Номер провадження: 11-сс/813/276/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

заявника ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20.01.2021 про відмову в задоволенні скарги заявника ОСОБА_8 на бездіяльність уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_8 на бездіяльність уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури, яка полягала у невнесенні відомостей до ЄРДР за її заявою від 23.11.2020, яку було зареєстровано за №65612-20вх. від 25.11.2020, про вчинення суддями Приморського райсуду м. Одеси ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також суддями Апеляційного суду Одеської області ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 низки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 27, 33, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 255, ст. 356 КК України.

Мотивуючи своє рішення про відмову в задоволенні зазначеної скарги, слідчий суддя зазначив, що, відповідно до аналізу положень закону, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення щодо діяльності судді, а лише ті з них, які містять достатні відомості про вчинення ним кримінального правопорушення, натомість, якщо у заявах чи повідомленнях немає об`єктивних даних, які б свідчили про ознаки злочину, вони не можуть вважатись такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

В даному випадку слідчий суддя дійшов висновку про те, що зі змісту заяви ОСОБА_8 не вбачається обставин та фактів, які свідчать про наявність в діях вищезгаданих суддів ознак кримінального правопорушення, натомість, доводи заяви ґрунтуються лише на незгоді з прийнятими судовими рішеннями та зводяться до припущень щодо протиправних дій, тобто дії заявника мають ознаки ймовірного прямого тиску на суд та є можливим втручанням у здійснення правосуддя.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_8 не погодилась із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість та постановлення із порушенням норм чинного процесуального законодавства з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що, всупереч встановленого ст. 306 КПК України 72-годинного строку розгляду, розгляд її скарги відбувся лише 20.01.2021, тобто через 48 діб з дня її подання 03.12.2020, при цьому, Приморський райсуд м. Одеси зобов`язаний був невідкладно спрямувати скаргу до апеляційного суду для визначення підсудності у зв`язку із тим, що скарга стосується саме суддів зазначеного суду, натомість, протягом періоду часу з 09 по 24.12.2020 судді Приморського райсуду м. Одеси розглядали самовідводи один одного від розгляду зазначеної скарги та лише 24.12.2020 було спрямовано подання до Одеського апеляційного суду про визначення підсудності вказаної скарги, яка ухвалою від 04.01.2021 була передана на розгляд до Малиновського райсуду м. Одеси;

- слідчий суддя під запис в судовому засіданні від 20.01.2021 наголосив на тому, що зі справою незнайомий та в матеріалах відсутня заява ОСОБА_8 , яка є предметом розгляду, проте, всупереч зазначеним доводам, не ознайомлюючись із матеріалами справи, постановив рішення про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури;

- всупереч наявності рішення Конституційного суду України від 17.06.2020 №4-р(II)/2020 про визнання неконституційними положень кримінального процесуального закону, зокрема, ч. 3 ст. 307 КПК України, щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, слідчий суддя проголосив про те, що постановлена ним ухвала оскарженню не підлягає;

- слідчий суддя створив заявнику незаконні перешкоди в оскарженні постановленої ухвали, а саме повний текст належним чином оформленої ухвали було видано заявнику 25.01.2021 в день її проголошення, при цьому з печаткою «дата набрання законної сили 20.01.2021», тобто в день проведення судового засідання та проголошення лише вступної та резолютивної частини оскаржуваної ухвали;

- в мотивувальній частині ухвали містяться значні суперечності, зокрема, слідчий суддя виклав посилання на норми КПК України, які зобов`язують його виконати ст. 214 КПК України, яка є безальтернативною та одночасно відмовив в задоволенні скарги, тим самим проявивши службову «солідарність»;

- в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя свідомо та умисно послався на норми КПК України, КК України та судову практику, які не мають жодного відношення до предмету оскарження;

- слідчий суддя допустив неповагу до людської гідності заявника, безпідставно зазначивши про здійснення нею тиску на суд та втручання у здійснення правосуддя;

- в порушення вимог закону, відеозапис розгляду скарги заявника не проводився, а аудіо-запис було проведено з приглушенням звуку.

Посилаючись на викладене, заявник ОСОБА_8 просить зобов`язати прокурора Одеської області внести до ЄРДР відомості про вчинення суддями ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 групових умисних злочинів, передбачених ст.ст. 27, 33, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 192, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 364 КК України та не пізніше 24 годин надати їй витяг з ЄРДР з попередньою правовою кваліфікацією за ст.ст. 27, 33, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 255, 356 КК України та розпочати досудове розслідування.

Позиції інших учасників провадження.
В письмових запереченнях на апеляційну скаргу заявника прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_18 зауважив, що факти, зазначені у заяві ОСОБА_8 не містять обставин, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень, ґрунтуються лише на припущеннях щодо протиправних дій, у зв`язку із чим заявнику 26.11.2020 було надано відповідь про те, що звернення не містить обставин, які свідчать про вчинення злочинів, тому, з метою викоренення штучних нарощувань кримінальних проваджень та безпідставного збільшення навантаження на слідчих та прокурорів, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 20.01.2021.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявника ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не в повному обсязі, зокрема, в оскаржуваному судовому рішенні не навів належних та достатніх мотивів його ухвалення з огляду на наступні обставини.

Оцінюючи доводи заявника щодо порушення слідчим суддею встановлених законом строків розгляду скарги на бездіяльність прокурора, апеляційний суду зазначає, що дійсно, ч. 2 ст. 306 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Так, апеляційний суд погоджується із тим, що з моменту подання ОСОБА_8 скарги на бездіяльність прокурора до Приморського райсуду м. Одеси 03.12.2020 (а.с. 1) та прийняття по ній рішення слідчим суддею Малиновського райсуду м. Одеси 20.01.2021 (а.с. 42-45) передбачений чинним кримінальним процесуальним законом 72-годинний строк її розгляду був суттєво порушений.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд не вправі надавати оцінку діям суддів Приморського райсуду м. Одеси, пов`язаним із заявленням та задоволенням самовідводів від розгляду скарги ОСОБА_8 (а.с. 6-10, 13), що саме й стало безпосередньою причиною порушення визначеного законом строку розгляду скарги.

При цьому, після задоволення слідчими суддями самовідводів, скарга ОСОБА_8 у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 34 КПК України, була спрямована до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про направлення її до іншого суду у зв`язку із тим, що у Приморському райсуді м. Одеси неможливо утворити склад суду для її розгляду, оскільки скарга стосується суддів, які в тому числі працюють та раніше обіймали посаду судді в зазначеному суді 1-ої інстанції (а.с. 15).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.01.2021 подання судді Приморського райсуду м. Одеси ОСОБА_19 було задоволено та скарга ОСОБА_8 на бездіяльність уповноважених службових осіб Одеської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР за її заявою про вчинення кримінальних правопорушень була направлена до Малиновського райсуду м. Одеси для розгляду, куди надійшла, разом із матеріалами провадження за нею, лише 13.01.2021 (а.с. 21) та цього ж дня була передана в провадження слідчого судді ОСОБА_1 (а.с. 22), а судовий розгляд був призначений на 20.01.2021 (а.с. 23) та скарга розглянута із постановленням рішення по суті її вимог цього ж дня, 20.01.2021 (а.с. 35-36 та 42-45).

Враховуючи викладене та зважаючи на критичну ситуацію щодо неукомплектованості судів та надмірного перевантаження справами, яка склалася в місцевих судах міста Одеси, апеляційний суд вважає, що в даному випадку строк розгляду скарги був порушений з об`єктивних причин та слідчим суддею не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та прав заявника щодо розгляду її скарги, які є підставами скасування судового рішення.

Що стосується посилань заявника на те, що слідчий суддя в судовому засіданні заявив, що зі справою не ознайомлений та в матеріалах відсутній предмет розгляду заява ОСОБА_8 про вчинення кримінальних правопорушень та, не зважаючи на це, постановив рішення про відмову в задоволенні скарги, колегія суддів такі твердження до уваги не приймає та наголошує на тому, що предметом апеляційного розгляду в даному випадку є постановлена слідчим суддею Малиновського райсуду м. Одеси ухвала від 20.01.2021 та питання її відповідності вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості. При цьому, апеляційний суд позбавлений законних підстав та повноважень надавати оцінку поведінці слідчого судді та його висловлюванням під час розгляду скарги.

Водночас, заслуговують на увагу та є слушними доводи заявника ОСОБА_8 щодо того, що слідчий суддя в резолятивній частині оскаржуваної ухвали безпідставно зазначив про те, що вона не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачають, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п. 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Разом із тим, рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020 положення ч. 3 вищевказаної ст. 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, було визнано таким, що не відповідає Конституції України, тобто неконституційним.
Положення ст. 152 Конституції України та ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлюють, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

При цьому, зі змісту поданої 03.12.2020 слідчому судді Малиновського райсуду м. Одеси скарги ОСОБА_8 вбачається, що вона оскаржує саме бездіяльність уповноважених посадових осіб Одеської обласної прокуратури, щодо невнесення відомостей до ЄРДР за її заявою про вчинення суддями Приморського райсуду м. Одеси та Апеляційного суду Одеської обл. кримінальних правопорушень (а.с. 1).
На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що станом на день постановлення слідчим суддею оскаржуваної ухвали 20.01.2021, за результатами розгляду скарги ОСОБА_8 на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР, таке судове рішення підлягало апеляційному оскарженню у зв`язку із прийняттям Конституційним Судом вищезгаданого рішення про визнання положень щодо неможливості її оскарження неконституційними, тобто такими, що не відповідають Конституції України.

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, зазначення слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі про те, що вона не підлягає оскарженню, хоча і є порушенням вимог кримінального процесуального закону, проте не є істотним в розумінні приписів ст. 412 КПК України, та не тягне за собою суттєвого порушення прав осіб та не може бути єдиною підставою для скасування ухвали слідчого судді, враховуючи також ті обставини, що апеляційна скарга була прийнята до розгляду апеляційним судом.

Водночас, слушними є посилання ОСОБА_8 на те, що слідчим суддею помилково, при наданні заявнику копії оскаржуваної ухвали 25.01.2021 в день її проголошення, було вказано на ухвалі дату набрання нею законної сили 20.01.2021 з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 532 КПК України, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

В свою чергу, ч. 3 ст. 532 КПК України передбачає, що якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Проте всупереч вищевикладеним вимогам закону, на наданій заявнику ОСОБА_8 копії повного тексту оскаржуваної ухвали слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 20.01.2021 проставлена печатка «дата набрання законної сили 20.01.2021», незважаючи на те, що строк апеляційного оскарження на момент надання копії ухвали 25.01.2021 (а.с. 48) не закінчився, тому у слідчого судді не було законних підстав для зазначення того, що постановлена ним ухвала набрала законної сили саме 20.01.2021.

Окрім того, не погоджуючись із доводами заявника про створення їй штучних перешкод в оскарженні ухвали слідчого судді, колегія суддів зазначає, що в подальшому ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2021 заявнику ОСОБА_8 було поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження зазначеної ухвали слідчого судді тобто, відповідно до приписів ч. 3 ст. 532 КПК України, оскаржувана ухвала слідчого судді законної сили до теперішнього часу не набрала.

Разом із тим, апеляційний суд критично оцінює доводи заявника про те, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні її скарги на бездіяльність прокурора, щодо невнесення відомостей до ЄРДР за її заявою про вчинення суддями Приморського райсуду м. Одеси та Апеляційного суду Одеської області низки кримінальних правопорушень, проявив «службову солідарність» та вважає викладені твердження вочевидь помилковими з огляду на таке.

Завданнями кримінального провадження, згідно положень ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, серед іншого, до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналогічні положення містяться в п. 2 Розділу II «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженого Наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020, відповідно до якого відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів наголошує на тому, що внесенню відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування має передувати діяльність, спрямована на перевірку заяви чи повідомлення задля встановлення обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, оскільки чинне кримінальне процесуальне законодавство дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень саме про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Аналіз копії заяви ОСОБА_8 про вчинення кримінальних правопорушень, наданої нею в судовому засіданні суду 1-ої інстанції (а.с. 32-33), свідчить про те, що заявник, всупереч вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, в своїй заяві взагалі не наводить жодних обставин, навіть короткого їх викладу, які б свідчили про вчинення переліченими в заяві суддями Приморського райсуду м. Одеси та Апеляційного суду Одеської області будь-якого кримінального правопорушення.

Так, заявник ОСОБА_8 в поданій заяві стверджує про те, що «внаслідок скоєння групових і зумисних злочинів у стані кругової поруки низки суддів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 на користь спадкоємця ОСОБА_20 , його сина ОСОБА_21 та доньки ОСОБА_22 їй була завдана майнова та немайнова шкода по спадковій галузі правовідносин та з питань майнових та немайнових правовідносин».

Заявник також зауважує, що «по діях загально-кримінальної організованої злочинності батька та сина Броверів має бути проведено досудове розслідування в межах кримінальної справи №522/19963/20, але без участі з боку низки суддів, які вчинили організовані головою Приморського райсуду м.Одеси ОСОБА_10 зумисні посадові злочини неможливо було здійснити кримінально-карні посягання на мої права та законні інтереси».

При цьому, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 та її представник зазначають про те, що докладний виклад усіх фактів та обставин вчинення багатоепізодичних злочинів суддями, якими їй спричинено майнову та немайнову шкоду, будуть надані нею слідчому в ході досудового розслідування.

За викладених вище обставин, апеляційний суд наголошує на тому, що подана ОСОБА_8 заява про вчинені відносно неї вищенаведеними суддями злочини взагалі не містить опису обставин, які б свідчили про вчинення будь-яких кримінальних правопорушень, тобто, заявник не вказала жодних конкретних фактів, не зазначила, в чому саме, на її думку, полягають дії перерахованих в її заві суддів, якими була спричинена їй «особливо велика» шкода, а також в чому саме полягає незаконність дій суддів.

Викладені в заяві посилання щодо вчинення суддями Приморського райсуду м. Одеси та Апеляційного суду Одеської області «зумисних посадових злочинів» є загальними, не містять конкретних фактів, не уточнені, у звязку із чим викликають обгрунтовані сумніви, на підставі чого колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про те, що такі дії заявника ОСОБА_8 схожі на незгоду із прийнятими зазначеними суддями судовими рішеннями та виглядають як спроба їх позапроцесуального оскарження.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України та вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

За викладених обставин, апеляційний суд звертає увагу заявника ОСОБА_8 , заява якої про вчинені суддями кримінальні правопорушення вочевидь нагадує незгоду із постановленими ними судовими рішеннями, на те, що ухвалені судові рішення, у разі незгоди особи з ними, підлягають оскарженню у визначеному законом порядку, законом прямо закріплено право оскарження судових рішень, яке є однією із основних засад та гарантій більшості галузей процесуального права.

Окрім того, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_8 є суперечними та не зрозуміло, відомості про які саме кримінальні правопорушення просить внести заявник, зокрема, в прохальній частині скарги остання просить зобов`язати прокурора Одеської області внести до ЄРДР відомості про вчинення суддями групових умисних злочинів, передбачених ст.ст. 27, 33, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 192, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 364 КК України та не пізніше 24 годин надати їй витяг з ЄРДР з попередньою правовою кваліфікацією за ст.ст. 27, 33, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 255, 356 КК України.

При цьому, апеляційний суд наголошує на тому, що заявник не вправі надавати слідчому (прокурору) вказівки щодо того, за якою саме правовою кваліфікацією необхідно вносити відомості про вчинені кримінальні правопорушення до ЄРДР, натомість, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) КК України на підставі зазначених у заяві обставин, згідно приписів п. 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, здійснюється відповідною службовою особою, уповноваженою на прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення при внесенні відомостей до ЄРДР, а не заявником.

Окрім того, зазначені апеляційним судом обставини щодо відсутності підстав для внесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_8 , що не містить будь-яких конкретних обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення підтверджується також судовою практикою, зокрема, в п.п. 35-36 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 (справа №818/1526/18) Верховний Суд дійшов висновку про те, що у межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
За таких обставин, колегія суддів констатує, що слідчий суддя загалом дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги ОСОБА_8 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Одеської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР за її заявою про вчинення суддями Приморського райсуду м. Одеси та Апеляційного суду Одеської області злочинів, оскільки заява не містить викладу конкретних обставин, які б свідчили про вчинення будь-якого кримінального правопорушення.

Проте, дійшовши вірного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_8 на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР за її заявою про вчинення кримінальних правопорушень, слідчий суддя у своєму рішенні не навів належних та переконливих мотивів для його ухвалення, а також, як про це обґрунтовано зазначає заявник, послався на норми матеріального та процесуального права, а також судової практики, яка взагалі не має жодного відношення до предмету оскарження.

Так, в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя, обґрунтовано зазначаючи про те, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення щодо діяльності судді, а лише ті з них, які містять достатні відомості про вчинення ним кримінального правопорушення, як на підставу для зазначених висновків посилається на положення Конституції України (ст. 124), судової практики України та європейських країн, зокрема, висновки, викладені в постанові Пленуму ВСУ №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», Висновках №11 (2008) та №3 (2002) Консультативної ради європейських суддів, які висвітлюють питання щодо законності та обов`язковості судових рішень, порядку їх процесуального оскарження, а також етичної та професійної поведінки суддів, тобто є незрозумілим, що саме мав на увазі слідчий суддя та яким чином викладені у вищезгаданих документах висновки стосуються предмету оскарження бездіяльності прокурора, щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Окрім того, абсолютно безпідставним є зазначення слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі про те, що визначення приводів та підстав для початку досудового розслідування наведені також в постанові Пленуму ВСУ №6 від 04.06.2010 «Про деякі питання, що виникають від час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи», оскільки такі роз`яснення на теперішній час втратили свою актуальність у зв`язку із тим, що стосуються порядку розгляду скарг на постанови про порушення кримінальної справи, прийняті відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, яке вже втратило свою чинність, зокрема, норм КПК України в ред. 1960 року.

За викладених вище обставин в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що оскаржувана ухвала слідчого судді, хоча загалом законна щодо суті постановленого рішення про відсутність підстав для задоволення скарги заявника ОСОБА_8 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Одеської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР за її завою про вчинені кримінальні правопорушення, є невмотивованою з огляду на невідповідність викладених в ній висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, наявності істотних суперечностей у викладенні мотивів її прийняття, на підставі чого підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали.

При цьому, постановляючи нову ухвалу по суті викладених в заяві ОСОБА_8 вимог, апеляційний суд наголошує на викладених вище обставинах щодо відсутності наведення останньою, всупереч вимог ст. 214 КПК України, у своїй скарзі будь-яких фактів та обставин, які б свідчили про вчинення перерахованими в заяві суддями суду 1-ої та апеляційної інстанцій будь-яких кримінальних правопорушень, у зв`язку із чим доходить висновку про законність та обґрунтованість відповіді в.о. начальника відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_23 (а.с. 2) на таку заяву ОСОБА_8 від 25.11.2020 за №65612-20 вх про те, що викладені в ній відомості не можуть вважатись такими, які підлягають внесенню до ЄРДР та, як наслідок, невнесення відповідних відомостей до ЄРДР за її заявою.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення скарги ОСОБА_8 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Одеської обласної прокуратури в частині невнесення відомостей до ЄРДР за її заявою про вчинення кримінальних правопорушень та зобов`язання прокурора внести відповідні відомості до ЄРДР.

Надаючи оцінку твердженням заявника про допущення слідчим суддею неповаги до людської гідності заявника у зв`язку із зазначенням в оскаржуваній ухвалі про вчинення нею тиску на суд та втручання у здійснення правосуддя, апеляційний суд такі доводи вважає помилковими та перебільшеними, оскільки слідчий суддя в ухвалі допустив лише припущення того, що подана ОСОБА_8 заява має ознаки ймовірного тиску на суд та є можливим втручанням у здійснення правосуддя, тобто суддя жодним чином не принизив гідності заявника в даному випадку та не мав наміру образити останню, окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 126 Конституції України та абз. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення (в тому числі за наведені у ньому мотиви), за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Що стосується посилань ОСОБА_8 на те, що відеозапис розгляду скарги заявника не проводився, а аудіо-запис було проведено з приглушенням звуку, апеляційний суд такі доводи оцінює критично та наголошує на тому, що, всупереч зазначеним твердженням, під час апеляційного розгляду було встановлено, що судове засідання Малиновського райсуду м. Одеси від 20.01.2021 фіксувалось технічними засобами та в матеріалах провадження міститься аудіо- та відеозапис судового розгляду скарги належної якості та зафіксована на них інформація прослуховується без будь-яких перешкод (зворотна частина обкладинки).

Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК Украни, є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Отже, з урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга заявника підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню як така, висновки якої не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, із постановленням нової ухвали, якою в задоволенні скарги ОСОБА_8 від 03.12.2020 на бездіяльність уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури, яка полягала у невнесенні відомостей до ЄРДР за її заявою від 23.11.2020 про вчинення суддями Приморського райсуду м. Одеси та Апеляційного суду Одеської обл. кримінальних правопорушень відмовити з підстав, наведених судом апеляційної інстанції вище.
Керуючись ст.ст. 24, 303, 306, 307, 309, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20.01.2021 про відмову в задоволенні скарги заявника ОСОБА_8 на бездіяльність уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 27, 33, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 255, ст. 356 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_8 від 03.12.2020 на бездіяльність уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури, яка полягала у невнесенні відомостей до ЄРДР за її заявою від 23.11.2020, яку було зареєстровано за №65612-20вх. від 25.11.2020, про вчинення суддями Приморського райсуду м. Одеси ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також суддями Апеляційного суду Одеської області ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 низки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 27, 33, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 255, ст. 356 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4