Справа № 346/2117/20
Провадження № 11-кп/4808/44/21
Категорія ч.2 ст.240 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000374 за апеляційною скаргою прокурора Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України (в редакції на 30.04.2020 року), і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 (шість тисяч вісімсот) гривень.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Зокрема, речові докази:

- екскаватор (трактор навантажувач) марки «ЕО 2621 В 3», реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", та свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_2 , передані на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_8 , ухвалено повернути власнику цього майна ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_2 ;

- вантажний автомобіль марки «ЗИЛ 130», реєстраційний номер « НОМЕР_3 », та свідоцтво про його реєстрацію серії № НОМЕР_4 , передані на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_8 , ухвалено повернути останньому як власнику;

- поліетиленовий пакет №4062459 із взірцями піщано-гравійної суміші з ковша екскаватора «ЕО 2621 В 3», реєстраційний номер " НОМЕР_1 ", поліетиленовий пакет №4062460 із взірцями піщано-гравійної суміші з кузова вантажного автомобіля марки «ЗИЛ 130», реєстраційний номер " НОМЕР_3 ", та поліетиленовий пакет №4132001 із взірцями піщано-гравійної суміші з місця видобування піщано-гравійної суміші, які передано на зберігання відповідальній особі за зберігання речових доказів Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, ухвалено знищити;

- DVD диск з відеозаписом з нагрудної камери працівника Коломийського ВП ГУНП, який знаходиться при матеріалах кримінального провадження, ухвалено зберігати при цих матеріалах, наявних в Коломийській місцевій прокуратурі.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 здійснював незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, чим порушив правила використання надр.

Злочин вчинено за наступних обставин.

30.04.2020 року близько 10 год. ОСОБА_8 умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, без передбачених законом дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, діючи всупереч вимогам чинного законодавства, за допомогою екскаватора марки «ЕО-2621 В-3» заводський № НОМЕР_5 , реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який належить на праві власності ОСОБА_10 , здійснив незаконне видобування піщано-гравійної суміші, яка відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, з прибережної території річки Пістинька, яка відноситься до малих річок в с. Спас Коломийського району Івано-Франківської області. Добуту обвинувачений суміш навантажив у належний йому вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ», модель «554М», номерний знак « НОМЕР_3 », яким керував ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , вважає вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2020 року таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційних доводів, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції в порушення ст. 100 КПК України, не конфіскував вантажний автомобіль марки «ЗИЛ 130», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який є знаряддям вчинення злочину та повернув його власнику обвинуваченому ОСОБА_8 . Таким чином, суд не застосував норму закону, яка підлягала до застосування у частині конфіскації знаряддя вчинення злочину.

Просив вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2020 року скасувати в частині конфіскації знаряддя вчинення злочину. Ухвалити новий вирок, яким вантажний автомобіль «ЗИЛ-130» реєстраційний номер НОМЕР_3 конфіскувати в дохід держави, свідоцтво серії № НОМЕР_4 про реєстрацію автомобіля ЗИЛ-130 реєстраційний номер НОМЕР_3 зберігати при матеріалах справи. В решті вирок залишити без змін.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги;

- обвинувачений ОСОБА_8 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.240 КК України не оскаржуються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом, на підставі ст. 100 КПК України, конфіскації вантажного автомобіля «ЗИЛ-130», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який є знаряддям вчинення злочину, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Так, відповідно до ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За положеннями п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Пунктом 1 ч. 9 ст. 100 КПК України передбачено, що гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертається власнику (законному володільцю).

Згідно фактичних обставин кримінального провадження ОСОБА_8 за допомогою екскаватора марки «ЕО-2621 В-3» заводський № НОМЕР_5 , реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який належить на праві власності ОСОБА_10 , здійснив незаконне видобування піщано-гравійної суміші, яка відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення. Добуту суміш обвинувачений навантажив у належний йому вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-ММЗ», модель «554М», номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_11 .

Суд першої інстанції в резолютивній частині вироку вирішив, зокрема, вантажний автомобіль марки «ЗИЛ 130», реєстраційний номер « НОМЕР_3 », повернути ОСОБА_8 як власнику, мотивуючи тим, що цей автомобіль не був безпосереднім знаряддям вчинення злочину, а мав бути використаний іншою особою лише для майбутнього перевезення вже видобутих обвинуваченим корисних копалин, однак, навіть таке перевезення здійснене не було внаслідок припинення злочину.

Верховний Суд у справі № 723/1280/20, провадження № 51-4613км20 прийшов до висновку, що склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України, не передбачає кримінальну відповідальність за перевезення незаконно видобутих корисних копалин, тому автомобіль, яким обвинувачений їх перевозив, не є знаряддям вчиненого злочину у зв`язку із чим посилання прокурора на ч. 9 ст. 100 КПК України, як на підставу для конфіскації автомобіля, визнані такими, що не ґрунтуються на законі.

Зважаючи на те, що вантажний автомобіль марки «ЗИЛ 130», реєстраційний номер « НОМЕР_3 » не був використаний для виконання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, не є знаряддям його вчинення, а тому не підлягає конфіскації на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Водночас, згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».

Зокрема, порушення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції через застосування конфіскації, яка формально ґрунтувалася на положеннях національного закону, але за обставин конкретної справи була визнана «неспівмірною», оскільки покладала на заявника «надмірний індивідуальний тягар», було встановлено у справі «Ісмайлов (Ismayilov) проти Російської Федерації» від 06 листопада 2008 року.

Отже, при застосуванні конфіскації майна в кожному конкретному випадку суд має не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».

В даному провадженні обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим за засуджено за ч.2 ст. 240 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 6 800 грн., яке істотно нижче ніж вартість предмета конфіскації вантажного автомобіля «ЗИЛ-130», реєстраційний номер НОМЕР_3 , тобто вони є не співрозмірними між собою. Таким чином, колегія суддів вважає, що застосування конфіскації на вантажний автомобіль «ЗИЛ-130», реєстраційний номер НОМЕР_3 , становитиме непропорційне втручання в право його власника на мирне володіння майном, гарантованого ст.1 Протоколу №1 до Конвенції.

Аналогічні правові позиції Верховним Судом зазначено у справі №366/3484/16-к; провадження № 51-2913 км 18 постанова від 19 лютого 2019 року, у справі №133/2968/18; провадження №51-5223км19 постанова від 28 квітня 2020 року.

Зважаючи на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених судом першої інстанції у кримінальному провадженні не виявлено, законних підстав для скасування вироку суду в частині вирішення питання щодо речових доказів, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5