№ 1-кп/755/115/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" березня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009126 від 04.11.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області Хустського району села Велятино, українця, громадянина України, працюючого у ТОВ «Гоу Авто», із незакінченою вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 03.11.2019 року, приблизно о 17 годині 26 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2106», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Шумського від вул. П. Тичини в напрямку вул. Березняківська, у місті Києві, допустив порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), а саме: п. 18.1 ПДР України - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_4 виразилось в тому, що останній, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «ВАЗ 2106», н.з. НОМЕР_1 , з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись проїзною частиною вул. Шумського від вул. П. Тичини в напрямку вул. Березняківська, допустив виїзд керованого ним автомобіля на нерегульований пішохідний перехід, де в подальшому, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка рухалася по нерегульованому пішохідному переході зліва направо відносно руху автомобіля та мала перевагу в русі. Внаслідок наїзду, пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження та була доставлена до медичного закладу.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 12-1/3015 від 09.12.2019 року, у водія ОСОБА_4 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог вказаного пункту. Тобто, у даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля марки «ВАЗ 2106», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , вимогам пункту 18.1 ПДР України.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 042-2465-2019 від 11.12.2019 року, потерпіла ОСОБА_8 , 1986 р.н., отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, які виразилися: а) у закритій травмі правої гомілки у вигляді перелому дистального епіметафізу обох кісток гомілки зі зміщенням уламків.

Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме - заподіяння пішоходу ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю, щиро каявся та показав, що 03.11.2019 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, він рухався на автомобілі «ВАЗ 2106», н.з. НОМЕР_1 , зі швидкістю 50-60 км/год., у напрямку вул. Березняківської у м. Києві. Була погана погода, йшов дощ, дорога була слизькою і він не одразу побачив на пішохідному переході потерпілу, яка рухалася зліва направо, але коли вже її побачив, то почав гальмувати, однак, уникнути наїзду не вдалося. Коли потерпіла переходила дорогу, то у зустрічному напрямку автомобілів не було. Потерпіла була одягнена у червону курточку, але чи були на ній світловідбиваючі елементи, він не пам`ятає. Після ДТП він одразу вийшов із автомобіля, підійшов до потерпілої, дочекався швидку допомогу і поліцію. У скоєному каявся, зазначав, що жалкує, що так сталося, прохав вибачення у потерпілої. Цивільний позов визнав частково, а саме, майнову шкоди у розмірі 12 508 гривень 92 копійки, оскільки вона підтверджена документально, моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень. Крім того, зазначив, що вже сплатив потерпілій 70 000 гривень, допомагав їй, з місця ДТП не зникав.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Враховуючи процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , який визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, його вина також підтверджується дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності доказами та показаннями потерпілої, яка попереджалась про кримінальну відповідальність, а саме:

- допитана у судовому засіданні, у порядку ст. 353 КПК України, потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що у день події вона переходила дорогу по пішохідному переходу, навпроти неї йшли також люди, позаду неї йшла жінка з дитиною, які встигли відскочити. Коли вона переходила зустрічну смугу для руху, автомобілі зупинилися та на її одязі, на рукавах, знаходилися маленькі світловідбиваючі елементи. Коли відбувся на неї наїзд, вона почала торкатися своєї ноги і зрозуміла, що вона зламана, а тому, намагалася не рухатися. Її телефон випав на дорогу, а тому, вона попрохала його принести, після чого, вона зателефонувала чоловіку та повідомила, що її збив автомобіль. Потім, підняла голову, яка була розбита і побачила кров. Обвинувачений ОСОБА_4 розмовляв із кимось по телефону, а потім, підійшов до неї, допомагав їй. Швидку допомогу викликав знайомий обвинуваченого, який питав, куди її будуть відвозити, але вона попросила всі питання задавати її чоловіку, оскільки вона перебувала у шоковому стані. Зазначила, що обвинувачений допомагав їй грошима та дійсно сплатив їй 70000 гривень. Крім того, зазначила, що цивільний позов підтримує у повному обсязі, оскільки необхідні гроші для її реабілітації та вона морально постраждала.

Суд, оцінює показання потерпілої ОСОБА_8 , як належними та достовірними, у розумінні ст. ст. 94-96 КПК України, тому не має підстав ставити їх під сумнів або ж не брати як доказ, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими доказами в їх сукупності.

Так, зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України доводиться процесуальними джерелами доказів, а саме:

- виписками із медичної карти стаціонарного хворого Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги № 21221 від 26.11.2019 року та № 11020 від 08.07.2020 року (т. 1 а.п. 119-122);

- довідкою Міської лікарні швидкої медичної допомоги № 390 від 05.11.2019 року (т. 1 а.п. 153);

- рапортом працівника поліції про подію від 03.11.2019 року (т. 1 а.п. 155);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.11.2019 року (т. 1 а.п. 156-166);

- схемою місця дорожньо-транспортної пригоди (т. 1 а.п. 167);

- висновком експерта № 042-2465-2019 від 11.12.2019 року, з якого вбачається: 1-3. Дані наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 03.11.2019 о 17.22 у гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мали місце такі тілесні ушкодження: забійна рана з підшкірною гематомою в правій тім`яній ділянці; закрита травма правої гомілки у вигляді перелому дистального епіметафізу обох кісток гомілки зі зміщенням уламків. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони травмуючою дією тупого(их) предмету(тів), могли утворитись в термін та за обставин, вказаних в постанові, тобто 03.11.2019 при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом). Між «тривалістю розладу здоров`я» (як критерієм судово-медичного визначення ступеню тяжкості) та тривалістю лікування апріорі не існує ніякого кореляційного зв`язку. Тобто, будь-яке лікування, ніякими чином не відображає строки порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функцій. Морфологічні властивості виявленого перелому - дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаних кісток так і відновлення функції правої гомілки буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказана закрита травма правої гомілки за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п. п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил». Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення ран будь-якої етіології у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк понад 6 але менш ніж 21 добу. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, вказані забійна рана з підшкірною гематомою в правій тім`яній ділянці відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідно п. п. 2.3.3., 4.6. «Правил». Слід зауважити, що не було виявлено достатніх об`єктивних судово-медичних даних (однократний опис неврологічного статусу та відсутність опису динаміки його змін) у своїй сукупності дозволяє вважати встановлений діагноз «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку» як не обґрунтований, що не підлягає судово-медичній оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Тому відповідно з п. 4.13.1 «Правил», слід утриматися від судово-медичної оцінки встановленого діагнозу. 4. Згідно з даними токсикологічного аналізу крові № 4764 від 05.11.2019 року Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» - в крові ОСОБА_8 етанол не виявлений, що дозволяє стверджувати про те, що на момент отримання тілесних ушкоджень вона була твереза, за умови, якщо забір крові проводився на час поступлення її до стаціонару (т. 1 а.п. 183-189);

- висновком експерта № 12-1/3015 від 09.12.2019 року, з якого вбачається: 1. В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.2; 18.1 ПДР України. 2. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.2 ПДР України не вбачається, а вбачаються невідповідності вимогам пункту 18.1 ПДР України. 3. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , з моменту виходу пішохода на пішохідний перехід мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування екстреного гальмування, тобто мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог пункту 18.1 ПДР України. 4,5. Для оцінки дій пішохода ОСОБА_8 в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди спеціальних знань в галузі судової автотехніки не потрібно, вони (дії) можуть бути оцінені органами досудового розслідування (судом) самостійно, відповідно до вимог розділу 4 чинних Правил дорожнього руху України (т.1 а.п. 197-201);

- повідомленням про підозру від 20.12.2019 року (т.1 а.п. 202-204).

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному, показами потерпілої ОСОБА_8 та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у тому, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав у повному обсязі, прохав вибачення у потерпілої, допомагав після події), особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого у вчиненому і часткове добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням ставлення обвинуваченого до скоєного, наявності пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, кримінальне правопорушення вчинене з необережності, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Поряд з цим, суд враховує думку захисника щодо не застосування додаткової міри покарання у зв`язку з тим, що робота обвинуваченого пов`язана з водінням автомобіля, однак, при цьому суду не надано жодного доказу з цього приводу, зокрема, обвинувачений має молодий вік, однак, уже скоєно дорожньо-транспортну пригоду, при чому на пішохідному переході з наїздом на пішохода.

Зокрема, 01.07.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», яким були внесені зміни до Кримінального кодексу України та Кримінально процесуального кодексу України щодо порядку розгляду судами кримінальних проступків.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 КК України, часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно зі ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Згідно обвинувального акту кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив 03.11.2019 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Враховуючи те що, закон про кримінальну відповідальність не має зворотної дії в часі щодо призначення покарання в частині, що погіршує становище особи, відтак обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України закону про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення кримінального правопорушення, зокрема штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Інші рішення щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку
Вирішуючи питання цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 зі збільшеними позовними вимогами, з яким обвинувачений ОСОБА_4 погодився частково, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Зокрема, згідно зі ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, у даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов зі збільшеними позовними вимогами до обвинуваченого ОСОБА_4 на суму 129 808 гривень 92 копійки матеріальної шкоди та 150 000 гривень моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині матеріальної шкоди потерпіла зазначає, що, у зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди вона була змушена в черговий раз пройти медичне обстеження, здати всі необхідні аналізи та повторно звернутися за медичною допомогою до КНК «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». За результатами звернення за медичною допомогою до КНП «Київська міська клінічна швидкої медичної допомоги», лікарями даної медичної установи було встановлено повний діагноз та прийнято рішення про прийняття її на стаціонарне лікування. Так, у період її перебування на стаціонарному лікуванні у КНП «Київська міська клінічна швидкої медичної допомоги» з 02.07.2020 року до 08.07.2020 року, лікарями даного медичного закладу з урахуванням встановленого діагнозу, 03.07.2020 року було проведено хірургічне (оперативне) втручання, у ході якого, було видалено металеві фіксатори із великогомілкової кістки, а також, видалено металеві фіксатори із зовнішньої кісточки, що призвело до понесення значних матеріальних збитків, загальна сума яких складає 12 508 гривень 92 копійки. Крім того, за результатами перенесеної хірургічної операції, лікарем КНП «Консультативно-діагностичний центр Дніпровського району м. Києва» було надано обов`язкові рекомендації щодо проходження санаторно-курортного лікування та, відповідно до прайс-листа, розміщеного на офіційному сайті Оздоровчо-реабілітаційного центру «Сосни», вартість програми реабілітації 1 категорії складності (1- місце розміщення 1 день) складає 3 520 грн. 00 коп., при цьому, згідно з наданими лікарем рекомендацій, потерпілій необхідно пройти, як мінімум, 30 (тридцять) реабілітаційних програм, що загалом складає 105 600 грн. 00 коп. (3 520 х 30 = 105 600 гривень 00 копійок). Також, потерпіла обґрунтовує, що з ОСОБА_4 необхідно стягнути на її користь вартість трьохразового харчування в Оздоровчо-реабілітаційному центрі «Сосни» у розмірі 11 700 гривень 00 копійок (390 грн./день х 30 днів = 11 700 гривень), тобто, підлягає стягненню загалом - 117 300 гривень 00 копійок на санаторно-курортне лікування в Оздоровчо-реабілітаційному центрі «Сосни».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Проте, згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Однак, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Як вбачається із цивільного позову та долученого до нього прайс-листа, розробленого Оздоровчо-реабілітаційним центром «Сосни», сума збитків, яка у них вказана, а саме 117 300 гривень, реально потерпілою ОСОБА_8 не понесена, а в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зокрема, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що після події він допомагав потерпілій та сплатив загалом їй 70 000 гривень, що було підтверджено у судовому засіданні й самою потерпілою.

У зв`язку із вищенаведеним, у частині відшкодування матеріальної шкоди необхідно позов задовольнити частково, а саме на суму - 12 508 гривень 92 копійки.

Що стосується питання відшкодування моральної шкоди
Частинами 1, 2, 3 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, однак, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи стан здоров`я потерпілої ОСОБА_8 , її переживання та емоційне навантаження, що негативно вплинули на психологічний та емоційний стан, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 50 000 гривень.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день постановлення вироку становить 5 тисяч 100 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 12 508 гривень 92 копійки та моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення: судової авто-технічної експертизи № 12-1/3015 від 09.12.2019 року в розмірі 1884 грн. 12 коп.; судово-медичної експертизи № 042-2465-2019 від 11.12.2019 року в розмірі 1796 гривень 90 копійок, а всього на загальну суму розмірі 3681 грн. 02 коп.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: автомобіль марки «ВАЗ 2106», н.з. НОМЕР_1 , що переданий під зберігальну розписку ОСОБА_4 залишити у його власності.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, потерпілій, представнику потерпілої та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя