Дата документу 22.03.2021 Справа№ 320/1741/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/1741/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/624/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мелітополя Запорізької області, громадянин України, маючий середню освіту, пенсіонер за віком, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 17 червня 1999 Запорізьким обласним судом за ст. 94 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 23 листопада 2011 року по відбуттю строку покарання;

2) 20 березня 2013 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. 30 вересня 2014 року скасовано випробувальний строк та направлено для відбуття покарання. Звільнений 23 листопада 2017 року на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» на невідбутий строк 10 місяців 1 день,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді домашнього арешту.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 22 грудня 2018 року по 31 березня 2020 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

21 грудня 2018 року, приблизно о 21.00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні кухні будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де між ним та ОСОБА_10 , який є особою похилого віку, раптово виник конфлікт на ґрунті особистої неприязні до ОСОБА_10 , під час якого ОСОБА_7 мав умисел на нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень за вказаних мотивів.
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , діючи з метою спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, руками, ногами та дерев`яною палицею, завдав потерпілому ОСОБА_10 множинні удари (не менше 28 травматичних впливів) по різних частинах голови, тулубу та кінцівок, не переслідуючи при цьому за мету спричинити потерпілому ОСОБА_10 смерть.
В результаті злочинних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньочерепної травми (закритий багатоуламковий перелом кісток носу, крововиливи під м`які мозкові оболонки в ділянках полюсів обох лобних часток головного мозку та конвекситальній поверхні лівої тім`яної частки головного мозку, крововиливи в м`які тканини, рани та синці на голові); закритої тупої травми грудної клітки (локальні переломи 7 та 8 ребер справа по задній пахвовій лінії та локальні переломи 7-10 ребер зліва по задній пахвовій лінії, крововиливи в м`які тканини грудної клітини); закритої тупої травми живота (підкапсульний розрив діафрагмальної поверхні правої частки печінки, крововилив у жирову клітковину лівої нирки); відкриті повні уламкові переломи обох кісток лівого передпліччя, в нижній третині; відкритий повний поперечний перелом 2-ої п`ясної кістки лівої кисті, в середній третині, розтрощення латеральної головки триголового м`язу лівого плеча та довгої головки двоголового м`язу лівого плеча, розтрощення м`яких тканин лівого плеча, великовогнищевий відшаровуючий та інфільтруючий м`які тканини крововилив, множинні забійні рани та синці лівої верхньої кінцівки; крововилив у м`які тканини, синці та рани на правій верхній кінцівці; крововиливи у м`які тканини задньої поверхні тулубу, що в комплексі кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
Після цього, 22 грудня 2018 року приблизно у період часу з 00.00 годин до 04.00 хвилин на місці події, внаслідок поєднаної тупої травми голови, тулубу та обох верхніх кінцівок з переломами кісток скелета та розтрощенням м`яких тканин лівого плеча, яка ускладнилася розвитком шоку з явищами жирової емболії легень важкого ступеня, настала смерть потерпілого ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає вирок незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувачення ґрунтується на показаннях єдиного прямого свідка вчинення злочину ОСОБА_11 , яка веде антисоціальний спосіб життя, зловживає алкоголем, у неї часто в гостях бували різні люди, з якими вона розпивала спиртні напої, у тому числі потерпілий ОСОБА_12 .

Вказаний свідок підтвердила, що в момент можливого вчинення злочину вона перебувала в нетверезому стані, а будучи присутньою при зазначених подіях, вона могла мати особисту зацікавленість в приховуванні або спотворення фактів на користь іншої особи.

Разом з тим, свідок ОСОБА_11 повідомила, що бачила, як ОСОБА_7 наніс потерпілому лише два удари палицею, і про нанесення яких-небудь інших ударів вона не повідомляла, а після цього вийшла до сусідньої кімнати та не чула будь-яких звуків чи шуму.

Крім того, з її показань вбачається, що обвинувачений ходив у магазин за продуктами, тобто був відсутній певний час.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 пояснив, що неможливо встановити, які саме тілесні ушкодження окремо стали причиною смерті та які конкретно з них перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

З висновків експертиз також вбачається, що у ОСОБА_10 всі ушкодження утворились зажиттєво, впродовж декількох годин можливо до півдоби (3-12 годин) до настання смерті, а його смерть орієнтовно настала за 12,5+-6 годин до забору рідини склоподібного тіла на місці події, тому ОСОБА_10 міг отримати тілесні ушкодження вранці 21 грудня 2018 року, задовго до словесної перепалки з обвинуваченим.

Будь-яких письмових або речових доказів, які б викривали обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення сторона обвинувачення не надала, а його вина не доведена поза розумних сумнівів, оскільки наявні лише непрямі докази та показання свідка, які не вказують на вчинення злочину саме ОСОБА_7 та не надають відповіді щодо мотиву та мети скоєного злочину.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, який ОСОБА_7 виправдати у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у зв`язку з недоведеністю його вини.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції недостатньо врахував наслідки від дій ОСОБА_7 у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_10 , невизнання обвинуваченим своєї вини, тяжкість вчиненого умисного злочину, наявність рецидиву злочинів, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку за обставини, що обтяжують покарання, а також те, що обвинувачений ніде не працює, завдану злочином шкоду не відшкодував.

Крім того, він раніше двічі судимий, судимості не погашені, внаслідок вчинення злочинів від дій обвинуваченого загинуло троє осіб, але він належних висновків для себе не зробив та знову скоїв злочини проти життя та здоров`я особи, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Звертає увагу, що від відбування покарання за останнім вироком ОСОБА_7 було звільнено на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», однак через невеликий проміжок часу він продовжив свою злочинну діяльність.
Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями свідка, експерта та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що під час розпивання алкоголю з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , в ході виниклої словесної сварки ОСОБА_10 взяв зі столу кухонний ніж та почав йому погрожувати, а він у відповідь, захищаючись, схопив свою палицю, яка стояла поряд, та наніс не більше 2 ударів палицею по руках ОСОБА_10 . Більше ніяких ударів він потерпілому не завдавав, чи були на потерпілому сліди крові він не бачив.
Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту повністю заперечувала факт умисного нанесення потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть.

Позиція обвинуваченого зводилась до того, що він наніс ОСОБА_10 лише два удари палицею по руках потерпілого, до заподіяння останньому множинних ударів він не причетний, а завдані ОСОБА_10 тілесні ушкодження пояснював тим, що він міг їх отримати коли відлучатися з будинку, або якщо хтось приходив до будинку вночі.
Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі саме його вини в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , від яких настала його смерть, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, під час досудового розслідування слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК України була допитана свідок ОСОБА_11 , яка показала, що коли вона зайшла до кухні та побачила, як ОСОБА_7 тростиною наніс два удари лежачому ОСОБА_10 . До цього конфлікту у ОСОБА_10 жодних тілесних ушкоджень не було, але після цього конфлікту вони з`явились. Після цього вона вийшла з кухні та до ранку не заходила. Додатково повідомила, що у будинку крім неї, її доньки ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 нікого не було, стороння особа зайти до будинку не могла, а коли зранку виявили ОСОБА_10 в кухні на підлозі без ознак життя, то ОСОБА_7 сказав, що він його вбив та уходити не збирається.
У суді першої інстанції також був допитаний представник потерпілої сторони Мелітопольської міської ради Запорізької області ОСОБА_15 , показання якого не містять інформації про обставини, які підлягають доказуванню, оскільки про обставини вчиненого кримінального правопорушення він дізнався від працівників поліції.

Разом з тим, підстав не довіряти показанням свідка ОСОБА_11 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведена до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані об`єктивні причини обмови обвинуваченого з боку вказаного свідка.

Показання свідка у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вона переконливо повідомила про обставини нанесення потерпілому ударів, про відсутність у нього тілесних ушкоджень до конфлікту з обвинуваченим та їх появу після конфлікту, про осіб, які перебували в будинку та про неможливість сторонньої особи зайти до будинку, її пояснення повністю узгоджуються з дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з протоколу огляду місця події від 22 грудня 2018 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є будинок АДРЕСА_3 та прибудинкова територія даного домоволодіння. Під час проведення огляду в будинку на кухні було виявлено труп ОСОБА_10 , виявлено та вилучено ортопедичну тростину, шкапку, фрагмент тканини та змиви з плямами РБК (т. 1, а.с. 97-120).
З протоколу огляду трупа від 22 грудня 2018 року вбачається, що на трупі ОСОБА_10 було виявлено численні ушкодження, локалізація, розмір та кількість яких детально описані у вказаному протоколі та мотивувальній частині оскаржуваного вироку (т. 1, а.с. 122-124).
З лікарського свідоцтва про смерть № 982 від 14 січня 2019 року вбачається, що причиною смерті ОСОБА_10 є шок та множинні переломи кісток скелету (т. 1, а.с. 125).
З висновку експерта № 982 від 22 грудня 2018 року вбачається, що причиною смерті ОСОБА_10 стала поєднана тупа травма голови, тулубу та обох верхніх кінцівок з переломами кісток скелета та розтрощенням м`яких тканин лівого плеча, яка ускладнилася розвитком шоку з явищами жирової емболії легень важкого ступеня.
При судово-медичній експертизі трупу ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження: внутрішньочерепна травма - закритий багатоуламковий перелом кісток носу, крововиливи під м`які мозкові оболонки в ділянках полюсів обох лобних часток головного мозку та конвекситальній поверхні лівої тім`яної частки головного мозку; крововиливи в м`які тканини, рани та синці на голові; закрита тупа травма грудної клітки: локальні переломи 7,8 ребер справа по задній пахвовій лінії та локальні переломи 7-10 ребер зліва по задній пахвовій лінії; крововиливи в м`які тканини грудної клітини; закрита тупа травма живота: підкапсульний розрив діафрагмальної поверхні правої частки печінки; крововилив у жирову клітковину лівої нирки; відкриті повні уламкові переломи обох кісток лівого передпліччя, в нижній третині; відкритий повний поперечний перелом 2-ої п`ясної кістки лівої кисті, в середній третині, розтрощення латеральної головки триголового м`язу лівого плеча та довгої головки двоголового м`язу лівого плеча, розтрощення м`яких тканин лівого плеча, великовогнищевий відшаровуючий та інфільтруючий м`які тканини крововилив, множинні забійні рани та синці лівої верхньої кінцівки; крововилив у м`які тканини, синці та рани на правій верхній кінцівці; крововиливи у м`які тканини задньої поверхні тулубу.
Поєднана тупа травма голови, тулубу та обох верхніх кінцівок з переломами кісток скелета та розтрощенням м`яких тканин лівого плеча, яка ускладнилася розвитком шоку з явищами жирової емболії легень важкого ступеня у ОСОБА_10 має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.
Ушкодження у ОСОБА_10 утворилися наступними механізмами: повні поперечні переломи 7,8 ребер справа по задній пахвовій лінії та повні поперечні переломи 7-10 ребер зліва по задній пахвовій лінії з ознаками стиснення на зовнішніх та розтягнення на внутрішніх поверхнях, є локальними, тобто утворилися в місцях дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею; відкриті повні уламкові переломи обох кісток лівого передпліччя, в нижній третині та відкритий повний поперечний перелом 2-ої п`ясної кістки лівої кисті, в середній третині, з ознаками стиснення на задніх поверхнях та розтягнення на передніх поверхнях, утворили від дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею в задню поверхню передпліччя та тильну поверхню кисті; внутрішньочерепна травма, судячи з морфології ушкоджень зовнішніх шкірних покривів крововиливів в м`які тканини, перелому кісток носу, крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку, утворилася в результаті не менш ніж трьох травматичних дій тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, які прийшлись в лобну ділянку голови справа, ділянку носа та ділянку верхньої губи; крововиливи в м`які тканини, рани та синці утворилися в місцях травматичної дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею; садна - від дії тупих предметів по дотичній.
Між поєднаною тупою травмою голови, тулубу та обох верхніх кінцівок та настанням смерті ОСОБА_10 існує прямий причинний зв`язок. Всі ушкодження у ОСОБА_10 утворилися зажиттєво, впродовж декількох годин - можливо до півдоби (3-12 годин) до настання смерті. Смерть ОСОБА_10 настала орієнтовно за 12,5+6 годин до забору рідини склоподібного тіла на місці події.
Можливість утворення, виявлених тілесних ушкоджень в ділянках голови, тулубу та правої верхньої кінцівки у ОСОБА_10 при ударах руками та обутими ногами - не виключається. Можливість утворення тілесних ушкоджень в ділянці лівої верхньої кінцівки у ОСОБА_10 , при ударах руками та обутими ногами, враховуючи наявність переломів кісток та розтрощення м`яких тканин лівого плеча - представляється маловірогідним.
Всі тілесні ушкодження у ОСОБА_10 утворилися у короткий проміжок часу. Наявність синців на тильних поверхнях обох кистей рук у ОСОБА_10 свідчить про те, що потерпілий захищався від нападника. Яких-небудь посмертних ушкоджень на тілі ОСОБА_10 при експертизі не виявлено.
Вчинення активних дій ОСОБА_10 після отримання тілесних ушкоджень в ділянках тулубу та обох верхніх кінцівок не виключається. Вчинення активних дій ОСОБА_10 після отримання внутрішньочерепної травми, не виключається, за умови, що він не втрачав свідомості (т. 1, а.с. 126-135).
З протоколу отримання зразків для експертизи від 22 грудня 2018 року вбачається, що у ОСОБА_7 відібрано змиви з кисті правої руки та кисті лівої руки (т. 1, а.с. 141).
З протоколу отримання зразків для експертизи від 26 січня 2019 року вбачається, що у ОСОБА_7 відібрано зразки крові з вени лівого передпліччя (т. 1, а.с. 143).
З висновку експерта № 86 від 8 лютого 2019 року вбачається, що у плямі на куртці ОСОБА_7 встановлена наявність крові людини з домішкою слини та поту. Такий результат міг бути отриманий при змішенні виділень та крові осіб з різною груповою приналежністю, у тому числі і при зміщенні крові або слини потерпілого ОСОБА_10 з виділеннями (піт або слина) самого підозрюваного ОСОБА_7 . У змивах на марлеві тампони з обох підошв чобіт ОСОБА_7 встановлена наявність слини без домішки крові, походження якої від потерпілого ОСОБА_10 не виключається, а від ОСОБА_7 виключається (т. 1, а.с. 149-152).
З висновку експерта № 87 від 6 лютого 2019 року вбачається, що в змиві з кисті лівої руки ОСОБА_7 знайдена слина з домішкою поту та виявлені антигени А, В та Н, що не виключає змішування слини з потом від потерпілого ОСОБА_10 та ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 145-147).
З висновку експерта № 88 від 4 лютого 2019 року вбачається, що на ортопедичній тростині знайдена кров людини, походження якої від потерпілого ОСОБА_10 не виключається (т. 1, а.с. 154-158).
З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1337 від 22 грудня 2018 року вбачається, що 22 грудня 2018 року ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння (т. 1, а.с. 186).
Крім того, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 356 КПК України допитав в судовому засіданні експерта ОСОБА_13 , який підтвердив достовірність зробленим ним висновків щодо механізму спричинення поранень потерпілому та пояснив, що смерть ОСОБА_10 настала до 12 годин до забору рідини склоподібного тіла на місці події. Всі тілесні ушкодження у ОСОБА_10 утворилися в один проміжок часу, а смерть настала пізніше. З окремими тілесними ушкодженнями потерпілий ОСОБА_10 міг пересуватися деякий час і кликати на поміч, але не активні дії, з розвитком шоку сповільнювалося серцебиття, тиск падав, а тому рухатися він міг дуже короткий проміжок часу. У потерпілого ОСОБА_10 були синці на кистях рук, це вказує на те, що він захищався від нападника. Явні характерні ознаки предмету, якими було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_10 не були виявлені, але це був тупий предмет. Тілесні ушкодження і рани ОСОБА_10 однотипні, тому можна зробити висновок, що удари наносила одна людина.
З огляду на наведене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції шляхом проведення допиту судового експерта повністю усунуто можливі сумніви в повноті проведених ним експертиз.

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду прийшов до правильного висновку, що саме внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , від яких настала його смерть.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, свідок ОСОБА_11 надала суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин нанесення потерпілому ударів, повідомила про відсутність у ОСОБА_10 будь-яких тілесних ушкоджень до конфлікту з обвинуваченим та про їх появу після конфлікту, її показання повністю узгоджуються з іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі фактичні обставини, в тому числі і повідомлені стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу покладення в основу обвинувального вироку в якості доказів показань свідка ОСОБА_11 , які, з огляду на її антисоціальний спосіб життя, викликають сумніви у їх достовірності, то ці доводи також спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема технічними записами судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що показання цього свідка викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого злочину, а факт перебування ОСОБА_11 в стані алкогольного сп`яніння не свідчить про її неможливість об`єктивно сприймати навколишню обстановку чи про необхідність визнання її показань неточними або недостовірними.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги факт можливого конфлікту між потерпілим та іншою невідомою особою, оскільки об`єктивних даних на підтвердження наявності такого конфлікту суду першої інстанції надано не було, а свідок ОСОБА_11 категорично зазначала, що окрім як з обвинуваченим, у потерпілого ні з ким в той день не було конфліктних ситуацій.

Переконливих підстав для обмови свідком ОСОБА_11 обвинуваченого ОСОБА_7 стороною захисту не наведено. Між тим щодо істотних обставин кримінального провадження показання цього свідка повністю узгоджується, є логічними та послідовними, і на переконання колегії суддів, докладність змісту показань свідка, їх узгодженість в частині, що стосується істотних обставин події, а також відсутність у свідка підтверджених мотивів для обмови ОСОБА_7 повністю спростовує версію захисту з приводу неправдивості показань свідка.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що потерпілий міг отримати множинні удари в той момент, коли відлучатися з будинку, або у випадку, якщо хтось приходив до будинку вночі, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вказана позиція сторони є лише припущенням та її суб`єктивним відношенням до цього, оскільки з показань допитаного свідка ОСОБА_11 вбачається, що до конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у останнього жодних тілесних ушкоджень не було, а з`явились вони саме після цього конфлікту,
Крім того, свідок ОСОБА_11 повідомила, що крім неї, її доньки, потерпілого та обвинуваченого у будинку нікого не було, а стороння особа зайти до будинку не могла, що в сукупності зі встановленим фактом наявності конфлікту виключно між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 повністю підтверджує нанесення саме обвинуваченим всього комплексу тілесних ушкоджень потерпілому.
Про обґрунтованість таких висновків також свідчить факт виявлення на речах обвинуваченого та належній йому ортопедичній палиці крові потерпілого, а також показання допитаного в суді першої інстанції експерта ОСОБА_13 , який пояснив, що всі ушкодження на тілі потерпілого утворились в один проміжок часу, і оскільки тілесні ушкодження та рани є однотипними, тому їх нанесла одна людина.

Інші доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами.

Доводи захисника обвинуваченого про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам обвинуваченого у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, яке на думку прокурора є занадто м`яким і не відповідає вимогам закону, колегія суддів дійшла наступного.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання, визнав рецидив кримінальних правопорушень, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку за обставини, що обтяжують покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за злочини проти життя та здоров`я, задовільно характеризується, не одружений, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Проте, суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи за умисне вбивство та вбивство через необережність, має не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення через 1 рік після звільнення на підставі Закону України «Про амністію у 2016 року» від покарання, призначеного йому попереднім вироком, він раніше неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, у тому числі, покарання у вигляді 15 років позбавлення волі за умисне вбивство, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання апеляційний суд враховує як вищевказані обставини, що не були належним чином взяті до уваги судом першої інстанції, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, наявність трьох обтяжуючих покарання обставин, так і дані про особу обвинуваченого, який має місце реєстрації та проживання, не одружений, дітей на утриманні не має, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 свою вину не визнав повністю, у вчиненому не розкаявся, повідомляв органу досудового розслідування та суду першої інстанції обставини події, які не відповідають дійсності.
Зазначене свідчить про те, що мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що підстави для призначення покарання у вигляді 7 років позбавлення волі відсутні.

Разом з тим, враховуючи окремі дані, які позитивно характеризують особу ОСОБА_7 та його похилий вік, колегія суддів вважає за можливе призначити йому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України не в максимальних межах санкції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі, з його реальним відбуванням, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання засудженого.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3