Справа № 144/1123/20
Провадження №11-сс/801/404/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2021 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_9 на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Теплицького районного суду Вінницької області від 25.05.2021, якою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0206, площею 2,4618 га, вартістю 99425 гривень 45 копійок, :02:000:0205, площею 0,7653 га, вартістю 31920 гривень 74 копійки та :02:000:0204, площею 1,606 га, вартістю 68493 гривні 15 копійок, зареєстровані на ім`я ОСОБА_9 , які знаходяться на території Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області.

Слідчий суддя мотивув рішення тим, що є достатні підстави для арешту земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0206, площею 2,4618 га, :02:000:0205, площею 0,7653 га, та :02:000:0204, площею 1,606 га, для збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) оскільки їх вартість є співмірною розміру завданої шкоди.

В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого, оскільки земельні ділянки не є речовими доказами у справі, не є предметом злочинних дій, у справі не заявлено цивільного позову та санкція статті не передбачає спеціальну конфіскацію.

На думку адвоката накладення арешту на земельні ділянки із забороною володіння, розпорядження та використання порушуються права власника та приносить значні збитки.

Заслухавши доповідача, адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого, прокурора, який просив ухвалу слідчого судді залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвали слідчого судді може бути подана протягом 5 днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскаржувана ухвала постановлена 25.05.2021 за відсутності власниці майна та її адвоката на яке було накладено арешт. Власник майна не повідомлявся про розгляд клопотання. Про її існування адвокату стало відомо під час ознайомлення з матеріалами справи 27.05.2021, а апеляційну скаргу ним подано 31.05.2021, тобто в межах 5-ти денного строку оскарження ухвали слідчого судді.

В зв' язку з викладеним колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді від 25.05.2021 не пропущено.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів.

В своєму клопотанні про накладення арешту на земельні ділянки слідчий зазначає, що арешт потрібно накласти на підставі збереження речових доказів.

Частина 1 ст. 98 КПК України регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Накладаючи арешт на вищевказану земельну ділянку слідчий суддя не зазначив, яке відношення остання має до вчинення кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування, за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вказана земельні ділянки були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, колегія суддів з наданих до суду матеріалів провадження не вбачає.

Постанови слідчого про визнання земельних ділянок речовими доказами є формальними, будь - яких підтверджень тому, що арештоване майно відповідає вимогам ст. 98 КПК України не містить.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що слідчим у поданому клопотанні не було доведено необхідність накладення арешту на земельну ділянку з метою збереження речових доказів, не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні можливе її використання, що не враховано слідчим суддею при прийнятті рішення.

Накладення на земельні ділянки арешту для подальшого відшкодування шкоди, завданної кримінальним правопорушенням, згідно п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України є слушним враховуючи наявність шкоди, про що зазначено слідчим в клопотанні.

Однак, слідчий суддя в порушення ст. ст. 170, 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на вказані земельні ділянки не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Отже, апеляційний суд вважає, що висновки суду щодо наявності підстав для накладення арешту на земельні ділянки без права користування не ґрунтуються на сукупності перевірених обставин, тому Суд вважає за необхідне застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Вказан також узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга представника власника майна часткового задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Керуючись ст. ст. 407, 413, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задоволити частково.
Скасувати ухвалу слідчого судді Теплицького районного суду Вінницької області від 25.05.2021, якою задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0206, площею 2,4618 га, вартістю 99425 гривень 45 копійок, :02:000:0205, площею 0,7653 га, вартістю 31920 гривень 74 копійки та :02:000:0204, площею 1,606 га, вартістю 68493 гривні 15 копійок, зареєстровані на ім`я ОСОБА_9 , які знаходяться на території Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області.

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0206, площею 2,4618 га, вартістю 99425 гривень 45 копійок, :02:000:0205, площею 0,7653 га, вартістю 31920 гривень 74 копійки та :02:000:0204, площею 1,606 га, вартістю 68493 гривні 15 копійок, зареєстровані на ім`я ОСОБА_9 , які знаходяться на території Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області у виді заборони їх відчуження.

Ухвала остаточна оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4