ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м.ПОЛТАВИ
Справа №553/447/21
Провадження № 1-в/553/91/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника установи виконання покарань ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Полтавської області від 21.10.2015 за ч.1 ст.152, ч.1 ст.187, ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення,

в с т а н о в и в:
До Ленінського районного суду м.Полтави звернувся засуджений ОСОБА_5 із заявою, в якій просить застосувати до нього положення ст.81 КК України, а саме звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком суду.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав заявлені ним вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що став на шлях виправлення, має заохочення та фактично відбув відповідний термін покарання, що визначений ч.3 ст.81 КК України, після 2017 року порушень режиму не допускає та дисциплінарні стягнення на нього з того часу не накладались.

Прокурор проти задоволення клопотання засудженого заперечив за передчасністю, посилаючись на нестабільну поведінку засудженого та ставлення до праці протягом часу відбування покарання.

Представник установи виконання покарань вирішення клопотання залишив на розсуд суду.

З`ясувавши позиції учасників судового розгляду, дослідивши приєднані до подання матеріали та особову справу засудженого, оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.07.2015 ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152, ч.1 ст.187 КК України та йому призначено покарання в порядку ч.1 ст.70 КК України у виді 7 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення покарання за вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.04.2015 ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Вироком колегії суддів Апеляційного суду Кіровоградської області від 21.10.2015, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасований та ухвалено новий, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.152, ч.1 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.04.2015 визначено виконувати самостійно.

Згідно з ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 08.06.2016 засудженому ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 29.03.2015 по 21.10.2015 включно з розрахунку відповідності одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Відповідно до ч.2 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати такі питання, зокрема, - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув, визначений цією нормою строк покарання.

Умовно-дострокове звільнення має важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як визначено статтею 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив
Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Як убачається з приєднаних до справи матеріалів та матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_5 знаходиться в місцях позбавлення волі з 29.03.2015, кінець строку покарання 03.09.2021.

Згідно із наданою характеристикою засудженого ОСОБА_5 , останній за період перебування у ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» стягнень та заохочень не мав.

З 27.11.2015 засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)».

Згідно характеристики засудженого ОСОБА_5 , затвердженої начальником ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)», останній за період відбування покарання характеризується нестабільною поведінкою, за допущені порушення встановленого порядку дванадцять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені, сім разів заохочувався адміністрацією установи. Засуджений намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, виконувати їх законні вимоги, намагається утримувати у чистоті спальне місце. Умисно уникає виконання робіт з самообслуговування, на виробництві установи не працевлаштований, бажання працювати не виявляє, до праці ставиться неоднозначно, до виконання робіт з благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою, бере участь у програмах диференційованого впливу, відвідує виховні заходи і намагається робити вірні для себе висновки.

Рішеннями комісії виправної колонії від 01.06.2017 та 16.03.2018 у зміні умов тримання засудженому відмовлено, як особі, яка не стає на шлях виправлення. Рішенням комісії виправної колонії від 16.05.2019 у поданні матеріалів на умовно-дострокове звільнення було відмовлено як особі, яка не довела своє виправлення.

Станом на 09.02.2021 засудженому визначена оцінка ступеню виправлення «Став на шлях виправлення».

Згідно з довідкою про заохочення та стягнення, складеною адміністрацією установи, ОСОБА_5 за період відбування покарання отримав сім заохочень та дванадцять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності.

За ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 31.01.2020 у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення було відмовлено за передчасністю. Згідно із вказаною ухвалою суду на момент розгляду справи, засуджений намагався стати на шлях виправлення, проте його поведінка була нестабільною.

В судовому засіданні, прохаючи задовольнити клопотання, ОСОБА_5 зазначив, що до відбуття покарання залишився невеликий термін, тому він заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Суд не погоджується із наведеним твердженням засудженого та вказує, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують особу засудженого в цілому.

При вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення і цілі, передбачені ст.50 КК України є досягнутими.

Як убачається з матеріалів особової справи засудженого, протягом усього часу відбування покарання останній характеризувався нестабільною поведінкою та не бажанням працювати, що підтверджується характеристиками від 10.01.2017, 16.03.2018, 16.05.2019 тощо. Після винесення судом рішення про відмову застосування умовно-дострокового звільнення, засуджений ОСОБА_5 стягнень та заохочень не отримував, бажання працювати не виявляє, й матеріали справи не містять достатньо переконливих відомостей про зміну попередньої поведінки засудженого на кращу та його готовності до самокерованої правослухняної поведінки.
Враховуючи наведені обставини, які свідчать про відсутність чіткої тенденції до виправлення засудженого, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення, з огляду на що клопотання засудженого задоволенню не підлягає.

Кер/уючись ст.81 КК України, ст.ст.537,539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування умовно-дострокового звільнення відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів через Ленінський районний суд м.Полтави, а засудженим в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Суддя
Ленінського районного суду м. Полтави М.С. Високих