ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/478/21 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1990/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04 березня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно дострокове звільнення від відбування покарання,-

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_7 засуджений вироком Сумського районного суду Сумської області від 04 квітня 2018 року за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, покарання, призначене за вироком Сумського районного суду Сумської області від 03 листопада 2017 року за ч.2 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України із іспитовим строком на 1 рік виконувати самостійно.
Засуджений, з 30 листопада 2018 року, відбуває покарання в Державній установи «Темнівська виправна колонія (№100)».
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 березня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.
Обґрунтовуючи своє рішення, судом зазначено, що ОСОБА_7 протягом майже всього часу відбування покарання характеризувався посередньо, певний період часу не працював, залучався до робіт з благоустрою установи, проте ініціативи не проявляв, не завжди дотримувався санітарно-гігієнічних норм та зовнішнього вигляду, за що отримував зауваження, до реалізації програми диференційованого впливу ставився без зацікавленості, участі в організації виховних заходів не приймав.
Згідно довідки про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_7 , останній має три заохочення та жодного стягнення.
Адміністрація виправної колонії вважає, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, відповідно до ст. 81 КК України застосування до нього умовно-дострокового звільнення передчасне.
За вироком Сумського районного суду Сумської області від 04 квітня 2018 року має сплатити на користь держави судові витрати за проведення експертизи у сумі 494,35 гривен. Крім того, на виконанні в бухгалтерії установи знаходяться виконавчі листи на загальну суму 1863,15 гривень. Станом на 25 лютого 2021 року за виконавчими листами утримано 341,11 гривень, залишок заборгованості складає 1522,04 гривень.
Враховуючи характеристику засудженого, який неодноразово судимий, його поведінку та спосіб життя за час відбуття покарання, ставлення засудженого до праці, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін.
Не погодившись з рішенням районного суду засуджений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04 березня 2021 року та рішенням апеляційної інстанції застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від покарання.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу засуджений вказує ,що він хворіє на ВІЧ; має позитивну характеристику, матір пенсіонерку, якій необхідна його допомога; суму за позов в повному об`ємі виплатити не може; працював на безкоштовних роботах, щодо благоустрою установи.
Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи засудженого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та відомості особової справи засудженого, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу засудженого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
В той же час, відповідно до ч.2ст. 81 КК України, обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.
За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.
Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.
Крім того, у роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовно-строкове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.
Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
З досліджених матеріалів встановлено наступне: ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Сумського районного суду Сумської області від 04 квітня 2018 року за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, покарання, призначене за вироком Сумського районного суду Сумської області від 03 листопада 2017 року за ч.2 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України із іспитовим строком на 1 рік виконувати самостійно.
Згідно характеристики на засудженого, наданої начальником відділення СПС майором внутрішньої служби ОСОБА_8 , погодженої заступником начальника установи із соціально-виховної роботи «Темнівської виправної колонії (№100)» ОСОБА_9 від 01 березня 2021 року, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 22 жовтня 2018 року. Під час тримання в державній установі «Сумський слідчий ізолятор» режим тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.
З 30 жовтня 2018 року відбуває покарання покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», працевлаштований в майстерні установи, поставлені завдання виконує своєчасно та повністю. Засуджений ОСОБА_7 також залучався до безоплатних робіт з благоустрою установи, до виконання робіт ставиться позитивно. За час відбування покарання засуджений характеризується позитивно, стягнень не має, з метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався адміністрацією установи три рази. На профілактичних обліках установи засуджений не перебуває. За вироком Сумського районного суду Сумської області від 04 квітня 2018 року має сплатити на користь держави судові витрати за проведення експертизи у сумі 494,35 гривен. Крім того, на виконанні в бухгалтерії установи знаходяться виконавчі листи на загальну суму 1863,15 гривень. Станом на 25 лютого 2021 року за виконавчими листами утримано 341,11 гривень, залишок заборгованості складає 1522,04 гривень.
Між тим, адміністрація виправної колонії вважає, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, відповідно до ст. 81 КК України застосування до нього умовно-дострокового звільнення передчасне.
Судом першої інстанції, вірно зазначено, що незважаючи на позитивну характеристику засудженого з лютого 2019 року ОСОБА_7 працевлаштований, проте у березні, вересні та жовтні 2019 року, з січня по червень 2020 року, засуджений ОСОБА_7 не працював.
Відповідно до довідки про майновий позов, який підлягає відшкодуванню за вироком, засудженим не сплачується та мається заборгованість.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріали справи засудженого, які були подані суду, не містять достатнього підтвердження, що засуджений не є суспільно-небезпечним та готовий до сприяння і дотримання встановлених у суспільстві норм та правил поведінки.
Окрім того, ОСОБА_7 був неодноразово судимий, а саме 5 разів, за скоєння крадіжок, хуліганства, грабежів та відбував покарання в місцях позбавлення волі, але належних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин проти власності.

Вищенаведені висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними в матеріалах судового провадження та особової справи засудженого, а тому не можуть спростовуватись апеляційними доводами ОСОБА_7 , які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Посилання засудженого в апеляційній скарзі, на те що він має позитивну характеристику, матір пенсіонерку, якій необхідна його допомога; суму за позов в повному об`ємі виплатити не може; працював на безкоштовних роботах, щодо благоустрою установи, взято колегією суддів до уваги, однак це не є підставою для умовно-дострокового звільнення.
Акцентування в апеляційній скарзі, ОСОБА_7 на те, що він хворіє на ВІЧ не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, так як ні особова справа ні самі матеріали не містять жодної довідки з медичної установи, щодо дійсності захворювання на ВІЧ у засудженого.
Між тим, в особових характеристиках наданих начальником «Темнівської виправної колонії (№100)», що містяться в матеріалах справи, неодноразово зазначено, що засуджений ОСОБА_7 на профілактичних обліках установи не перебуває.
Таким чином, висновки суду на час розгляду клопотання, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від покарання, є обґрунтованими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягли б за собою скасування оскаржуваної ухвали, не вбачається. Тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 04 березня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді