Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

04 березня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2021 року, якою продовжено ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0000122,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2021 року продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на строк 60 днів, тобто до 17 квітня 2021 року.
Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби.
Мотивував своє рішення щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 суд тим, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та на даний час не зменшились і продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також свідків у даному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 просить вказану ухвалу скасувати.
Апелянт, покликавшись на рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року №1-р/2017, зазначив, що строк тримання під вартою його підзахисному був продовжений без відповідного клопотання прокурора, а, це, на його думку, є підставою для скасування цього рішення.
При цьому, захисник заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки зміст оскаржуваного рішення став йому відомий лише 24.02.2021 після його опублікування в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно припису ч.4 ст.422-1 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Зважаючи на те, що захисник в апеляційній скарзі не порушує питання про розгляд його скарги за участю сторін кримінального провадження, тому апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, ставлячи вимогу про скасування даної ухвали, захисник послався на рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року №1-р/2017 та зазначив, що місцевий суд не мав підстав для продовження строку дії запобіжного заходу, оскільки прокурором не було подано клопотання про продовження строку тримання під вартою.
Проте з такими доводами апелянта колегія суддів погодитись не може.
Частина 3 ст.331 КПК імперативно встановлює, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тобто вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому до спливу продовженого строку є обов`язком, а не правом суду. При цьому, законодавець не встановлює обов`язкової вимоги щодо наявності клопотання сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчувався 19 лютого 2021 року, тому, на переконання колегії суддів, місцевий суд правомірно застосував у даному випадку положення ч.3 ст.331 КПК.

При цьому, як слушно зазначив місцевий суд, положення ч.3 ст.331 КПК, не визнавались Конституційним Судом України не законними, вони є чинними на даний час, а тому підлягають застосуванню.

Водночас, у пункті 5 рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року №1-р/2017 зазначено, щоКонституційний Суд України виходить з того, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).

Вказаним рішенням було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України, однак дане рішення жодним чином не стосувалось положень ч.3 ст.331 КПК.

Отже колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що дане рішення Конституційного Суду України стосується виключно питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду продовженням, зміною, обранням запобіжних заходів під час підготовчого судового засідання.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить переконання, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим місцевим судом ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.
Стосовно клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження, то колегія суддів зазначає, що з матеріалів судового провадження, які перебувають у розпорядженні апеляційного суду, не вбачається, що копія оскаржуваної ухвали вручалась захиснику ОСОБА_5 , а тому до моменту її опублікування у Єдиному державному реєстрі судових рішень адвокат не знав мотивів та обґрунтування даного судового рішення, а отже йому слід поновити строк на апеляційне оскарження даної ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Поновити захиснику-адвокату ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2021 року, якою продовжено ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3