Ухвала
Іменем України
20 квітня 2021 року

м. Київ
справа № 167/317/19
провадження № 51-1153 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 січня 2020 року,
встановив:
Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 січня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 січня 2020 року залишено без зміни.
Не погодившись із вироком місцевого суду ОСОБА_4 оскаржив його у касаційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2021 року касаційну скаргу засудженого залишено без руху у зв`язку з невідповідністю такої скарги вимогам ст. 427 КПК України.
Також засудженому було роз`яснено, що у разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.
На виконання вимог ухвали від 22 березня 2021 року, засуджений звернувся з новою касаційною скаргою, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції.

Проте, як убачається зі змісту касаційної скарги, вимог ст. 427 КПК України засудженим не дотримано, вказані в ухвалі недоліки в повному обсязі не усунуто.
Так, у новій касаційній скарзі засуджений повторно просить скасувати лише вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 січня 2020 року, однак не ставить питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції, що суперечить положенням ст. 424 КПК України.
Також, у прохальній частині нової касаційної скарги засуджений знову просить об`єднати вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 березня 2019 року та вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 15 січня 2021 року, призначити остаточне покарання та перерахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.
Таким чином, прохання засудженого до суду касаційної інстанції сформульовані без урахування вимог ст. 436 КПК України.
Крім того, в касаційній скарзі засудженим не зазначено порушень, які, з огляду на положення ст. 438 КПК України, можуть слугувати підставою для скасування чи зміни оскаржуваного ним вироку.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
За таких обставин Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно повернути засудженому на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 вказаного Кодексу.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.

Враховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 січня 2020 року з усіма доданими до неї матеріалами повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3