Коли вона підійшла до хвіртки то чоловік вискочив з хвіртки і почав бігати по сусідам, шукати свідків, жінки також вискочили за ним з двору. Після чого він пішов додому по телефон. Потім чоловік вийшов з телефоном і підійшов до хвіртки ОСОБА_8 подивитися чи все з нею гаразд та прикрив хвіртку. В цей час жінки накинулися на нього, ОСОБА_21 штовхнула його, так, що він похитнувся, але не впав, а інша жінка бризнула йому в обличчя балончиком з масляною речовиною. Після чого вони пішли додому, щоб промити очі. Потім вони з чоловіком вийшли на вулицю і біля своєї хвіртки чекали на приїзд поліції, яку викликала ОСОБА_8 . Після того як приїхала поліція, вони з чоловіком підійшли до домоволодіння ОСОБА_8 і покликали останню. ОСОБА_8 вийшла і вони почали спілкуватися з поліцейськими. Потім підійшов один поліцейський і сказав, що жінки п`яні, їх необхідно забирати, після чого поліцейські посадили їх в машину і поїхали. Вказала, що жінки знаходилися в алкогольному сп`янінні, постійно виражалися нецензурною лайкою. Також пояснила, що після інциденту у чоловіка тілесних ушкоджень не було і він не говорив, що в нього щось болить. Крім того вказала, що до приїзду поліції вона спілкувалася з потерпілою та її донькою, говорила, що ви робите, але вони виражалися на її адресу нецензурною лайкою. Вказала, що потерпіла є донькою їхнього покійного сусіда;

- допитаний в судовому засіданні слідчий ОСОБА_25 , пояснив, що ним проводилося досудове розслідування в даному кримінальному провадженні. Вказав, що приблизно в лютому 2020 року до Лозівського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_6 , в якій вказала, що в неї виник конфлікт з сусідом, який жив поряд зі співмешканкою її батька, до якої вона прийшла пом`янути померлого батька. В ході даного конфлікту їй були спричинені тілесні ушкодження. В ході проведення досудового розслідування за даним фактом, вона була допитана в якості потерпілої, за її участі був проведений слідчий експеримент, впізнання особи за фотознімками, де вона впізнала сусіда ОСОБА_15 , який спричинив їй тілесні ушкодження. Крім того, в якості свідка було допитано її доньку, яка також була присутня того вечора за вказаною адресою. Також, в ході досудового розслідування потерпіла надала довідку з медичної установи, в якій було зафіксовано виявлені у неї тілесні ушкодження, з якою в подальшому звернулася до бюро судово-медичних експертиз, на підставі якої було зроблено висновок експерта про наявність у потерпілої легких тілесних ушкоджень. На підставі зібраних доказів ОСОБА_4 було пред`явлено повідомлення про підозру у вчиненні злочину та в подальшому справу направлено до суду. Пояснив, що 10.03.2020 року ним було проведено підряд три слідчих дії, а саме: слідчий експеримент за участі потерпілої ОСОБА_6 , слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_7 та впізнання особи за фотознімками за участі потерпілої ОСОБА_6 , в ході якого вона вказала на фото на якому зображений ОСОБА_4 . Крім того пояснив, що дійсно в протоколі пред`явлення особи за фотознімками від 10.03.2020 року за участі потерпілої ОСОБА_6 ним допущено технічну помилку в зазначені часу проведення вказаної слідчої дії, але запевнив, що вказана слідча дія проведена ним до проведення слідчих експериментів за участі потерпілої та свідка, але в який саме час вказати не зміг. Також вказав, що дійсно при проведенні слідчих експериментів була присутня інша особа ОСОБА_26 , який є дільничним офіцером Лозівського ВП і за допомогою якого здійснювалася відеозйомка слідчих дій на мобільний телефон, проте відомості про нього в повній мірі до протоколів проведення слідчих дій не вніс, права не роз`яснив, відомості щодо додатку до протоколів також не зазначив. Крім того, підтвердив той факт, що DVD-R диски з записами слідчих експериментів не є оригінальними примірниками технічних носіїв інформації зафіксованих процесуальних дій. Пояснив, що на підставі його постанови судово-медичним експертом була проведена експертиза ОСОБА_6 щодо встановлення тілесних ушкоджень та ступеня їх тяжкості. Експерту на дослідження ним було надано копію медичної довідки, наданої потерпілою;

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого 25.02.2020 року були внесені відомості за ч. 2 ст. 125 КК України по кримінальному провадженню №0000255 відносно ОСОБА_4 ;

- заява ОСОБА_6 від 24.02.2020 року, в якій вона просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_19 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та який 07.02.2020 року спричинив їй тілесні ушкодження;

- висновок експерта № 12-14/49-ЛЗ/20 від 05.03.2020 року, згідно якого встановлено, що у потерпілої ОСОБА_6 мала місце дісторзія капсульно-зв`язочного апарату 3-го пальця лівої кисті, яка утворилася від одноразової дії тупого твердого предмету про індивідуальні особливості якого судити неможливо, чи при ударі о такий (не виключено, що при падінні на площину) і могла бути отримана в строк та при обставинах, вказаних потерпілою. За ступенем тяжкості дісторзія капсульно-зв`язочного апарату пальця кисті - це легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (згідно п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року);

- висновок експерта № 12-14/57-ЛЗ/20 від 16.03.2020 року, згідно якого встановлено, що у потерпілої ОСОБА_6 мала місце дісторзія капсульно-зв`язочного апарату 3-го пальця лівої кисті, яка утворилася від одноразової дії тупого твердого предмету про індивідуальні особливості якого судити неможливо, чи при ударі о такий і могла бути отримана в строк та при обставинах, вказаних потерпілою під час проведення слідчого експерименту 10.03.2020 року.

Покази надані свідком ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту 10.03.2020 року в цілому не суперечать судово-медичним даним в частині локалізації, характеру і механізму спричинення тілесного ушкодження, що мало місце у гр-ки ОСОБА_6 .

Травма 3-го пальця лівої кисті з дісторзією капсульно-зв`язочного апарату у гр.-ки ОСОБА_6 утворилася від дії тупого твердого предмету, про індивідуальні особливості якого судити неможливо і могла бути спричинена внаслідок удару ногою нападника;

- протокол проведення слідчого експерименту від 10.03.2020 року та DVD-R диск з його відеозаписом за участю свідка ОСОБА_7 , дослідженому в судовому засіданні, під час якого свідок ОСОБА_7 надала пояснення стосовно обставин події, яка відбулася на початку лютого 2020 року. Так, свідок повідомила, що на початку лютого 2020 року, близько 12-30 години вона приїхала до смт. Панютине м. Лозова, Харківської області, де поряд з магазином «Номінал» зустрілася з матір`ю ОСОБА_6 . Разом вони пішли на кладовище пом`янути її дідуся. На кладовищі вони випили по 50 гр. віскі. Після чого пішли до будинку дідуся, де на даний час мешкає його дружина ОСОБА_8 . Вона з матір`ю зайшла на територію домоволодіння та постукала у вікно, але ніхто не вийшов. Потім ззаду підбіг чоловік і збив її та матір з ніг і почав наносити їм удари ногами та руками по різним частинам тіла. Коли мати намагалася підвестися з землі та закривала обличчя, чоловік ногою наніс удар по її лівій руці. Потім чоловік вибіг, але знову повернувся, збив її з ніг, заліз зверху та намагався спричинити тілесні ушкодження, але вона застосувала сльозогінний газ. Після чого вони викликали поліцію;

- протокол проведення слідчого експерименту від 10.03.2020 року та DVD-R диск з його відеозаписом за участю потерпілої ОСОБА_6 , дослідженому в судовому засіданні, під час якого потерпіла ОСОБА_6 надала пояснення стосовно обставин події, яка відбулася 07.02.2020 року. Так, ОСОБА_6 разом з донькою прийшли за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав її померлий батько, а на даний час проживає його дружина ОСОБА_8 . Донька постукала у вікно, але ніхто не вийшов. Після чого її схопили ззаду та повалили на бік. Потім невідомий чоловік в коричневій куртці почав наносити удари ногами та руками по тулубу та ногам. Вона закрила обличчя руками та отримала удар ногою по руці. Потім чоловік заліз на неї зверху та її донька використала балончик з сльозогінним газом. Після чого чоловік вибіг з території домоволодіння.

Покази свідків, а саме ОСОБА_8 і ОСОБА_24 суд оцінює критично, оскільки ОСОБА_8 перебуває в дружніх відносинах з обвинуваченим, а ОСОБА_24 взагалі є його дружиною. Потерпіла ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_8 конфліктують між собою, на даний час між ними є спір щодо спадщини, про що свідок пояснила в судовому засіданні, їх покази не узгоджуються між собою, а також спростовуються поясненнями потерпілої, свідка ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_4 , а також наявними матеріалами справи. Їх пояснення свідчить про те, що в такий спосіб вони намагаються вигородити ОСОБА_4 , щоб обвинувачений уник покарання за вчинений злочин.

В судовому засіданні стороною захисту адвокатом ОСОБА_5 надані клопотання про визнання доказів недопустимими, а саме: висновку експерта № 12-14/49-ЛЗ/20, мотивуючи тим, що слідчим експерту на дослідження надано медичну документацію, яка отримана в порядку не передбаченому КПК України, наслідком чого є формування висновку експерта з порушенням вимог чинного законодавства; слідчі експерименти, проведені 10.03.2020 року за участі потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 та їх результати (протоколи проведення слідчих експериментів та DVD-R диски з записами слідчих дій, оскільки під час їх проведення слідчим грубо порушено норми КПК України, а саме слідчі експерименти були проведені за участі потерпілої ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_7 та іншої особи ОСОБА_26 . Вказані дані про особу ОСОБА_26 не відповідають вимогам КПК України, так як не зазначено повністю його ім`я та по батькові, не вказана дата народження та місце проживання, що унеможливлює ідентифікацію учасника даних слідчих дій. Також ОСОБА_26 не було роз`яснено його права та обов`язки, визначені КПК України. Крім того безперервна фіксація слідчих дій здійснювалась на мобільний телефон Galaxy А50, але жодної вказівки на те, що відеозапис додається до протоколу не зазначено. Також, оскільки фіксація слідчих дій здійснювалась на мобільний телефон, то DVD-R диск, який є додатком до протоколу ніяк не може бути оригінальним примірником технічного носія інформації зафіксованої процесуальної дії. Крім того, в протоколі проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_7 від 10.03.2020 року та в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.03.2020 року за участі потерпілої ОСОБА_6 містяться протиріччя щодо початку та закінчення проведення слідчих дій, оскільки в один і той же час проводяться дві слідчі дії, однією і тією ж особою, але в різних кабінетах, тому такі протиріччя ставлять під сумнів взагалі проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_7 10.03.2020 року. Також на думку сторони захисту, залучення органом досудового розслідування в якості свідка ОСОБА_7 є грубим порушенням вимог КПК України, так як не може бути у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення свідком особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо недопустимості висновку судово-медичної експертизи № 12-14/49-ЛЗ/20, суд виходить з того, що за п. 3 ч. 2 ст. 56 КПК України під час досудового розслідування потерпілий має право подавати докази на підтвердження своєї заяви, а за приписами ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Оскільки потерпіла скористалася своїм правом та самостійно надала відповідні медичні документи, у органу досудового розслідування були відсутні правові підстави для ініціювання такого заходу забезпечення кримінального провадження, як тимчасовий доступ до таких медичних документів. Тимчасовий доступ до речей і документів, відповідно до ст. 131 КПК України, відноситься до заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, за умови неможливості отримати речі і документи без застосування такого заходу (ч. 4 ст. 132 КПК України).

Таким чином, отримання слідчим медичної документації ОСОБА_6 у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, не може вважатися істотним порушенням прав обвинуваченого.

На переконання суду висновок експерта № 12-14/49-ЛЗ/20, наданий на підставі ухвали слідчого судді, відповідає вимогам ст.ст. 101-102 КПК України, повністю узгоджується із зібраними по справі доказами, підстави для визнання його недопустимим доказом, згідно ст.ст. 86-87 КПК України, відсутні.

Щодо визнання недопустимими доказами протоколів слідчих експериментів від 10.03.2020 року за участі потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 та DVD-R дисків з записами слідчих дій, то суд погоджується з такою позицією сторони захисту, та визнає їх недопустимими, оскільки при проведенні вказаних слідчих дій слідчим були порушені вимоги ст. ст.103, 104, 105, 107, 223, 240 КПК України, зокрема, як вбачається зі змісту протоколів проведення слідчих експериментів від 10.03.2020 року за участі потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 , вказані слідчі дії проводилися за участі іншої особи ОСОБА_26 . Проте, в протоколах відсутні анкетні дані відносно цієї особи, не вказано місце її проживання, не роз`яснені права та обов`язки, визначені КПК України. Окрім цього, зазначено, що під час проведення вказаних слідчих дій було застосовано відеозйомку на мобільний телефон Galaxy А50 та додатком до протоколів проведення слідчих експериментів від 10.03.2020 року є відеозапис процесуальних дій, зафіксованих на DVD R дисках, проте жодних зазначень, що відеозапис додається до протоколу в ньому не вказано. Також, в якості доказів стороною обвинувачення надані носії інформації DVD-R диски із фіксуванням проведення слідчих експериментів за участі потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 від 10.03.2020 року, які не є оригінальними примірниками технічних носіїв інформації, оскільки за своїм призначенням та технічними параметрами (розміром) DVD-R диск не може бути оригінальним стаціонарним чи зйомним носієм інформації у мобільному телефоні, на який здійснювалася фіксація вказаних слідчих дій. Крім того, з протоколу слідчого експерименту від 10.03.2020 року, за участі свідка ОСОБА_7 вбачається, що вказана слідча дія проведена слідчим в період часу з 15-09 години до 15-20 години, за адресою: м. Лозова, вул. Я.Мудрого, 7, каб. 17. Прокурором за клопотанням сторони захисту надано протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.03.2020 року, за участі потерпілої ОСОБА_6 , в якому час проведення слідчим вказаної слідчої дії зазначено з 15-10 години до 15-15 години, місце проведення - приміщення Лозівського ВП, каб. 30. Аналізуючи вказані протоколи, суд приходить до висновку, що проведення двох слідчих дій в один і той же час, однією і тією ж особою, але за різними адресами є фізично неможливим, а тому у суду виникає сумнів у правдивості відомостей, що містяться в протоколі слідчого експерименту від 10.03.2020 року, за участі свідка ОСОБА_7 та у допустимості даних протоколу у якості доказу у кримінальному провадженні. Щодо доводів слідчого, про те, що 10.03.2020 року ним було проведено підряд три слідчі дії, а саме слідчий експеримент за участі потерпілої ОСОБА_6 , за участі свідка ОСОБА_7 та впізнання особи за фотознімками, тому під час складання протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ним було допущено технічну помилку в зазначені часу проведення даної слідчої дії суд відноситься критично, оскільки слідчий, який був допитаний в судовому засіданні не зміг вказати час проведення вказаної слідчої дії, а лише зазначив, що пред`явлення особи для впізнання за фотознімками проводилося до проведення слідчих експериментів за участі потерпілої та свідка. Крім того, як пояснив свідок у судовому засіданні, участі в проведенні слідчого експерименту 10.03.2020 року вона не брала. На підтвердження своїх доводів щодо наявності в протоколі проведення слідчих експериментів підпису сторонньої особи, стороною захисту належних та допустимих доказів не надано.

Щодо порушень на думку сторони захисту вимог КПК при залученні в якості свідка ОСОБА_7 , суд зазначає наступне.

Згідно ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань. Крім того, в даній статті є вичерпний перелік осіб які не можуть бути допитані як свідки. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження свідок ОСОБА_7 не входить до даного переліку, який передбачений ч.2 ст. 65 КПК України.

Набуття особою процесуального статусу потерпілого здійснюється лише на підставі вільного волевиявлення особи, яке відбувається в активній формі.

За відсутності волевиявлення на визнання особи потерпілим у кримінальному провадженні така особа не може бути визнана потерпілим. У разі необхідності вона може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого про вчинення кримінального правопорушення, яку той має подати до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, протягом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення певного кримінального правопорушення. Тому у випадках вчинення кримінальних правопорушеннь, передбачених ст. 477 КПК України, слідчий, прокурор, суд не мають права за своєю ініціативою, без попередньо отриманої заяви такої особи, визнавати її потерпілим.

Свідок ОСОБА_7 під час допиту в судовому засіданні вказала, що відмовилась від будь-який претензій відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування та не має претензій на час судового розгляду, а тому суд не вбачає в діях органу досудового розслідування порушень вимог кримінально-процесуального законодавства.

У відповідності до статей 84, 94 КПК України суд оцінює докази, якими є показання, речові докази, документи і висновки експертів з точки зору достатності, допустимості, достовірності перевіряючи при цьому законність отримання доказів виходячи з порядку їх отримання закріпленому в КПК України.

Відповідно до частини першої статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, зважаючи на те, що вказані докази були отримані слідчим не у порядку, встановленому законом їх слід визнати недопустимими, що виключає можливість прийняття їх до уваги при ухваленні вироку.

Відповідно до ч. 5 ст.101 КПК України висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом не допустимими.

Як вбачається з висновку експерта №12-14/57/20 від 16.03.2020 року, зокрема у вихідних даних експерт посилався на покази, надані свідком ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту 10.03.2020 року, тобто висновок ґрунтується на доказах, які визнані судом не допустимими.

Отже, висновок №12-14/57/20 від 16.03.2020 року є недопустимим доказом відповідно до ст. 86 КПК України, як такий, що отриманий з порушенням КПК України.

Визнання вказаних доказів недопустимими не потягло визнання інших досліджених судом доказів недопустимими, які в свою чергу є достовірними, належними та достатніми для встановлення всіх обставин справи та висновку про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому кримінальному правопорушенні поза розумним сумнівом.

Суд критично відноситься та не приймає до уваги невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, вважаючи, що він у такий спосіб намагається ухилитися від покарання. Вина обвинуваченого доведена показаннями потерпілої ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_7 , остання є безпосереднім очевидцем події, які узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Як було встановлено судом під час судового розгляду і даний факт підтвердив обвинувачений, що дійсно між потерпілою та ним був конфлікт, обвинувачений виштовхував потерпілу та свідка з території домоволодіння, хоча на той час вони вже припинили вчиняти протиправні дії, лише виражалися нецензурно, хапав їх за ноги, в результаті чого вони падали, застосовував до них силу. Як він пояснив в судовому засіданні, коли потерпіла та свідок лежали на снігові, він їх схопив за груди і притиснув до землі, таким чином він намагався їх заспокоїти. Посилання обвинуваченого, щодо нанесення йому ударів з боку потерпілої, не заслуговують на увагу, так як в судовому засіданні не встановлено вчинення потерпілою протиправних дій щодо обвинуваченого, доказів наявності у обвинуваченого тілесних ушкоджень не надано.

Стаття 91 КПК України визначає обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується сукупністю узгоджених між собою доказів, які були досліджені в ході судового слідства, та які повністю підтверджують пред`явлене обвинувачення, а тому суд знаходить вину обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведеною, а скоєне ним підлягаючим кваліфікації за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним проступку, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, є кримінальним проступком.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, працює слюсарем-ремонтником в філії Панютинський вагоноремонтний завод АТ «Укрзалізниця», за місцем роботи характеризується позитивно.

Згідно досудової доповіді Лозівського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 26.06.2020 року, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення є середнім, ризик небезпеки для суспільства середній.

Відповідно до вимог ст.ст. 66, 67 КК України обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Із урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність обставин, які пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, обставин скоєння кримінального правопорушення та відношення до скоєного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства і призначає покарання ОСОБА_4 в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді штрафу, оскільки на переконання суду призначення йому більш суворого покарання не буде відповідати меті покарання. Саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 судом не обирався.

Судові витрати на залучення експертів та речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 371, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Заходи забезпечення кримінального провадження не обирати.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1