УХВАЛА

13 квітня 2021 рокум. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області, в особі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_3 (далі прокурор), обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час розгляду кримінального провадження №0001329 від 05.03.2019 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 187, ч. 1 ст. 121 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Рівненським міським судом Рівненської області розглядається обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор подала клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 . Вказала, що наявність ризиків, які були підставою для застосування останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України не перестали існувати. Враховуючи що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 121 КК України, їх тяжкість, наявність вказаних ризиків, відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, просила клопотання задоволити, і більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 не заперечували проти задоволення клопотання.

За положенням ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Прокурором не доведено про існування ризиків передбачених п.п. 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Щодо існування ризику передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, суд вважає такі дії вірогідними, з огляду на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає до 10 років позбавлення волі, обставини вчинення кримінальних правопорушень, відсутність доказів про існування у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому колегія суддів виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризику передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

В своїх рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 40107/02 від «10» лютого 2011 року по справі «Харченко проти України», п. 80; за скаргою № 20808/02 від 04.03.2010 р. у справі «Шалімов проти України», суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…».

З огляду на існування ризику передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, обставини вчинення кримінальних правопорушень та їх суспільну небезпечність, тяжкість кримінального правопорушення відсутність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків та стримуючих факторів, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів суд не вбачає, а тому враховуючи також думку сторони захисту, які щодо задоволення клопотання не заперечували, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177,178, 183, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Донецьк, раніше судимому, строк тримання під вартою до 11.06.2021 без визначення розміру застави.

Обвинуваченого утримувати в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, надіслати начальнику Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор».

Ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можна оскаржити до апеляційного суду - протягом п`яти днів з дня її оголошення;

Суддя ОСОБА_1