Справа № 202/4940/21
Провадження № 1-кс/202/4164/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А
26 серпня 2021 року м. Дніпро
Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0002958 від 23.12.2016 року, -
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений на будинок АДРЕСА_1 .
Клопотання про скасування арешту обґрунтовано тим, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002958 від 23.12.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, був накладений арешт на будинок АДРЕСА_1 . На теперішній час рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 6 листопада 2019 року за ним, ОСОБА_3 , визнано право власності на 1/2 частину вказаного будинку. Наявність арешту перешкоджає йому поновити за собою право власності на зазначене майно.
В судовому засіданні ОСОБА_3 своє клопотання підтримав.
Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання та скасування арешту будинку не заперечувала, відзначивши, що кримінальне провадження №0002958 закрито, отже потреба в арешті майна відпала.
Слідчий суддя, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, які були надані для огляду в судовому засіданні, слідчий суддя приходить до висновку, що дане клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне:
Слідчим суддею встановлено, що Індустріальним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002958 від 23.12.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, яке було розпочато на підставі заяви ОСОБА_3 про шахрайське заволодіння його майном.
В рамках даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11 серпня 2017 року був накладений арешт на будинок АДРЕСА_1 .
Як убачається зі змісту ухвали слідчого судді про накладення арешту, накладаючи арешт на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя виходив з того, що вказаний будинок, відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, має значення речового доказу у кримінальному провадженні.
Вирішуючи питання про скасування арешту, слідчий суддя виходить з того, що за положеннями частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Частиною другою статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).
Так, за приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до частини другої статті 173 КПК України слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Як зазначено ОСОБА_3 , рішенням суду за ним визнано право власності на частину будинку АДРЕСА_1 .
Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, 30 квітня 2020 року слідчим ОСОБА_5 була винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Таким чином, враховуючи, що на сьогодні кримінальне провадження, для забезпечення якого накладався арешт, закрито, прокурор у судовому засіданні проти скасування арешту не заперечувала, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання та скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11 серпня 2017 року на будинок АДРЕСА_1 в виді заборони його відчуження.
Керуючись ст. ст. 174, 369-372 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0002958 від 23.12.2016 року задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2017 року (справа № 202/5241/17, провадження № 1-кс/202/1590/2017) на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 із забороною його відчуження.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1