ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/157/21 Номер провадження 11-кп/814/641/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ
Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника установи
виконання покарань ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 19 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_8 .
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ярмаки Миргородського р-ну Полтавської обл., засудженого 27 червня 2013 року Апеляційним судом Полтавської області за п.10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152, ч.1 ст.185, ч.1 ст.70 КК України на 15 років позбавлення волі, -
звільнено вiд відбування покарання умовно-достроково на 07 місяців 07 днів.
Прийняття такого судового рішення місцевий суд мотивував тим, що поведінка ОСОБА_8 за час відбування покарання була сумлінною, а його ставлення до навчання (за час відбування покарання він здобув повну загальну середню освіту та отримав дві спеціальності) та участь у суспільно-корисній праці протягом усього періоду відбування покарання доводять виправлення засудженого. Водночас судом першої інстанції враховано особу засудженого, який характеризується позитивно, відверто визнав свою провину, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, його молодий вік та незначний строк, який залишився до закінчення відбуття покарання.
В апеляційній скарзі прокурор Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 19 березня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 .

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що з матеріалів вбачається нестабільна поведінка засудженого ОСОБА_8 під час усього періоду відбування покарання та хоча у поведінці засудженого й існують позитивні зміни, наявні заохочення та відсутні незняті, непогашені стягнення, однак це не дає підстави вважати, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку апелянта, суд першої інстанції не надав оцінки та залишив поза увагою поведінку ОСОБА_8 , його ставлення до праці та вчиненого діяння протягом усього строку відбування покарання у цілому.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, засудженого та представника установи виконання покарань, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та особової справи засудженого, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За ч.ч.1,2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_8 24 вересня 2012 року Великобагачанським районним судом Полтавської області засуджено за п.10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152, ч.1 ст.185 КК України та призначено йому покарання за: п.10 ч.2 ст.115 КК України 13 років позбавлення волі; ч.4 ст.152 КК України 11 років позбавлення волі; ч.1 ст.185 КК України 1 рік 5 місяців позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 13 років позбавлення волі (т.1 а.о.с. 37-59).

27 червня 2013 року Апеляційним судом Полтавської області вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області скасовано у частині призначення ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів відповідно до ч.1 ст.70 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань призначено ОСОБА_8 остаточне покарання 15 років позбавлення волі, в іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін (т.1 а.о.с. 95-100).

04 лютого 2016 року Ленінським районним судом м. Полтава зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 12 травня 2010 року по 28 листопада 2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (т.1 а.о.с. 105).

23 вересня 2020 року Ленінським районним судом м. Полтава вирок Апеляційного суду Полтавської області від 27 червня 2013 року приведено у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року, який набрав законної сили 01 липня 2020 року та постановлено вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання за: ч.1 ст.185 КК України на 3 роки обмеження волі; п.10 ч.2 ст.115 КК України на 13 років позбавлення волі; ч.4 ст.152 КК України на 11 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України ухвалено вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання у виді 15 років позбавлення волі (т.1 а.о.с. 118).

25 листопада 2020 року Полтавським апеляційним судом ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 23 вересня 2020 року щодо ОСОБА_8 змінено та визначено йому за ч.1 ст.185 КК України покарання 2 роки 10 місяців обмеження волі. Постановлено вважати засудженим ОСОБА_8 до покарання за п.10 ч.2 ст.115 КК України 13 років позбавлення волі; ч.4 ст.152 КК України 11 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів 15 років позбавлення волі. В іншій частині оскаржувану ухвалу місцевого суду залишено без змін (т.1 а.о.с.130-131).

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 07 травня 2010 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до свого житлового будинку по АДРЕСА_1 , знаючи, що у ньому знаходиться неповнолітня ОСОБА_10 , і маючи на меті вступити з нею у статеві відносини, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, всупереч волі потерпілої, сів поруч з ОСОБА_10 та, застосовуючи фізичну силу, почав обіймати та цілувати ОСОБА_10 , з метою вчиненя з нею насильницького статевого акту, достовірно знаючи, що вона є неповнолітньою. Потерпіла ОСОБА_10 , не бажаючи вступати у статевий зв`язок зі ОСОБА_8 , почала чинити йому опір, відштовхувати його від себе, бити та дряпати його. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, з метою задоволення статевої пристрасті, ОСОБА_8 , розлютившись, кулаком правої руки почав наносити їй удари по голові, від яких ОСОБА_10 закривалась руками. У результаті нанесених ударів неповнолітня ОСОБА_10 впала спиною на підлогу біля дивану, а ОСОБА_8 підвівся та, стоячи з лівого боку від ОСОБА_10 , став наносити їй удари ступнею правої ноги по голові, шиї, тулубу, верхнім та нижнім кінцівкам. Усього ОСОБА_8 наніс потерпілій ОСОБА_10 не менше 55 ударів, які прийшлися в область голови, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, при цьому нанесені їй внаслідок ударів тілесні ушкодження є прижиттєвими.

У результаті застосування фізичної сили ОСОБА_8 подолав опір неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , силою зняв з неї шорти та плавки. Здавлюючи правою рукою шию потерпілої, позбавляючи можливості вільно дихати, тим самим не даючи змоги чинити опір, ОСОБА_8 насильно проти її волі вступив у статеві зносини з неповнолітньою ОСОБА_10 , тобто зґвалтував її.

Реалізуючи свій злочинний умисел на позбавлення життя неповнолітньої ОСОБА_10 , поєднаний із зґвалтуванням, ОСОБА_8 , умисно, відразу після вчинення зґвалтування ОСОБА_10 , пальцями обох рук схопив її за шию, почав здавлювати з достатньою силою та став душити, доки не позбавив її життя.

Пересвідчившись, що потерпіла ОСОБА_10 померла, ОСОБА_8 з метою приховання слідів вчиненого ним злочину та трупу, одягнув на неї плавки і шорти та виніс потерпілу ОСОБА_10 на руках з будинку та заховав її тіло неподалік у ямі для сміття за приміщенням клубу, прикривши труп гілками.

Після вчинення вбивства неповнолітньої ОСОБА_10 , ОСОБА_8 у кімнаті будинку по АДРЕСА_1 , умисно, таємно, шляхом вільного доступу, викрав одну пару золотих сережок з камінцями, вартістю 478 гривень 82 копійок, а також гроші у сумі 50 гривень 25 копійок, на загальну суму 529 гривень 07 копійок та викраденими речами у подальшому розпорядився за власним розсудом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_8 визначено з 12 травня 2010 року, кінець строку покарання 23 жовтня 2021 року.

За матеріалами особової справи засуджений у місцях позбавлення волі знаходиться з 12 травня 2010 року.

ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, два із яких є умисними особливо тяжкими злочинами.

Таким чином, згідно з положеннями п.3 ч.3 ст.81 КК України, ОСОБА_8 відбув третю чверть строку покарання, призначеного судом за умисні особливо тяжкі злочини, що свідчить про наявність передумови (формалізованої підстави) для розгляду питання щодо застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_8 .

З характеристик у матеріалах особової справи вбачається, що на час перебування у ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» ОСОБА_8 характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

Дані характеристики свідчить про пасивну поведінку засудженого на протязі декількох років за час перебування у вказаній вище установі та відповідно не підтверджують наявність ознак сумлінної поведінки та позитивного ставлення засудженого до праці.

3 04 квітня 2014 року ОСОБА_8 відбуває покарання у ДУ «Полтавська виправна колонія (№64).

Згідно з даними останньої характеристики ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» від 09 березня 2021 року за час відбування покарання ОСОБА_8 характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи заохочувався шістнадцять разів за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки, встановлених КВК України та правил внутрішнього і трудового розпорядків, вимог безпеки праці. Засуджений дотримується правомірних взаємовідносин із персоналом установи, виконує їх законні вимоги, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд, виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. За станом здоров`я ОСОБА_8 працездатний, працевлаштований у господарчій обслузі установи на посаді прибиральника службових приміщень, до праці та до виконання покладених обов`язків ставиться сумлінно, з поставленими завданнями справляється, до виконання робіт щодо благоустрою установи виконання покарань відноситься з розумною ініціативою, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до ст.123 КВК України ОСОБА_8 приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення», за час відбування покарання реалізована програма диференційованого виховного впливу «Професія» та «Освіта», засуджений отримав спеціальність електрика та швачки у Полтавському навчальному центрі №64 та здобув повну загальну середню освіту у вечіріній (змінній) школі №1 м. Полтава при установі, заходи виховного впливу відвідує, робить для себе правильні висновки, подає позитивний приклад іншим засудженим, у вільний час відвідує бібліотеку, читає літературу та дивиться телепередачі, негативно ставиться до злодійських традицій, приймає активну участь у суспільному житті колективу відділення.

Згідно зі ст.ст. 110, 112, 113 КВК України підтримує соціальну корисні зв`язки з матір`ю та бабусею шляхом листування, телефонних розмов, отримує від них посилки та передачі.

За вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2020 року майнового позову не має, вину у вчиненому злочині визнав.

За висновком даної характеристики станом на 03 березня 2021 року засуджений довів своє виправлення (а.с.п. 18).

Згідно з даними довідки ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» засуджений ОСОБА_8 має 16 заохочень (30 серпня 2014 року; 30 квітня, 05 листопада 2015 року; 09 квітня, 28 вересня 2016 року; 10 січня, 20 червня, 15 вересня 2017 року; 15 березня, 17 вересня 2018 року; 17 червня, 17 вересня 2019 року; 10 березня, 15 червня, 17 вересня, 15 грудня 2020 року) та не має стягнень (а.с.п. 19-20).

У характеристиці ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» від 23 лютого 2016 року зазначено про передчасність переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації, враховуючи його заяву (т.1 а.о.с. 204). Рішенням комісії установи виконання покарань від 23 лютого 2016 року відмовлено ОСОБА_8 у зміні умов тримання.

Зі змісту характеристики ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» від 01 листопада 2016 року вбачається, що, на думку установи виконання покарань, застосування щодо ОСОБА_8 заміни покарання більш м`яким є передчасним, враховуючи його заяву (т.1 а.о.с. 221), станом на 23 вересня 2016 року засудженому дана оцінка ступеню виправлення «стає на шлях виправлення». Рішенням комісії установи виконання покарань від 01 листопада 2016 року відмовлено у поданні матеріалів щодо ОСОБА_8 про заміну покарання більш м`яким (т.1 а.о.с. 219).

Відповідно до висновку, викладеного у характеристиці ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» від 02 лютого 2018 року, засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, його недоцільно звільнити умовно-достроково на підставі ст.81 КК України (т.1 а.о.с. 245). Рішенням комісії установи виконання покарань від 02 лютого 2021 року відмовлено у поданні матеріалів щодо засудженого про умовно-дострокове звільнення (т.1 а.о.с. 243).

15 листопада 2019 року начальником ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» затверджено характеристику, у якій зазначено, що засуджений за час відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та його можливо звільнити умовно-достроково на підставі ст.81 КК України (т.2 а.о.с. 32). У свою чергу, 19 листопада 2019 року голова спостережної комісії Подільської районної ради м. Полтава та начальник ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» звернулись до суду зі спільним поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 , проте 22 січня 2020 року Ленінським районним судом м. Полтава відмовлено у задоволенні даного подання, враховуючи нестабільну поведінку засудженого під час всього періоду відбування покарання, та зазначено, що хоча у поведінці засудженого й існують позитивні зміні, однак це у повній мірі не дає підстави вважати, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (т.1 а.о.с. 107-108, т.2 а.о.с. 30). 07 травня 2020 року Полтавським апеляційним судом ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 22 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишено без змін (т.1 а.о.с. 114-116).

Згідно з положеннями ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці та навчання є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого, який вчинив злочин у неповнолітньому віці.

При цьому, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку та ставлення до праці за увесь період відбування покарання, а не лише той, що безпосередньо передує вирішенню питання щодо умовно-дострокового звільнення.

Із встановлених вище апеляційним судом обставин вбачається, що у поведінці ОСОБА_8 спостерігаються позитивні тенденції та останній стає на шлях виправлення, однак за увесь час відбування покарання поведінка засудженого не була стабільною та послідовною, про що свідчать посередня характеристика із ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)», де засуджений перебував майже 4 роки, характеристика ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» від 02 лютого 2018 року, за якою засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, його недоцільно звільнити умовно-достроково на підставі ст.81 КК України та відмови комісії установи виконання покарань у застосуванні пільг щодо ОСОБА_8 . У свою чергу, як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_8 працевлаштувався у 2015 році (т.1 а.о.с. 192-193, 206), у той час як знаходиться у місцях позбавлення волі з 2010 року.

Окрім того, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Так, доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджений виправився та у подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий засудженим строк покарання і узгоджується з вимогами ч.3 ст.81 КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_8 є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження та особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

Водночас місцевий суд, зазначаючи у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали про те, що засуджений відверто визнав свою провину та висловив щирий жаль з приводу вчиненого, врахував дану обставину не за увесь період відбування засудженим покарання, залишивши поза увагою те, що ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження щодо нього у судах першої та апеляційної інстанцій з 2010 року по 2013 рік, під час перебування в установі попереднього ув`язнення, строк перебування у якій у подальшому було зараховано у строк відбування покарання засудженому, не визнавав винуватість у вчиненні ним злочинів, зокрема й особливо тяжких, не надав належної оцінки вчиненим діям.

У свою чергу, колегія суддів з огляду на положення ч.2 ст.81 КК України, зауважує, що молодий вік засудженого та незначний строк, який залишився до відбуття покарання не є безумовною та доцільною підставою для застосування щодо ОСОБА_8 положень ст. 81 КК України.

Наведене залишилось поза увагою місцевого суду, який розглядаючи клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, фактично не врахував дані щодо поведінки ОСОБА_8 та його ставлення до праці саме за увесь період відбування покарання та, як наслідок, дійшов помилкового та передчасного висновку про виправлення засудженого.

Отже, ухвала Ленінського районного суду м. Полтава від 19 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 не може вважатись законною і обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нової ухвали, якою у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити з підстав, наведених у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду.

Зважаючи на встановлені вище обставини та відповідні їм правовідносини, апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою.
Керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 19 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4