Справа №949/838/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000229 від 22 травня 2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти середньої-спеціальної, непрацюючого, неодруженого, має статус учасника УБД, раніше несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених частиною 1 статті 185 та частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

В березні місяці 2020 року (точний час і дата досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 , перебуваючи у філії АТ КБ "Приватбанк", що в м. Дубровиця по вул. Макарівська, 7, шляхом зловживання довірою, зареєстрував свій абонентський номер НОМЕР_1 для доступу до картки № НОМЕР_2 з пенсійними нарахуваннями ОСОБА_5 . Так, 06 квітня 2020 року, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , перебуваючи в будинку за місцем свого проживання, використовуючи доступ до рахунку з пенсійними нарахуваннями ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами, здійснив дзвінок на гарячу лінію АТ КБ "Приватбанк" та цим самим перерахував грошові кошти транзакціями (100, 200, 200, 200, 200, 200, 200, 200, 200 грн. 06 квітня 2020 року) з пенсійної картки № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 на рахунок свого знайомого ОСОБА_6 в сумі 1700 грн., чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_5 на вищевказану суму.

Крім того, 24 квітня 2020 року, ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , перебуваючи в будинку за місцем свого проживання, використовуючи доступ до рахунку з пенсійними нарахуваннями ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами, здійснив дзвінок на гарячу лінію АТ КБ "Приватбанк" та цим самим перерахував грошові кошти транзакціями (100, 200, 200, 200, 200 грн. 24 квітня 2020 року) з пенсійної картки № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 на рахунок свого знайомого ОСОБА_6 в сумі 900 грн., чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_5 на вищевказану суму.

Також, 06 травня 2020 року, ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , перебуваючи в будинку за місцем свого проживання, використовуючи доступ до рахунку з пенсійними нарахуваннями ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами, здійснив дзвінок на гарячу лінію АТ КБ "Приватбанк" та цим самим перерахував грошові кошти двома транзакціями (723, 200 грн. 06 травня 2020 року) з пенсійної картки № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 на рахунок свого вітчима ОСОБА_7 в сумі 923 грн., чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_5 на вищевказану суму.

Крім того, ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, повторно, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , перебуваючи в будинку за місцем свого проживання, використовуючи доступ до рахунку з пенсійними нарахуваннями ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами, здійснив дзвінок на гарячу лінію АТ КБ "Приватбанк" та цим самим перерахував грошові кошти однією транзакцією (1000 грн. 06 травня 2020 року) з пенсійної картки № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 на рахунок свого знайомого ОСОБА_6 в сумі 1000 грн., чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_5 на вищевказану суму.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) та таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 185 та частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини. У вчиненому обвинувачений щиро розкаюється.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

Прокурор надав на підтвердження вини обвинуваченого письмові докази, зібрані в ході досудового розслідування, у тому числі характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_4 .

Прокурор в судовому засіданні з огляду на пояснення та докази, зібрані в ході досудового розслідування і досліджені в ході судового розгляду характеризуючі дані обвинуваченого, а також, враховуючи обставини справи, просив суд визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 185 та частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання, передбачене санкцією даної статті, з урахуванням вимог статт 70 Кримінального кодексу України.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, оцінивши у сукупності вищезазначені пояснення, а також дослідивши письмові докази, надані прокурором, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень доведена в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані за частиною 1 статті 185 та частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) та таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, а тому його дії суд кваліфікує за частиною 1 статті 185 та частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 4 Кримінального кодексу України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кримінального кодексу України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до частини 3 цієї ж статті, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, який набрав чинності з 01 липня 2020 року, внесено зміни до Кримінального кодексу України, якими введено такий вид кримінальних правопорушень як кримінальний проступок, визначено строки погашення судимості за цей вид кримінального правопорушення, тощо. Також вказаним законом санкція кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Крмиінального кодексу України викладена в іншій редакції, що відповідно відносить вказане кримінальне правопорушення до кримінальних проступків.

Санкція частини 1 статті 185 Кримінального кодексу України (в редакції зазначеного закону) передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог статті 12 Кримінального кодексу України відносяться до кримінальних проступків (частина 1 статті 185 Кримінального кодексу України) та нетяжких злочинів (частина 2 статті 185 Кримінального кодексу України), дані про особу обвинуваченого, його характеристику за місцем проживання, негативне ставлення до скоєного, щире каяття, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра.

Також суд враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України пом`якшують покарання, суд відносить те, що обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину та добровільно вішкодував завдані збитки.

Обставиною, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.

При призначенні покарання суд також враховує і думку потерпілого ОСОБА_5 , який в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі, претензій майнового характеру до обвинуваченого не має та просить суд обвинуваченого суворо не карати.

Слід зазначити, що як передбачає стаття 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Також суд враховує практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові по справі №634/609/15-к від 01 лютого 2018 року, згідної якої поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 Кримінального кодексу України), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 Кримінального кодексу України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Отже, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який щиро розкаявся у вчиненому, з урахуванням вищенаведених пом`якшуючих обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 185 Кримінального кодексу України, з урахування вимог частини 3 статті 5 Кримінального кодексу України та в межах санкції частини 2 статті 185 Кримінального кодексу України, за якими кваліфікуються його дії та остаточне покарання призначити з врахуванням вимог частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України та вважає за можливе застосувати статтю 75 Кримінального кодексу України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та призначенням обов`язків, передбачених статтею 76 Кримінального кодексу України.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 368, 370, 371, 374, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання - 1 (один) рік обмеження волі.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання - 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання - 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік з покладенням відповідно до частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази:

- мобільний телефон марки "Nokia RM-1190", що знаходиться на зберіганні у ОСОБА_4 - повернути власнику ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького
районного суду ОСОБА_1