КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 03 червня 2021 року, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Петрове Петрівського району Кіровоградської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України,

за участю: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого другого відділу Управління з досудового розслідування військових кримінальних правопорушень Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 13 червня 2021 року включно.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 пред`явлено обґрунтовано підозру у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися, врахував дані про особу підозрюваного у їх сукупності та тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Захисник вважає ухвалу слідчого судді незаконною і необґрунтованою, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам провадження.

Зокрема, зазначає про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні згаданих кримінальних правопорушень. Вважає, що органами досудового розслідування не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою для їх запобігання.

Зауважує, що підозрюваний не ухилявся від слідчого, перебував на самоізоляції у зв`язку з хворобою, після чого самостійно з`явився до органу досудового розслідування. Також, наголошує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється вже понад рік, і підозрюваний мав можливість до застосування відносно нього запобіжного заходу безперешкодно вливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, однак за досить тривалий час від згаданих осіб відповідних заяв про протиправні дії підозрюваного не надходило.

Звертається в апеляційній скарзі увага і на те, що у клопотанні про продовження строку тримання під вартою вказується, що на даний час досліджуються обставини можливої причетності до кримінального правопорушення інших працівників правоохоронних органів, які допомагали ОСОБА_6 у збиранні інформації про потерпілого та його близьких родичів. Також, що на даний час у рамках досудового розслідування не встановлено всіх місць тимчасового проживання та перебування учасників групи осіб, місць здійснення їх протиправної діяльності, місця зберігання знаряддя та засобів вчинення злочинів, а саме: мобільні телефони та сім-карти, речі із символікою СБ України та граната «Ф-1», які використовувались при вчиненні кримінального правопорушення. Разом з тим, захисник зауважує, що у клопотанні про продовження строку досудового розслідування до дванадцяти місяців слідчий не вказував на необхідність проведення слідчих (розшукових) дій направлених на відшукання речей або документів, проведення необхідних слідчих дій для встановлення інших осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення. Навіть відповідно до пред`явленої підозри ОСОБА_6 нібито вчинив згадані кримінальні правопорушення лише за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . При цьому, факт застосування насильства та використання предмету схожого на зброю не доведений у ході досудового слідства.
Також, захисник вважає, що його підзахисний під час примусового приводу незаконно знаходився під вартою.

З огляду на викладене, на переконання сторони захисту застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в повній мірі забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, виступ прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів судового провадження, Центральним апаратом Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 25 лютого 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000803, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України.
ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вимозі передачі чужого майна (вимаганні), поєднаному з погрозою насильства над потерпілим, погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, обмеженням його прав, свобод або законних інтересів, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, службовою особою з використанням свого службового становища, та незаконному викраденні та незаконному позбавленні волі людини, вчинених за корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України.
11 березня 2021 року ОСОБА_6 затримано на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13 березня 2021 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 21 квітня 2021 року, без визначення розміру застави.

Постановою керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 від 17 вересня 2020 року строк досудового розслідування продовжено до трьох місяців.

Ухвалами слідчих суддів від 20 жовтня 2020 року, 14 січня та 13 квітня строк досудового розслідування продовжено, до шести, дев`яти та дванадцяти місяців, відповідно.

13 квітня 2021 року слідчий другого відділу Управління з досудового розслідування військових кримінальних правопорушень Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку тримання під вартою до 13 червня 2021 року включно.

Ухвалою слідчого судді згаданого районного суду від 15 квітня 2021 року клопотання слідчого задоволено.

Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, у порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно з вимогами ст.ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені статтею 219 цього Кодексу.
Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя суду першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України.
Зокрема, слідчий суддядослідивши клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах. Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень. Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, у клопотанні та доданих до нього матеріалах, станом на день розгляду клопотання слідчим суддею, міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри.

Отже, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування стосовно обґрунтованості повідомленої ОСОБА_6 підозри чогось очевидно безпідставного чи недопустимого не встановив.
Колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні слідчим і прокурором доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не відпали та продовжують існувати, і дають підстави для продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, для запобігання зазначеним ризикам, у тому числі у вигляді домашнього арешту.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, у їх сукупності, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, колегія суддів приходить до висновку про доведеність органом досудового розслідування ризику можливості підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_6 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

Наведене нівелює доводи сторони захисту про недоведеність слідчим і прокурором існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний не ухилявся від явки до слідчого та самостійно з`явився до органу досудового розслідування, не свідчать про те, що ОСОБА_6 не може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що підозрюваний уже переховувався від органу досудового розслідування, був відсутній за місцем служби, за адресою реєстрації і фактичного місця проживання, та перебував у розшуку, що підтверджується матеріалами судового провадження.
Крім того, слідчим суддею дотримано вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, якими визначено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , оскільки слідчий і прокурор у повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_6 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_6 , під вартою, матеріали судового провадження не містять.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, у порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.
Керуючись ст.ст. 176 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого другого відділу Управління з досудового розслідування військових кримінальних правопорушень Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 13 червня 2021 року включно, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 757/19995/21-к Справа №11-сс/824/2855/2021 Категорія: ст. 199 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1