Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/21/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому Кіровоградської області кримінальне провадження № 0007790 від 13.09.2018 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 листопада 2019 року.

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Димине Новоукраїнського району Кіровоградської області, громадянин України, з середньою - спеціальною освітою, одружений, працює менеджером у ПП «Фірма ІВК Техніка», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного основного покарання з випробуванням іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» 11 372 гривень 57 копійок витрат понесених КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_8

Вирішено питання судових витрат та речових доказів по справі.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:
прокурора ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за таких обставин.

Так, ОСОБА_7 12.09.2018 близько 17:15 год. керуючи автомобілем «КІА Sportage 2.0 МТ4» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності, рухаючись у світлу пору доби навпроти будинку №8 корпус 3, по вул. Волкова, зі сторони вул. Джерельна, в напрямку вул. Панфіловців, під час руху грубо порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 (б) і 22 (д) ПДР України (п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б)бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), не вірно оцінив дорожню обстановку, яка полягала у зупинці невстановленого слідством автомобіля ВАЗ - НОМЕР_2 , який рухався в попутному з ним напрямку в межах його полоси руху, водій якого пропустив велосипедиста, який в той час розпочинав свій рух з правого краю проїзної частини.

ОСОБА_7 , проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, в порушення п. 12.3. ПДР України (п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху бо перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу...), при виникненні небезпеки для руху, не вірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, яка полягала у русі велосипедиста, через проїзну частину справа наліво відносно його напрямку руху, не застосував екстрене гальмування, а навпаки змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу тим, саме виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення передньою правою частиною автомобіля з велосипедом, під керуванням ОСОБА_8 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист - ОСОБА_8 згідно висновку судово-медичної експертизи №661 від 16.11.2018. отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднана травма: важка закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку середньої важкості з вогнищевим ураженням обох лобних та правої тім`яної часток, субарахноїдальний крововилив, перелом кісток основи та склепіння черепа, рани тім`яно-височної ділянки голови справа, рани потилиці, садна тьмяно-потиличної ділянки голови; закрита тупа травма грудної клітини, переломи 7-8 ребер зліва, множинні садна та гематоми м`яких тканини голови, тулуба, кінцівок, вказані тілесні ушкодження несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.11.2019 року, щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення додаткового покарання. Звільнити ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. В іншій частині вирок залишити без змін.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що призначаючи додаткове покарання, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений був у тверезому стані, а велосипедист навпаки перебував у нетверезому стані, що підтверджується матеріалами справи.
Вказує, що ОСОБА_7 , раніше не був судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відразу ж викликав швидку та працівників поліції на місце ДТП, в подальшому надавав кошти на лікування потерпілого. Потерпілий матеріальних та моральних претензій не має. Злочин який вчинив обвинувачений не відноситься до категорії навмисних.
Обвинувачений виключно позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. Постійно працює, його автомобіль з урахуванням роботи менеджером дає можливість заробляти кошти собі на життя та доглядати за важко хворою дружиною, лікувати її. Позбавлення права керування у такому разі приведе до обтяження фінансового стану через неможливість користуватися автомобілем в цілях роботи.
Також зазначає, що на утриманні обвинуваченого перебуває дружина, яка є інвалідом першої групи та потребує постійного догляду. Обтяжуючих покарання обставин, згідно із ст. 67 КК України, обвинуваченому судом не встановлено.
Отже, суд першої інстанції призначив дуже суворе додаткове покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення у даному випадку.
Звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з
випробуванням, іспитовим строком 1 рік та звільнення його від відбування призначеного
додаткового покарання належним чином сприятиме виправленню та попередженню
вчинення обвинуваченим нових аналогічних злочинів в майбутньому.
Заслухавши суддю - доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_8 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, окрім визнання ним винуватості, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження, які досліджені у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України і в апеляційній скарзі не заперечуються.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, сторонами кримінального провадження не оспорюється.

При розгляді доводів апеляційної скарги колегія суддів відповідно до ст. 404 КПК України виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, щодо призначення занадто суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, є безпідставними, з огляду на таке.

Статтею 50 КК України регламентовано, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому, відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Згідно роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених собою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

Зокрема, при призначенні покарання, місцевий суд врахував суспільну небезпеку вчиненого злочину, який відноситься до категорії необережних тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

За місцем проживання та роботи обвинувачений характеризується позитивно, одружений, офіційно працевлаштований, раніше не судимий.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, місцевий суд обгрунтовано визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

Згідно висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк, встановлено, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

Врахувавши наведені обставини, думку прокурора та потерпілого, які не наполягали на призначенні суворого покарання обвинуваченому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення мінімального основного покарання передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, застосувавши ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням встановивши мінімальний строк та поклав обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

При цьому, суд призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на мінімальний строк.

Отже, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено із дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, є необхідним для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів.

Водночас, колегія суддів погоджуються з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи сторони захисту, щодо безпідставного призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи наведені вище обставини, не можуть бути визнані обґрунтованими.

В апеляційній скарзі адвоката не наведено достатнього обґрунтування на підтвердження того, що призначене покарання ОСОБА_7 є явно несправедливим через його суворість, оскільки застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в даному конкретному випадку, не може свідчити про його явну несправедливість.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що допущені ОСОБА_7 порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесне ушкодження, носили грубий та вкрай небезпечний характер.

Враховуючи викладене, твердження захисника про призначення місцевим судом покарання ОСОБА_7 , яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є безпідставними, оскільки пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При цьому, колегія суддів враховує, що призначене місцевим судом покарання, передбачене межами санкції інкримінованої статті.

Водночас, як вбачається з оскаржуваного вироку дані, на які посилається адвокат в апеляційній скарзі були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного вироку.

Будь-яких інших доводів щодо незаконності вироку суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування або зміни вироку суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи викладене, оскільки доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 не знайшли підтвердження, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 листопада 2019 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4