№ 336/3397/21
н/п 1-кп/336/509/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2021 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000050 від 12.02.2015 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Генічеськ Херсонської області, громадянина України, не одруженого, з середньою технічною освітою, який не має на утриманні малолітніх дітей, військовослужбовця строкової служби (на час вчинення правопорушення), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ч. 3 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», громадянина ОСОБА_5 , 09 жовтня 2013 року призвано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та пройшовши ВЛК був визнаний придатним до військової служби, у зв`язку з чим направлений для проходження військової служби до військової частин НОМЕР_1 Національної гвардії України. Наказом командира військової частини (по стройовій частині) №200 від 10 жовтня 2013 року Національної гвардії України молодший сержант ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та призначений на посаду гранатометника 2 відділення 2 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, постановлена на всі види забезпечення цієї ж частини. Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем строкової служби, молодший сержант ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Молодший сержант ОСОБА_5 , достовірно знаючі свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

В період часу з 22 листопада 2014 року по 01 грудня 2014 року молодший сержант строкової служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_5 перебував у відпустці, після чого проходив лікування у медичному комунальному закладі Генічеська ЦРЛ Генічеської районної ради Херсонської області та 13 грудня 2014 року без поважних причин не з`явився вчасно з лікувального закладу до вказаної військової частини з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби. При цьому, будь яких підтверджуючих документів щодо поважності причин відсутності на службі ОСОБА_5 командуванню частини не надав.

Реалізуючи свій умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України молодший сержант ОСОБА_5 , в порушення статутних вимог, 13 грудня 2014 року без поважних причин не з`явився вчасно з лікувального закладу до місця служби військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

В період з 13 грудня 2014 року по 12 березня 2021 року молодший сержант ОСОБА_5 без поважних частин обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його виконання з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього. В подальшому, 12 березня 2021 року військовослужбовець ОСОБА_5 самостійно прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , де він повідомив про викладені вище обставини та продовжив проходження військової служби.

Таким чином обвинувачений, будучи військовослужбовцем строкової служби, не з`явився вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу, тривалістю понад один місяць, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.
28 квітня 2021 року у даному кримінальному провадженні між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 468, 469, 470,472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою підозрюваний беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, вчиненого ним за обставин врученого йому обвинувального акту. В угоді на виконання вимог ст. 472 КПК України викладено формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст.407 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального провадження.

Також сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, а саме за ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України сторони вважають за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Крім того, в угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому та його захиснику.

Розглядаючи, в порядку встановленому п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до вимог ст.ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.

Прокурор та захисник в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди про визнання винуватості дотримані вимоги і правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, не заперечували проти затвердження даної угоду і призначення обвинуваченому узгодженого в угоді покарання та інші, передбачені угодою заходи.

Обвинувачений в судовому засіданні також просив суд вказану угоду затвердити, із визначеним угодою покаранням він згодний.

Крім того, при вирішенні питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд враховує, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_5 свою винуватість визнав, відповідно до вимог ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

В ході судового розгляду встановлено, що укладення угоди про визнавання винуватості між прокурором та підозрюваним є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання вини, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч. 5 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Перевіряючи угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд приходить до висновку, що умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених положеннями ст. 65 КК України, а тому вважає за можливе затвердити угоду, визначивши іспитовий строку тривалістю один рік та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись вимогами ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 28.04.2021 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000050 від 12.02.2015 року, укладену між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного судом покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, поклавши на нього передбачені ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржено з передбачених ст. 394 КПК України підстав до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1