Справа № 357/8801/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001276, внесеному до ЄРДР 08.07.2021 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в сумі 1700 грн.,
у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 07.07.2021 року приблизно о 22:30 год., перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , помітив в коридорі на ліжку під подушкою барсетку чорного кольору, в середині якої знаходилась банківська карта АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», номер рахунку НОМЕР_1 , оформлену на ОСОБА_4 . В цей час у ОСОБА_3 виник умисел на таємне викрадення даної банківської карти, так як напередодні останній бачив як ОСОБА_4 поклав вказану банківську картку до своєї барсетки.
З метою реалізації свого умислу на викрадення картки, ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення офіційного документу банківської картки, взяв барсетку чорного кольору, в середині якої знаходилась банківська картка АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», номер рахунку НОМЕР_1 , оформлена на ОСОБА_4 , повісив її собі на плечі та залишив місце вчинення кримінального проступку. Вказаною карткою ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_3 , продовжуючи свою злочинну діяльність, після викрадення офіційного документу, а саме банківської карти АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», номер рахунку НОМЕР_1 , оформленої на ОСОБА_4 , в у ОСОБА_3 виник умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, які належні потерпілому ОСОБА_4
07.07.2021 року приблизно о 22 годині 40 хвилин ОСОБА_3 , реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів, утримуючи раніше викрадену ним банківську карту АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», номер рахунку НОМЕР_1 , оформлену на ОСОБА_4 , при собі, заздалегідь знаючи, що при придбанні товарів за допомогою банківської карти через термінал пін-код не потрібен, діючи умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням зазначеної банківської карти, шляхом здійснення банківської операції - оплата товарів через термінал з банківського рахунку в магазині «Малинка» за адресою: Київська область, Білоцерківський район м. Узин, площа Героїв Космосу, таємно, із корисливих мотивів, всупереч інтересам власника викрав грошові кошти в сумі 139 гривень 00 копійок, які належать ОСОБА_4 .
В той же день, 07.07.2021 року в період часу з 23 години 02 хвилини до 23 години 14 хвилин, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій єдиний умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів, утримуючи раніше викрадену ним банківську карту при собі, заздалегідь знаючи, що при придбанні товарів за допомогою банківської карти через термінал пін-код не потрібен до вказаної банківської карти, з банківського рахунку ОСОБА_4 , шляхом здійснення банківської операції - оплата товарів через термінал з банківського рахунку в магазині «Продукти 604» ТОВ «АТБ-Маркет», за адресою: Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Поповича,3, умисно, таємно, із корисливих мотивів, всупереч інтересам власника викрав грошові кошти в сумі 1660 гривень 03 копійки, які належать ОСОБА_4 ..
Крім того наступного дня, 08.07.2021 року о 10 годині 37 хвилини ОСОБА_3 продовжуючи реалізовувати свій єдиний умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів, утримуючи раніше викрадену ним банківську карту при собі, заздалегідь знаючи, що при придбанні товарів за допомогою банківської карти через термінал пін-код не потрібен до вказаної банківської карти, з банківського рахунку ОСОБА_4 , шляхом здійснення банківської операції - оплата товарів через термінал з банківського рахунку в магазині ТОВ «ФОРА», за адресою: Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Карла Маркса, 21, умисно, таємно, із корисливих мотивів, всупереч інтересам власника викрав грошові кошти в сумі 67 гривень 99 копійок, які належать ОСОБА_4 ..
Таким чином, ОСОБА_3 умисно, таємно, із корисливих мотивів, всупереч інтересам власника, з банківської карти АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» номер рахунку НОМЕР_1 , оформленої на ОСОБА_4 , викрав грошові кошти на загальну суму 1867 гривень 02 копійки.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у викрадені офіційного документу та таємному викрадені чужого майна (крадіжці), ОСОБА_3 вчинив кримінальні проступки, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 в порядку ст. 302 КПК України, надійшов до суду 30 липня 2021 року з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була складена в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , вбачається, що останній беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України, тобто у викрадені офіційного документу та таємному викрадені чужого майна (крадіжці), погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та надав свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Із заяви потерпілого ОСОБА_4 убачається, що останній повністю погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженнями права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, надав свою згоду на розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні у спрощеному провадженні.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків, заяву ОСОБА_3 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.
У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінальних проступків, які підтверджують обставини, встановлені судом.
ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаних кримінальних проступків беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні проступки, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, а саме викрадення офіційного документу та таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
При цьому суд зазначає, що судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку вчинених кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, має постійне місце реєстрації та проживання за якими характеризується посередньо, раніше судимий.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття.
Що стосується обставини, що обтяжує покарання, яка зазначена прокурором в обвинувальному - рецидив злочинів, то суд вважає за необхідне виключити її з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який у відповідності до ст. 7 КПК України відноситься до загальних засад кримінального провадження. Складовими елементами даного принципу є юридична визначеність, заборона свавільності.
Також в ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено фундаментальний принцип «ніякого покарання без закону».
Європейський суд з прав людини в п. 51 рішення від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» вказав на необхідність дотримання «якості закону», вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.
З урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018 року, який набрав чинності з 01.07.2020 року, приписами ст. 12 КК України встановлено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.
В ст. 34 КПК України надано визначення поняття «рецидив кримінальних правопорушень», тобто, мова йде як про кримінальні проступки, так і злочини.
Натомість, положеннями п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, зокрема рецидив злочинів. Водночас, в п. 2-4, 6-9, 13 ч. 1, ч. 2, 4 ст. 67 КК України Законом №2617-VIII від 22.11.2018 року слово «злочин» замінено словами «кримінальне правопорушення».
Отже, аналіз зазначених норм законодавства України про кримінальну відповідальність у їх системному взаємозв`язку та з нормами міжнародного права дає підстави для висновку, що передбачена в п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України обтяжуюча покарання обставини (рецидив) законодавець поширив лише на кримінальні правопорушення, вчинені у формі злочинів. Інакше ж тлумачення призведе до протиправного та свавільного обмеження прав, свобод та інтересів особи.
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2021 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України, який відноситься до кримінальних проступків.
Також, ОСОБА_3 вчинив діяння, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, які в силу вимог ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, в зв`язку з чим наведена в обвинувальному акті обтяжуюча покарання обставина - рецидив злочинів - в даному випадку не може бути застосована.
Вирішуючи питання про призначення менш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, суд зазначає, що наряду з іншими видами покарань, вказаними нормами закону передбачено також штраф. Разом із тим, призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи його розмір, суди мають враховувати майновий стан обвинуваченого. Майновий стан винного є поняттям оціночним. Для оцінки майнового стану винного слід, зокрема, враховувати розмір заробітної плати, пенсії чи стипендії такої особи; грошових доходів від підприємницької чи іншої законної діяльності; доходів у вигляді відсотків за банківськими вкладами; доходів від цінних паперів; нерухомого та іншого майна. Оскільки, обвинувачений офіційно не працює, постійного джерела доходів не має, також не сплатив штраф за попереднім вирокм суду, а тому, в даному конкретному випадку, до нього, на думку суду, не може бути застосований такий вид покарання як штраф.
Враховуючи вказані обставини справи, дані про особу обвинуваченого, суспільну небезпеку вчинених проступків, суд дійшов висновку, що необхідність призначення ОСОБА_3 покарання в наближених до мінімальної межі санкцій статей обвинуваченння, а саме громадських робіт та, відповідно, обмеженя волі.
Також, призначаючи ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, суд дійшов висновку про необхідність застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.
З урахуванням усіх встановлених обставин, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці, що відповідає призначеному покаранню у виді обмеження волі, яке є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчинених правопорушень і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
Оскільки кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, у даному кримінальному провадженні вчинені ОСОБА_3 після постановлення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2021 року, яким його засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн., штраф не сплачено, суд вважає необхідним остаточне покарання обвинуваченому призначити за сукупністю вироків, а відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, вирок в частині штрафу виконувати самостійно.
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає, з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Цивільний позов у справі не заявлений.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Керуючись статтями 302, 369-371, 373, 374, 382 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому покарання за:
- ч. 1 ст. 185 КК України 80 годин громадських робіт;
- ч. 1 ст. 357 КК України 1 рік обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 остаточно визначити покарання 1 рік обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, приєднати невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2021 року та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання 1 рік обмеження волі та штраф в розмірі 1700 грн, який на підставі ч. 3 ст. 72 КК України - виконувати самостійно.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.
Речові докази: витяги з банку «Райффайзен Банк Аваль» про рух коштів з рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 ; DVD-R диск з відеозаписом з камер відеоспостереження приміщення магазину ТОВ «ФОРА», що за адресою Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Карла Маркса, 21 А за 08.07.2021 року; одну копію фіскального чеку з магазину ТОВ «ФОРА» за 08.07.2021 року, а саме № 8/392/88; DVD-R диск з відеозаписом з камер відеоспостереження приміщення магазину «Продукти 604» ТОВ «АТБ-Маркет», що за адресою: Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Поповича, 3, за 07.07.021 року; дві копії фіскальних чеків з магазину «Продукти 604» ТОВ «АТБ-Маркет» за 07.07.2021 рік, а саме № 1720414 та №1720409, зберігати у матеріалах кримінального провадження.
Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1