СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/4777/21
пр. № 1-кп/759/882/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання -ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000411 від 21.02.2021 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бішкек, росіянина, громадянина Російської Федерації, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

потерпілий, цивільний позивач ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 21.02.2021 року, приблизно о 03 годині 50 хвилин, знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 18-А, шляхом розбиття скла проник до автомобіля марки «Ssang Yong» реєстраційний номер НОМЕР_1 , звідки таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_5 , завдавши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 3500 гривень.

Так, ОСОБА_3 , 21.02.2021 року, приблизно о 03 годині 50 хвилин, перебуваючи біля будинку №18 по вулиця Симиренка в м. Києві, помітив автомобіль марки «Ssang Yong» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , з якого вирішив викрасти чуже майно.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище автомобіль «Ssang Yong» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, відчуваючи потребу в грошових коштах, усвідомлюючи те, що автомобіль за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу, салон та багажні відділення дозволяють використовувати їх і для постійного та тимчасового зберігання майна володільця транспортного засобу, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, тримаючи в руці металеву гайку, шляхом розбиття правого заднього скла дверей автомобіля марки «Ssang Yong» реєстраційний номер НОМЕР_1 , проник до салону вказаного автомобіля, звідки таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: пластиковий контейнер з інструментами, вартістю 3500 гривень, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Таємно викравши чуже майно, ОСОБА_3 з місця скоєння злочину прослідував за місцем свого мешкання, маючи змогу розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна(крадіжка), поєднаному з проникненням в сховище автомобіль, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи, та показав, що 21.02.2021 року, близько 03 години 50 хвилин, помітив автомобіль марки «Ssang Yong», в салоні якого побачив контейнер з інструментами, після чого металевою гайкою розбив заднє праве вікно і проник в машину, забрав з неї контейнер з інструментами та направився до місця свого проживання. В наступному був затриманий власником майна ОСОБА_5 при спробі продати інструменти на ринку по вул. Жолудєва, в м. Києві.

Враховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини справи і судом встановлено, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин та положення ч. 2 ст. 394 КПК України щодо неможливості оскарження в апеляційному порядку судового рішення з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, відсутність сумнівів щодо добровільності їх позицій, в силу ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Оцінюючи зібрані матеріали в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.3 ст.185 КК України вірна.

Відповідно до постанови Верховного Суду в справі № 653/3/18 від 17.03.2020 року, до сховища (незалежно від ознаки стаціонарності) мають бути віднесені місця чи ділянки, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, та мають властиві для цього конструктивні ознаки, які забезпечують охорону від доступу до них сторонніх осіб.

За визначенням, передбаченим ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний транспортний засіб колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій.

При цьому, легковий автомобіль автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки (п. 1.10. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306).

Таким чином, наявність засобів охорони транспортного засобу, у тому числі і технічних, що обмежують вільний доступ сторонніх осіб до майна, що знаходиться в салоні або багажному відділенні автомобіля, свідчить про наявність ознак сховища, яке є володінням особи.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до категорії тяжких злочинів, відношення до скоєного, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття у вчиненому та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавленні волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 176 КПК України затримання особи є тимчасовим запобіжним заходом, і за матеріалами кримінального провадження ОСОБА_3 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України 21.02.2021 року, а ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 23.02.2021 року в задоволенні клопотання про застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, строк попереднього ув`язнення з 21.02.2021 року по 23.02.2021 року слід зарахувати в строк покарання з співвідношення день за день.

Враховуючи конкретні обставини вчиненого злочину, щире каяття обвинуваченого, суд вважає можливим застосувати ст.75 КК України, оскільки приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Суд також покладає на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, які сприятимуть його виправленню.

В підготовчому судовому засіданні потерпілим ОСОБА_5 було подано цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4004 грн. 10 коп. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

Цивільний позов обгрунтовано тим, що злочинними діями ОСОБА_3 йому заподіяно матеріальну шкоду у вигляді вартості викраденого майна 2332 грн. та вартості витрат на ремонт автомобіля 1672,10 грн. Також, коли ОСОБА_5 дізнався про пошкодження автомобіля і викрадення майна, він отримав сильний стрес, і, будучи інвалідом 3 групи, хворим на цукровий діабет 2 типу, у зв`язку з підвищенням рівня цукру в крові, був госпіталізований 25.03.2021 року, проходив лікування в стаціонарі до 05.04.2021 року. Крім того, пошкодження майна зумовило необхідність витрачати час на пошук запасних частин, замовлення ремонтних робіт, що порушило звичайний спосіб життя не тільки ОСОБА_5 , а й всіх членів сім`ї, які користуються автомобілем.

В судовому засіданні ОСОБА_5 цивільний позов підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_3 просив цивільний позов задовольнити.

Прокурор не заперечував проти задоволення цивільного позову.

Вислухавши думку сторін судового провадження, дослідивши матеріали, долучені до цивільного позову, суд дійшов висновку, що він підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 спричинено матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до п. 6. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, завдано злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» № 3 від 31.03.1989 року, при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Крім того, за змістом постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 року в справі № 639/1910/19 суд, приймаючи у межах кримінального провадження рішення в частині, що стосується задоволення цивільного позову, має ретельно перевірити всі вимоги позивача, враховуючи майновий стан винного, його стан здоров`я та вжити інших заходів для справедливого вирішення цього питання.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, суд вважає вимоги ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого на його користь майнової шкоди у вигляді вартості інструментів в розмірі 2332 грн. 00 коп., витрат на ремонт автомобіля в розмірі 1672 грн. 00 коп., а всього 4004 грн. 00 коп. такими, що підлягають задоволенню.

За вимогами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом надано оцінку обставинам, зазначеним цивільним позивачем в обгрунтування втрат немайнового характеру, інших негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями ОСОБА_3 . Так, ОСОБА_5 та члени його сім`ї не могли тривалий час користуватись транспортним засобом, який підлягав негайному ремонту із заміною скла, потерпілий був вимушений витрачати час та кошти на пошук та придбання запчастин, що порушило його звичайний спосіб життя. Будучи інвалідом 3 групи, хворим на цукровий діабет 2 типу, внаслідок отриманого стресу у ОСОБА_5 піднявся рівень цукру в крові та підвищився тиск; він був госпіталізований у військовий шпиталь, де проходив лікування два тижні. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним задовольнити цивільний позов в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 4000 грн. 00 коп.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні у розмірі 980 грн. 70 коп. слід стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави.

Питання речових доказів по справі вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373- 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк попереднього ув`язнення з 21.02.2021 року по 23.02.2021 року зарахувати в строк покарання з співвідношення день за день.

Застосувати ст.75 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Зобов`язати ОСОБА_3 згідно ст.76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 980 грн. 70 коп.

Речові докази по справі пластиковий контейнер з інструментами - залишити за належністю потерпілому ОСОБА_5 .

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 4004 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 4000 грн. 00 коп.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1