Справа № 536/645/21
Провадження №1-кп/524/402/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду міста Кременчука кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000058 від 22.02.2021 року відносно вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, -
В С Т А Н О В И В :

22.04.2021 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000058 від 22.02.2021 року відносно вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, який був розподілений головуючому судді ОСОБА_1 .
Цього ж дня , відповідно до здійсненого авторозподілу судових проваджень, зазначений обвинувальний акт отриманий головуючим суддею.
23.04.2021 року ухвалою суду кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.
Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за необхідне призначити справу до судового розгляду, і заявив клопотання про застосування відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки є ризики, передбачені ст..177 КПК України, що обвинувачені можуть ухилитись від явки до суду, так як вчинили особливо тяжкий злочин проти власності, також можуть знищити або спотворити будь-які речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, знаходячись на волі можуть незаконно впливати на потерпілого та свідків.
Також прокурором було заявлено клопотання про виклик у судове засідання свідків та потерпілого.
Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали думку прокурора, щодо необхідності призначення справи до судового розгляду. Відносно застосування запобіжного заходу до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у виді тримання під вартою, захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просили суд застосувати відносно останніх інший запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, оскільки прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України не доведені , обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які також заперечували проти застосування відносно них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили суд застосувати відносно них запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, для того, щоб вони могли працювати та лікуватися .
Суд заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, розглянувши клопотання учасників підготовчого судового засідання, приходить до наступних висновків.
Обвинувальний акт складений у відповідності з вимогами Кримінального процесуального кодексу України і поверненню прокурору не підлягає. Провадження за обвинувальним актом підсудне цьому суду. Підстав для закриття провадження чи його направлення прокурору для проведення досудового провадження немає. Порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, відсутні. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. У зв`язку з цим суд приходить до висновку про необхідність призначення провадження за обвинувальним актом у судове засідання.
Судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч.2 ст.27 КПК України, відсутні.
У підготовчому судовому засіданні визначено коло осіб, які братимуть участь у судовому засіданні.
Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ст. 183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом , який застосовується виключно у разі , якщо прокурор доведе , що жоден із більш м,яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам , передбаченим ст.. 177 КПК України.
Згідно Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 де зазначено , що у підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Статтею 29 Конституції України передбачено , що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Пунктом 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім, зокрема, законного арешту або затримання особи для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом, і відповідно до процедури, встановленої законом.
Запобіжний захід до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 застосований рішенням суду, тобто у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законодавством України.
Отже , право на свободу та особисту недоторканість не є абсолютним і може бути обмежене , але тільки на підставах та в порядку , які чітко визначені в законі.
Вирішуючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 згідно з вимогами ст.178 КПК України суд враховує, що ОСОБА_10 висунуте обвинувачення у вчиненні злочину проти власності, який відповідно до вимог ст..12 КК України є особливо тяжким злочином, при обранні відносно них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою доведено відповідно до ст.194 КПК України наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені ст.177ч.1п.1,3,4,5 КПК України ризики, та недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним ризикам, оскільки обвинувачений знаходячись на волі може продовжувати злочинну діяльність та перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню, ухилятися від явки до суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, офіційно не працює.
З урахуванням викладеного, суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.1,п.3,п.4,п.5ч.1ст.177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування; незаконний вплив на потерпілого, свідків; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.
Вирішуючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_9 , згідно з вимогами ст.178 КПК України суд враховує, що ОСОБА_9 , висунуте обвинувачення у вчиненні злочину проти власності, який відповідно до вимог ст..12 КК України є особливо тяжким злочином, при обранні відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою доведено відповідно до ст.194 КПК України наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені ст.177ч.1п.1,3,4,5 КПК України ризики, та недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним ризикам, оскільки обвинувачена знаходячись на волі може продовжувати злочинну діяльність та перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню, ухилятися від явки до суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, офіційно не працює.
Щодо доводів захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відсутність вказаних ризиків, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у разі визнання їх винними , з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконний вплив на потерпілого, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Під час розгляду клопотання прокурора судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.
Однак, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи існування доведених прокурором ризиків, передбачених п.1,п.3,п.4,п.5ч.1ст.177КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в разі визнання їх винними у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого їм висунуте обвинувачення, ті обставини, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 висунуте обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, знаходячись на волі вони можуть здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків, не мають міцних соціальних зав`язків , неодружені, ОСОБА_8 на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку немає, ОСОБА_9 має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно непрацюючі, тому застосування більш м`яких запобіжних заходів суд вважає неможливим та у зв`язку з цим для запобігання вказаних ризиків, суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 23.04.2021 року по 21.06.2021 року.
Згідно положень ст. 183 ч.4 п.1 КПК України , суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування .
Оскільки злочин у якому висунуте органами досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинений із погрозою застосування насильства, то суд вважає не визначати у даному кримінальному провадженні при розгляді клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою заставу.
Клопотання заявлене захисниками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про застосування відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 іншого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, суд вважає не підлягає задоволенню з підстав наведених вище .
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.
Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п.72 рішення від 18.12.2008 року по справі «Ухань проти України», заява №30628/02).
Положеннями ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст.ст.6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я, передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.
Відповідно до п.2.3 «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 року, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО, щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.
Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення прав обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на отримання необхідної та достатньої медичної допомоги, суд вважає необхідним зобов`язати завідувача Полтавської міської медичної частини № 23 відповідно до «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 року забезпечити обстеження та надання за необхідності медичної допомоги обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Керуючись ст.ст.177,178 ,194, 314-316,369, 392 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Призначити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі Автозаводського районного суду м. Кременчука на 27 квітня 2021 року о 10 год. 00 хв..
Клопотання , заявлене прокурором Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою задовольнити.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів , а саме з 23.04.2021 року по 21.06.2021 року включно .
Клопотання , заявлене прокурором Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 у виді тримання під вартою задовольнити.
Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів , а саме з 23.04.2021 року по 21.06.2021 року включно .
У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про застосування відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 іншого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі відмовити.
У судове засідання викликати прокурора, потерпілого ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .
Зобов`язати завідувача Полтавської міської медичної частини № 23 відповідно до «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби
України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 року забезпечити обстеження та надання за необхідності медичної допомоги обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ..
Ухвала окремому апеляційному оскарженню не підлягає.
Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок чи інше судове рішення, яким закінчилось провадження у суді першої інстанції.

Головуючий суддя : ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3