Справа № 750/7543/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/270/21
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

слідчої ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , громадянину України, не працюючому, неодруженому, раніше неодноразово судимому, останній раз 15 червня 2016 року Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 2 ст. 121 КК України на 8 років позбавлення волі, обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 07 вересня 2021 року, без визначенням розміру застави.

Задовольняючи клопотання слідчий суддя вказав на обґрунтованість підозр у вчиненні злочину, на наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового слідства та суду, впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати з підстав її незаконності та необґрунтованості, визнати незаконним затримання ОСОБА_6 та негайно звільнити його з- під варти.

Аргументує тим, що слідчим суддею не було перевірено обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувалося затримання та подальше тримання під вартою.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України, хоча подія заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 мала місце була 03.07.2021, а ІНФОРМАЦІЯ_2 остання померла від перитоніту. Отже, логічним є питання сторони захисту, на яких підставах підозрюваний був затриманий у порядку ст. 208 КПК України, що ставить під сумнів законність проведеної слідчої дії.

Слідчим суддею не було надано оцінку доказам, які б підтверджували обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, висновки суду є формальними та не ґрунтуються на належних і допустимих доказах у справі. Три протоколи допиту свідків, які містять суперечності, не можуть бути визнані такими що свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Вказує на те, що на порушення вимог п. 1 ч. 6 ст. 206 КПК України, слідчий суддя не перевірила версію підозрюваного про застосування до нього тиску з боку працівників поліції, катування та примусу надати зізнавальні показання. Після демонстрації слідів катування на тілі ОСОБА_6 , слідчий суддя необґрунтовано відмовила підозрюваному у призначенні негайного судово-медичного обстеження.

На думку сторони захисту, на час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, прокурором не було доведено наявність усіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, що свідчить про безумовне скасування судового рішення.

Заслухавши доповідача, захисника та підозрюваного, які підтримали доводи апеляційної скарги, наполягали на тому,що затримання ОСОБА_6 було незаконним, просили ухвалу слідчого судді скасувати, прокурора та слідчу, які заперечували проти доводів сторони захисту, вказуючи на обґрунтованість підозри та наявність ризиків, якими було викликане обрання найбільш суворого запобіжного заходу, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 підозрюється у тому, що 03 липня 2021 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у кімнаті, 94 будинку, АДРЕСА_2 , у ході конфлікту, що виник з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання тяжких наслідків, умисно ударив лезом ножа в ділянку попереку ОСОБА_10 , якій заподіяв тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення в черевну порожнину, що спричинило інтоксикацію та гнійний перитоніт, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 померла.

За даним фактом 07 липня 2021 року слідчим відділом ЧРУП ГУНП в Чернігівській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002059, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

У порядку ст. 208 КПК України 08 липня 2021 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення був затриманий ОСОБА_6 .

Наступного дня ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні злочину.

На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як на цьому наголошує захисник. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Той факт, що між заподіянням ножового поранення ОСОБА_10 і її смертю через ножове поранення, пройшов проміжок часу, не означає, що затримання відбулося на порушення вимог п. 1 ч. 6 ст. 206 КПК України.

Свідки сусіди ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 прямо вказали на ОСОБА_14 , який проживав з ОСОБА_10 , обоє зловживали спиртними напоями, у період часу з 03.07 2021 на 04.07.2021 у них виник конфлікт з приводу викрадення грошей і ОСОБА_15 порізав. Сусіди бачили ОСОБА_10 блідою та такою, що ледве пересувалася. Мертвою ОСОБА_10 була знайдена у квартирі за місцем проживання тільки 07.07. 2021, при цьому на тілі був виявлений поріз, до заподіяння якого зі слів сусідів причетний саме ОСОБА_6 .

Між заподіянням ножового поранення і смертю потерпілої від поранення, якій не надавалася медична допомога, дійсно існує проміжок часу. Кримінальне правопорушення не було миттєвим, а триваючим, а тому затримання в якості підозрюваного після виявлення трупа потерпілої, не порушує норм кримінально-процесуального закону.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Отже, про подію злочину стало відомо лише після смерті потерпілої, після встановлення особи підозрюваного та місця його перебування, 08 липня 2021 року ОСОБА_6 був цілком правомірно затриманий у порядку ст. 208 КПК України, як особу безпосередньо після вчинення злочину, на яку вказали свідки.

Слідчий суддя правильно встановила, що наведені у клопотанні слідчого доводи свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на початковому етапі досудового розслідування, та виключно для застосування запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

З матеріалів кримінального та судового проваджень вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено безальтернативне покарання від семи до десяти років позбавлення волі, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що раніше він вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи та розуміє тяжкість можливого покарання, підозрюваний може ухилитися від явки до слідчого та суду, не зважаючи на те, що має зареєстроване місце проживання, проживав у потерпілої, схильний до зловживання спиртними напоями, після чого здатен вчиняти сварки, не працює, що ставить під сумнів належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейських Суд з прав людини наголошував, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Будучи обізнаним про місце проживання свідків, підозрюваний має можливість впливати на їх свідчення, з метою їх зміни на свою користь.

Усі наведені захисником доводи, були враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. У даному провадженні ОСОБА_6 підозрюється у спричиненні не менше одного удару ножем потерпілій, від якого наступила смерть ОСОБА_10 , у чому і полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ.

Відповідаючи на питання в суді апеляційної інстанції, підозрюваний ОСОБА_6 підтвердив, що відразу після обрання йому запобіжного заходу до нього прибули експерти, які зняли побої та слідчі, які записали його пояснення і проводиться розслідування, а тому обвинувачення захисника у бездіяльності слідчого судді по заяві його підзахисного, необгрунтовані.

Отже, як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності усі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, особливо з врахуванням характеру кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , його тяжкість та невідворотність наслідків, які наступили, репутація підозрюваного, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Підстав для сумнівів у правильності прийнятого рішення, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404- 405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2021 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18