Дата документу 14.06.2021 Справа № 337/3528/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 337/3528/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1175/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 14 червня 2021року у закритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0001124 від 21.06.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на теперішній час продовжують існувати, а жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти цим ризикам.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до 12 липня 2021 року включно. Приймаючи таке рішення, суд зазначив, що на теперішній час не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе запобігти цим ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, зазначає, що на протязі судового процесу стороною обвинувачення і судом були допущені суттєві процесуальні порушення, які спотворюють факти і порушують його права як обвинуваченого. Зокрема, суд бере до уваги доводи і клопотання тільки прокурора, а заяви сторони захисту судом не розглядаються або відмовляються. Вказує, що суд позбавляє його права на захист, а саме: необґрунтовано позбавлено його право на ознайомлення з документами, речовими доказами, з матеріалами кримінальної справи. З цього приводу ним та адвокатом заявляються відводи суду, однак суд залишає їх без розгляду. Ризики, про які зазначає прокурор не підтверджені доказами. Зазначає, що має постійне місце мешкання, задовільний стан здоров`я, був працевлаштований, має на утриманні хвору матір. Просить скасувати ухвалу про закінчення судового слідства та поновити його, прийняти рішення щодо зміни йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, щодо ознайомлення його з матеріалами справи.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового засідання не з`явився, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Адвокат підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.ст. 331, 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, заявлених прокурором у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів виходить з наступного.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Беззаперечні відомості щодо наявності судимостей у ОСОБА_7 , зокрема за вчинення аналогічних злочинів, тяжкості вчиненого злочину, очікуваного покарання, поряд із відсутністю даних про усталені, міцні соціальні зв`язки, судова колегія знаходить заявлені прокурором ризики переховування від суду та, як наслідок, перешкоджання встановленню істини по справі, доведеними.

Також перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 може негативно впливати на хід судового розгляду та незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні шляхом погроз або умовлянь схилити їх до дачі неправдивих показів щодо обставин кримінального правопорушення, що вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, тим самим перешкодить кримінальному провадженню.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності із очікуваним покаранням збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тобто ці обставини у своїй сукупності є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

З цього питання, колегія суддів зауважує, що за аналогічні злочини ОСОБА_7 вже притягувався до кримінальної відповідальності, а подальша протиправна поведінка вочевидь засвідчує існування ризику вчинення нового кримінального правопорушення.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшилися та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченого, обрання ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Посилання обвинуваченого на наявність у нього постійного місця мешкання, матері похилого віку, а також те, що він був працевлаштований, не здатні спростувати висновок суду стосовно недоцільності застосування альтернативного запобіжного заходу.

Посилання обвинуваченого на не ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження не впливає на законність ухвали, що оскаржується.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 12 липня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4