Дата документу 18.02.2021 Справа № 335/5504/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/661/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/5504/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 04 лютого 2021 року, якою, окрім іншого, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нор-Кянк Вірменія, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду, окрім іншого, продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14, ст.348, ст.257, ч.5 ст.185, ч.5 ст.186, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, на строк до 04.04.2021 року включно.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу скасувати та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_1 з покладенням на обвинуваченого визначених законом обов`язків. Свої вимоги захисник мотивував тим, що обвинувачений вже понад 1 рік та 3 місяці перебуває під вартою, а тому таке тривале тримання його під вартою на даний час є необґрунтованим. Прокурор в клопотанні належним чином не обґрунтував необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , оскільки не навів нових вагомих обставин, які би були підставами для подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Ризики, на які посилався прокурор в клопотанні, будь-якими доказами не доведені. Тяжкість пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення не є достатньою підставою для тримання його під вартою. Натомість обвинувачений раніше не судимий, має родину, цивільну дружину, батьків, сестру та малолітнього племінника, з якими він разом проживає, тобто має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має стабільний заробіток працюючи неофіційно. Крім того, формулювання в обвинувальному акті порушує презумпцію невинуватості особи, оскільки в обвинувальному акті у стверджувальній формі вказано, що ОСОБА_9 вже вчинив злочини. Також до теперішнього часу не встановлено особу обвинувачених, що потягло за собою незаконне тримання під вартою ОСОБА_9 . Під час обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу 28.10.2020 року прокурором було порушено ч.ч.2, 3 ст.184 КПК. Також суд під час розгляду клопотання прокурора проігнорував суттєве погіршення стану здоров`я ОСОБА_9 та необхідність його негайного лікування та дообстеження.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисників, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів вбачається, що в провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.1 ст.14, ст.348, ст.257, ч.5 ст.185, ч.5 ст.186, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 за ст.257, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189 КК, ОСОБА_11 за ст.257, ч.5 ст.186, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189 КК, ОСОБА_12 за ст.257, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189 КК, ОСОБА_13 за ст.257, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189 КК, ОСОБА_14 за ст.257, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189 КК.

В підготовчому судовому засіданні прокурор звернулася до суду з клопотанням, в тому числі, і про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .

Суд, окрім іншого, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , виходив з того, що на даний час продовжують існувати ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, продовжити злочинну діяльність та незаконно впливати на потерпілих і свідків, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти встановленим ризикам.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст.199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Перевіряючи наявність у даній справі ризиків, передбачених ст.177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що ризики того, що обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілих і свідків, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .

На підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, які становлять високий ступінь суспільної небезпеки. За вчинення даних злочинів передбачено покарання лише у виді позбавлення волі.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_9 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Крім того, встановлено, що питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого було вирішено судом під час підготовчого судового засідання. Судовий розгляд у даному кримінальному провадженні не розпочато та потерпілі і свідки судом ще не допитані. А тому з урахуванням зазначеного, а також з огляду на обставини вчинення інкримінованих злочинів, які поставлені у вину обвинуваченому ОСОБА_9 , існує ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, адреси проживання яких відомі.

Також суд першої інстанції правильно визначився з тим, що кількість епізодів злочинної діяльності, які поставлені у провину обвинуваченому ОСОБА_9 , а також відсутність у нього офіційного місця працевлаштування однозначно свідчать про існування ризику того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, на противагу доводам захисника, вважає, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_9 перебувати на волі, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання даних ризиків.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ("Летельє проти Франції").

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні існує справжній суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи. Продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя. Судом першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.

Відомості про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 були предметом перевірки суду першої інстанції, який, виходячи з наявних медичних довідок, дійшов висновку про відсутність даних, які би безумовно унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою. З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Сама по собі тривалість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на що посилався в апеляційній скарзі захисник, не є визначальним критерієм, який впливає на визначення обвинуваченому запобіжного заходу.
Відсутність у обвинуваченого судимостей, його позитивна характеристика за місцем проживання, не перебування на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, наявність родини не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Ці обставини не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання та гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Доводи захисника щодо змісту обвинувального акта не є предметом перевірки у даному провадженні, оскільки не стосуються питання про продовження строку тримання під вартою.
Що стосується заперечень захисника про те, що сама по собі тяжкість інкримінованих обвинуваченому злочинів не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою, то колегія суддів зауважує, що підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 стала не лише тяжкість злочинів, в яких він обвинувачується, а сукупність усіх встановлених у даній справі обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Решта доводів скарги захисника також не впливає на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.
Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції також не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 04 лютого 2021 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4