Справа № 278/1650/20
В И Р О К
Іменем України

11 березня 2021 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця строкової служби військової частини НОМЕР_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК),

в с т а н о в и в:

8 квітня 2020 року близько 23 години у дворі будинку АДРЕСА_2 та області між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник конфлікт з приводу проходження ними військової служби, під час якого у ОСОБА_4 виник умисел на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи цей умисел, ОСОБА_4 у вказаний час та місці раптово наніс ОСОБА_6 один удар правою долонею по лівій частині обличчя, від якого останній втратив свідомість та впав на грунтове покриття. Внаслідок нанесеного ОСОБА_4 удару ОСОБА_6 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової та лицевої травми.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому діянні визнав повністю, підтвердив вищенаведені обставини, у вчиненому кається.
Беручи до уваги, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорювалися, суд на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) визнав їх встановленими в судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують його особу.
Таким чином суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного діяння доведена, і кваліфікує його за ч. 1 ст. 121 КК як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК, є умисним тяжким злочином проти здоров`я особи, обвинувачений вчинив один епізод такого діяння.
ОСОБА_4 не судимий (попередня судимість за вироком від 21.11.2017, яким неповнолітнього ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 122 КК до 1 року позбавлення волі та звільнено від відбування покарання за амністією, погашена), неодружений, проходить строкову військову службу, по службі характеризується в цілому задовільно.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне усунення завданої шкоди, оскільки потерпілий запевнив, що витрати на відновлення його здоров`я, а також моральну шкоду обвинуваченим відшкодовано в повному обсязі, останнього він вибачає, жодних претензій до нього не має. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.
Враховуючи наведене, санкцію ч. 1 ст. 121 КК, суд призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк, який просив призначити прокурор. Разом з цим, враховуючи особу обвинуваченого (несудимий, на даний час проходить строкову військову службу, тобто в умовах обмеження вільного пересування, по службі характеризується задовільно), відсутність обтяжуючих та наявність трьох пом`якшуючих покарання обставин, позицію потерпілого та його представника, які просили не позбавляти обвинуваченого волі, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не є суспільно небезпечним, і його виправлення й перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК звільняє обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю, достатньою для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов потерпілого за його клопотанням, виходячи із закріпленої у ст. 26 КПК загальної засади кримінального провадження диспозитивності, суд залишає без розгляду. Дані щодо судових витрат та речових доказів відсутні.
Підстав для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням протягом трьох років іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на його користь 56047,64 грн матеріальної шкоди та 300000 грн. моральної шкоди залишити без розгляду.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Потерпілий, його представник та захисник мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1