справа № 462/5307/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальні акти у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області, м.Мукачево, громадянина України, українця, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз Залізничним районним судом м.Львова за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць та ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 15.05.2020 року умовно-достроково звільнений від відбування покарання на невідбутий термін 11 місяців 3 дні,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

встановив:

обвинувальними актами, які надійшли до Залізничного районного суду м.Львова 02.09.2020 року та 08.10.2020 року, встановлено наступне.

ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим, останній раз 27.12.2017 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний корисливий злочин, а саме: 26.08.2020 року близько 16 год. 30 хв., проходячи по вулиці Городоцькій у м.Львові, недалеко від кафе «Експрес», що за адресою вул. Городоцька, 116, побачивши, що у вищевказаному кафе за столиком сидить невідома йому особа чоловічої статі з ознаками алкогольного сп`яніння, як потім з`ясувалось ОСОБА_6 , зайшов у вищевказане кафе та підійшов до вказаної вище особи, для того, щоб попросити цигарку та в цей момент побачив в лівій кишені штанів останнього телефон марки «Xiaomi Redmi 8» синього кольору. Після того ОСОБА_4 , маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, скориставшись відсутністю нагляду власника телефону марки «Xiaomi Redmi 8», витягнув вищевказаний телефон вартістю 3 748 гривень з його лівої кишені і направився до виходу з кафе «Експрес». Під час виходу з кафе «Експрес», ОСОБА_4 поклав вищевказаний телефон в кишеню своєї куртки, але в подальшому не зміг розпорядитися телефоном марки «Xiaomi Redmi 8» синього кольору з причин, які не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками поліції при виході із кафе.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15,ч.2 ст.185 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим, останній раз 27.12.2017 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі та ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 15.05.2020 року умовно-достроково звільнений від відбування покарання на невідбутий термін 11 місяців 3 дні на шлях виправлення не став та обвинувачується у вчиненні корисливого злочину.

Так, 24.09.2020 року, приблизно о 00 год 10 хв., ОСОБА_4 , знаходячись на АДРЕСА_3 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи повторно, наблизився до ОСОБА_7 та реалізовуючи свій злочинний задум, використовуючи фактор несподіваності, витягнув з кишені штанів останнього гаманець, з якого відкрито викрав грошові кошти в сумі 375 гривень, після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину втік, заподіявши ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 375 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 визнав, вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не визнав.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що він дійсно 26.08.2020 року викрав з кишені штанів мобільний телефон в потерпілого ОСОБА_6 . Потерпілий не зауважив цього. Обвинувачений був зупинений поліцейськими та не міг пояснити, чий телефон. Вказав, що викрав його не в кафе «Експрес», а на вулиці. Зауважив, що його примусили дати інші показання. Скарг про це він не подавав, в поліцію, прокуратуру, слідчому судді він не скаржився.

Щодо кримінального провадження за ч.2 ст.186 КК України пояснив, що 23.09.2021 року зустрів ОСОБА_8 на вокзалі, випивав з ним. Після цього вони з ОСОБА_8 та з дружиною обвинуваченого перебували біля магазину продуктів на площі Двірцевій. До них підійшов потерпілий ОСОБА_7 із своєю дружиною. Обвинувачений витягнув у потерпілого ОСОБА_7 гаманець, після чого потерпілий зайшов в магазин. Обвинувачений взяв собі з гаманця 75 гривень. Після цього пустий гаманець віддав потерпілому. Він не тікав. Коли приїхала поліція, хотів віддати кошти поліції, однак вони сказали тримати їх в себе. Кошти викрав з метою використати в своїх цілях, купити щось дружині. Вважає, що кошти викрав таємно. Не може пояснити, чому потерпілий викликав поліцію.

Визнав, що викрав у потерпілого кошти, однак вважає, що вчинив це таємно. Потерпілий ОСОБА_7 не бачив, як обвинувачений витягнув у нього гаманець та виявив відсутність коштів у магазині. Просить його суворо не карати.

Незважаючи на часткове невизнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а також доказами, що характеризують особу обвинуваченого.

ОСОБА_6 , який є потерпілим у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, в судовому засіданні відмовився давати показання, що, відповідно до статті 56 КПК України, є його правом.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що є поліцейським Залізничного ВП ГУНП у Львівській області. 26.08.2020 року, під час патрулювання, біля кафе «Експрес» він побачив трьох осіб, які розпивали слабоалкогольні напої. Разом з іншим патрульним підійшли до них, щоб зробити зауваження з приводу зазначених дій. В однієї з цих осіб в кишені задзвонив телефон. У судовому засіданні свідок вказав на ОСОБА_4 , як на цю особу. Потерпілого ОСОБА_6 серед них не було. Свідок зазначив, що поведінка обвинуваченого здалася йому дивною та підозрілою. ОСОБА_4 не піднімав слухавку та не міг відповісти на запитання, чий це телефон. Для з`ясування обставин ОСОБА_4 було запрошено у відділ поліції.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що є поліцейським Залізничного ВП ГУНП у Львівській області. Щодо обвинуваченого ОСОБА_4 ним вже здійснювалася перевірка. 26.08.2020 року, під час патрулювання, біля кафе «Експрес» він побачив трьох осіб, які розпивали слабоалкогольні напої. Серед них був ОСОБА_4 . Разом з іншим патрульним він підійшов до них, щоб зробити зауваження з приводу зазначених дій. Потерпілого ОСОБА_6 серед цих осіб не було. В ОСОБА_4 в кишені задзвонив телефон, однак обвинувачений не піднімав слухавку. На запитання, чий телефон, ОСОБА_4 не зміг відповісти. Інші особи, які були з обвинуваченим також нічого не відповідали. У свідка виникли сумніви, чи телефон не є краденим. Для з`ясування обставин обвинуваченого Пригору було запрошено до відділу поліції.

У судовому засіданні суд дослідив письмові у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , в частині обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та встановив наступне.

Відповідно до протоколу заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.08.2020 року, ОСОБА_11 звернулася до Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності невідомої особи, яка вчинила таємне викрадення майна у її батька ОСОБА_6 , а саме телефону марки «Xiaomi Redmi 8» (а.с.6).

Даними протоколу огляду місця події від 26.08.2020 року встановлено, що мобільний телефон марки «XiaomiRedmi 8» синього кольору в прозорому чехлі, в якому вставлено sim-картку «Київстар» ( НОМЕР_1 ), який вийняв з лівої кишені куртки ОСОБА_4 на запитання щодо джерела походження вищевказаного телефону, останній повідомив, що йому дали знайомі Лєра і ще один чоловік біля кафе «Експрес» за адресою м.Львів, вул.Городоцька, 112(а.с.8-11).

Виходячи із копій документів щодо мобільного телефону марки «XiaomiRedmi 8», останній було придбано 12.07.2020 року у ФОП ОСОБА_12 за 3748 гривень (а.с.14,15).

Протоколом огляду предметів від 26.08.2020 року встановлено наступне. ОСОБА_4 добровільно видав мобільний телефон марки «XiaomiRedmi 8» синього кольору, imei: НОМЕР_2 , imei: НОМЕР_3 з sim-картками: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 у силіконовому чохлі.

Як було встановлено даний мобільний телефон був таємно викрадений ОСОБА_4 26.08.2020 року з кишені штанів потерпілого, який перебував у кафе «Експрес», що знаходиться за адресою: м.Львів вул. Городоцька, 116 (а.с.16).

Постановою Залізничного ВП ГУНП у Львівській області від 27.08.2020 року мобільний телефон марки «XiaomiRedmi 8» IMEI: НОМЕР_2 , IMEI: НОМЕР_3 з сім-картками: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та силіконовий чохол визнано речовим доказом та передано в камеру зберігання Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області (а.с.17).

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 31.08.2020 року накладено арешт на речові докази у кримінальному провадженні №0000009 від 27.08.2020 року, а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8» IMEI: НОМЕР_2 , IMEI: НОМЕР_3 з сім-картками: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та силіконовий чохол, які були вилучені під час добровільної видачі громадянином ОСОБА_4 (а.с.21).

Постановою Львівської місцевої прокуратури №2 від 31.08.2020 року змінено кримінально-правову кваліфікацію у кримінальному провадженні №0000009 від 27.08.2020 року з ч.1 ст.185 КК України на ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, визначено підслідність досудового розслідування (а.с.24).

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 01.09.2020 року надано дозвіл на використання доказів, зібраних у ході досудового розслідування кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України (а.с.27).

Протоколом проведення слідчого експерименту з участю підозрюваного ОСОБА_4 та фото таблицею до нього встановлено, що перебуваючи за адресою АДРЕСА_4 в присутності понятих, ОСОБА_4 вказав, що 26.08.2020 року, близько 02.00 год., він перебував за вищевказаною адресою в кафе «Експрес», де виявив, що за столом сидить невідома особа чоловічої статі, яка перебувала в алкогольному сп`янінні. Коли він підійшов до чоловіка, то побачив що у нього в лівій кишені штанів знаходиться телефон, який він вирішив викрасти, що ОСОБА_4 продемонстрував. Після того, як він забрав телефон, ОСОБА_4 почав виходити з території кафе «Експрес» (а.с.66-71).

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що показання були ним надані, тому що його побили. Він неодноразово судимий та у судовому засіданні визнав, що добре знає свої права. При цьому, він не звертався із скаргами на дії правоохоронних органів ні до поліції, ні до прокуратури, ні під час обрання запобіжного заходу до слідчого судді. Так само, ці факти не зафіксовані в СІЗО після поміщення його під варту.

Оцінивши в сукупності, досліджені судом докази, дії ОСОБА_4 , органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України - вчинення закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Допитаний ОСОБА_7 , який є потерпілим у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, в судовому засіданні пояснив, що з обвинуваченим вони знайомі з 1996 року, перебувають у хороших відносинах. 24.09.2020 року потерпілий з дружиною перебували у Львові. Потерпілий зустрів обвинуваченого біля магазину, присів і у нього випав гаманець. Його дружина в цей час пішла в туалет. Після цього, він зайшов в магазин та виявив пропажу гаманця. Подумав, що гаманець вкрали цигани, оскільки останніми є обвинувачений та дружина обвинуваченого. Пояснив, що ОСОБА_4 зайшов в магазин, щоб віддати гаманець. Потерпілий зазначив, що він сам викликав поліцію. Обвинувачений ОСОБА_4 гаманець тримав в себе до того, як приїхала поліція. Вказав, що в гаманці було 75 гривень. На нього чинився тиск працівниками правоохоронних органів, тому він вказав, що у гаманці було 375 гривень. Яким конкретно способом чинився тиск не зміг пояснити. З приводу цього до поліції чи інших правоохоронних органів, суду не звертався. До обвинуваченого ОСОБА_4 не має претензій, просить не застосовувати до нього покарання у виді позбавлення волі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_7 . Обвинуваченого вона не знає, ОСОБА_4 є знайомим її чоловіка. 24.09.2020 року вони з чоловіком ішли до залізничного вокзалу у місті Львові, зустріли обвинуваченого з другом та дружиною, які розпивали спиртні напої. Останні пропонували ОСОБА_7 випити з ними, однак він відмовився. Коли потерпілий присів біля обвинуваченого в нього випав з кишені гаманець. Після того, як її чоловік в магазині виявив пропажу гаманця, зайшов ОСОБА_4 і запитав, хто загубив гаманець. Зазначила, що поліцію викликали працівники магазину. До того, як приїхала поліція ОСОБА_4 гаманець її чоловіку повернув. Усі події вона знає лише зі слів чоловіка, оскільки на той час відлучилася в туалет. У гаманці, який знаходився в лівій кишені штанів, було 75 гривень. Додала, що чоловік зазначив суму 375 гривень за вказівкою працівників правоохоронних органів. Подробиць повідомити не може. На неї особисто тиску ніхто не чинив.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що 24.09.2020 року був на площі Двірцевій, де чекав на колегу з Києва. Він вирішив зайти в магазин. Біля входу побачив знайомого йому ОСОБА_4 . Коли свідок вийшов із магазину, він побачив потерпілого ОСОБА_7 з жінкою. Потерпілий підняв із землі гаманець та кричав: «Стій, віддай гроші» до обвинуваченого, який втікав в сторону вокзалу. Свідок не знає, хто викликав поліцію. Не може сказати, яка сума була в гаманці. Він дочекався поліцію на місці. Заперечив, що перед цією подією вони з ОСОБА_4 вживали алкоголь.

У судовому засіданні суд дослідив письмові та відеодокази у кримінальному провадженні в частині обвинувачення ОСОБА_4 у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та встановив наступне.

Згідно з витягом з Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення від 24.09.2020 року, цього дня о 01:12 год., за адресою: АДРЕСА_3 , особи ромської національності відкрито заволоділи гаманцем з кишені. В гаманці було 75 грн. Дані особи знаходяться неподалік продуктового магазину Варенична, де розпивають спиртні напої. Зі слів, це була одна жінка та двоє чоловіків. Заявник: ОСОБА_7 . За вказаною адресою було виявлено троє осіб, котрі підходили за описом. Під час спілкування працівників правоохоронних органів з даними особами підійшов заявник ОСОБА_7 та чітко вказав на одного із них, а саме гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий заволодів його коштами в сумі 75 грн., котрий мав при собі купюри 50, 20, 5 та намагався повернути ОСОБА_7 інші особи назвались ОСОБА_8 та ОСОБА_14 (а.с.6-8).

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.09.2020 року ОСОБА_7 просив притягнути до кримінальної відповідальності візуально йому знайомого, якого кличуть «Крістіан», який 24.09.2020 року, близько 01.00 год., будучи на пл. Двірцева у м.Львові, відкрито заволодів його грошовими коштами у сумі 375 грн., після чого даний громадянин побіг у сторону ж/д вокзалу (а.с.9,10).

Даними протоколу огляду місця події від 24.09.2020 року встановлено, що неподалік «Вареничної», що за адресою: АДРЕСА_3 перебуває невідома особа чоловічої статі, яка представилася ОСОБА_4 . ОСОБА_4 витягнув з лівої кишені штанів грошові купюри та добровільно надав їх для вилучення. Грошові кошти в сумі 75 грн., а саме банкнота номіналом 50 грн. (СЙ 2678398), банкнота номіналом 20 грн. (КН 3929594), банкнота номіналом 5 грн. (ПГ 4340340), які були вилучені та поміщені в паперовий конверт(а.с.13-15).

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 24.09.2020 року з доданою фототаблицею, встановлено, що свідок ОСОБА_13 у присутності понятих заявила, що впізнає особу під №1 зліва направо ( ОСОБА_4 ) і це є саме ця особа, котра 24.09.20 року о 01.00 год, знаходячись біля магазину на площі Двірцевій підійшла до її чоловіка та із кишені джинсів витягла гаманець в котрому були кошти в сумі 375 грн., після чого з даними коштами ОСОБА_4 зник в сторону вокзалу м.Львова(а.с.37-41).

Відповідно до протоколу огляду предметів від 25.09.2020 року, проведено огляд вилучених коштів в сумі 75 грн. у ОСОБА_4 під час проведення огляду місця події від 24.09.2020 року на АДРЕСА_3 . В результаті огляду встановлено наступне: грошові кошти номіналом 50 гривень (СЙ 2678398), номіналом 20 гривень (КН 3929594), номіналом 5 гривень (ПГ 4340340) (а.с.45).

Постановою Залізничного ВП ГУНП у Львівській області від 25.09.2020 року вилучені 24.09.2020 року під час проведення огляду місця події від 24.09.2020 року на АДРЕСА_3 грошові кошти в сумі 75 гривень номіналом 50 гривень (СЙ 2678398), номіналом 20 гривень (КН 3929594), номіналом 5 гривень (ПГ 4340340) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та передано на зберігання у Львівську філію АТ КБ «Приватбанк» (а.с.46).

Даними слідчого експерименту від 25.09.2020 року, фототаблиці до нього, диску із відеозаписом, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_7 , встановлено наступне. Потерпілий повідомив, що 24.09.2020 року близько 00.10 год. він разом із своєю знайомою ОСОБА_13 знаходився на АДРЕСА_3 та вирішили підійти до Вареничної, щоб купити каву, де побачив візуально знайомого « ОСОБА_15 », біля котрого був ще чоловік та жінка.

Підходячи до входу «Вареничної», ОСОБА_15 підійшов з лівого боку та засунув свою праву руку в ліву кишеню його штанів, де був гаманець. Крістіан вийняв з кишені штанів гаманець коричневого кольору з котрого витягнув кошти в сумі 375 гривень, котрі забрав собі, а гаманець кинув на землю. З коштами зник у напрямку вокзалу (а.с.63-67).

У судовому засіданні переглянуто відеозапис, диск із яким долучено до протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , понятих, та встановлено, що потерпілий детально описав подію кримінального правопорушення.

Відповідно до даних протоколу слідчого експерименту від 25.09.2020 року та фототаблиці до нього, диску із відеозаписом, проведеного за участю свідка ОСОБА_13 , встановлено наступне. Вона разом із своїм цивільним чоловіком ОСОБА_7 прямували до залізничного вокзалу ст.Львів, щоб добратись в м.Тернопіль.

По дорозі зайшли до Вареничної, що на площі Двірцевій, 1 у м.Львові . Підходячи до вказаного приміщення до ОСОБА_7 підійшов візуально йому знайомий як пізніше дізналась «Крістіан», котрий своєю рукою з його кишені штанів витягнув гаманець, котрий розкрив і витягнув гроші в сумі 375 грн., котрі забрав собі, а гаманець викинув на землю, почав втікати в сторону головного вокзалу м.Львова(а.с.68-72).

У судовому засіданні переглянуто відеозапис, диск із яким долучено до протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_13 понятих, та встановлено, що свідок описала подію кримінального правопорушення.

Даними слідчого експерименту від 25.09.2020 року, фототаблиці до нього, диску із відеозаписом, проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_4 , встановлено наступне. Обвинувачений повідомив, що 23.09.2020 року він разом із знайомими знаходився на АДРЕСА_3 , де 24.09.20 року близько 00.10 год. побачив ОСОБА_7 , котрий був йому візуально знайомий та побачив у штанах у лівій кишені гаманець, котрий витягнув та розкрив його. В подальшому, скоро витягнувши кошти, ОСОБА_4 викинув на землю гаманець та почав втікати разом з коштами в сторону головного вокзалу, де був затриманий працівниками поліції (а.с.73-77).

У судовому засіданні переглянуто відеозапис, диск із яким долучено до протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , понятих, та встановлено, що обвинувачений детально описав подію кримінального правопорушення.

Виходячи з Інформації про рух поїздів по станції Львів, поїзд №290 призначенням Чернівці-Одеса, відправляється із станції Львів о 02.39 год. (а.с.80-83).

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Постановою Верховного Суду від 07.12.2021 року у справі №728/578/19 встановлено наступне.

«Згідно зі ст. 85 КПК належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст. 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.»

Такі висновки узгоджуються і з практикою Європейського суду з прав людини, який у Рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

У зв`язку з цим, суд зазначає наступне.

Показання потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 під час судового розгляду, суд оцінює критично, оскільки такі є суперечливими, не пов`язані логічно одні з одними, не відповідають прямим та непрямимим доказам у справі. Так, потерпілий ОСОБА_7 при допиті зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 запропонував віддати йому гаманець, однак не зміг пояснити, чому після цього викликав поліцію. Доводи щодо тиску на нього працівників правоохоронних органів нічим не підтверджені. Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що про події знає лише зі слів чоловіка, що суперечить ч.5 ст.95 КПК України, щодо того, що особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто. Її покази, зокрема, про те, що поліцію викликали працівники магазину суперечать показам потерпілого ОСОБА_7 та доказам у справі. Зазначила, що тиску на неї ніхто не чинив та водночас не змогла пояснити, чому під час досудового слідства, давала інші покази.

Суд зауважує також, що під час обрання судом обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у підготовчому засіданні, потерпілий ОСОБА_7 просив обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та зазначив, що отримує телефонні дзвінки із погрозами, вважає, що такі здійснюються у зв`язку із розглядом даного кримінального провадження, хоча доказів цьому не надав. Суд вважає дану обставину підтвердженням суперечливості показів ОСОБА_7 .

Щодо позиції сторони захисту, про те, що обвинуваченим було вчинено таємне, а не відкрите викрадення майна, суд зазначає наступне.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Верховний Суд в постанові від 27 серпня 2019 року у справі № 520/16742/16-к вказав, що дії, розпочаті як таємне викрадення чужого майна, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовженні винною особою з метою заволодіння майном або його утримання, належить кваліфікувати як грабіж.

Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій (постанова Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 192/2621/16-к, постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №725/2266/18).

Виходячи із показань самого обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , письмових доказів, потерпілий знав та усвідомлював те, що кошти викрав ОСОБА_4 , заперечував проти цього, просив повернути кошти та викликав поліцію з цього приводу.

Суд вважає, що в обвинуваченого ОСОБА_4 після виявлення потерпілим відсутності коштів та до приїзду поліції було достатньо часу, щоб повернути гаманець з коштами потерпілому ОСОБА_7 , однак він цього не вчинив, що свідчить про намір скористатися майном у своїх корисливих цілях.

При цьому, оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

За наведених обставин, суд вважає доведеним матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.2 ст.186 КК України, у розмірі 75 гривень, які були вилучені під час огляду.

Водночас, суд не бере до уваги доводи сторони захисту з цього приводу та зазначає, що для такого злочину, як грабіж, не встановлено нижньої межі шкоди, яка може бути завдана власнику майна, проте ця обставина лише свідчить про підвищену суспільну небезпечність вказаного злочину. Тому вчинене обвинуваченим діяння характеризується всіма ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно), становить притаманну злочину суспільну небезпеку, що виключає малозначність цього діяння в розумінні ч. 2 ст. 11 КК України (постанова Верховного Суду ККС від 13 листопада 2018 року у справі № 401/2807/16-к, провадження № 51-2816км18).

Оцінивши в сукупності, досліджені судом докази, дії ОСОБА_4 , органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати наступне.

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

У відповідності до ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи .

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Доводи, висунуті на свій захист обвинуваченим є непослідовними та не узгоджуються з іншими доказами у справі, суперечать матеріалам кримінального провадження, а відтак визнаються судом неспроможними.

Суд вважає, що сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів вина обвинуваченого доведена в повному обсязі. Суд враховує, що судом розглядається об`єднане кримінальне провадження про вчинення обвинуваченим двох кримінальних правопорушень з перервою у діяннях менше місяця. При цьому, перше із них вчинене за три місяці після звільнення умовно-достроково від відбування покарання у виді обмеження волі строком на одинадцять місяців і три дні. Суд вважає, що такі обставини свідчать про системність його злочинних дій.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше неодноразово судимий, зокрема: вироком Залізничного районного суду м.Львова від 13.09.2004 року за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі; вироком Галицького районного суду м.Львова від 07.11.2011 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; вироком Сихівського районного суду м.Львова від 11.04.2017 року за ч.1 ст.263 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; останній раз вироком Залізничного районного суду м.Львова 27.12.2017 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 14.05.2020 року звільнений умовно-достроково від відбування покарання у виді обмеження волі строком на одинадцять місяців і три дні (а.с.87-89, 92-100, 102-103). Виходячи із зобов`язання керівництву ДУ «Городоцький виправний центр (№131)», підписаного ОСОБА_4 , останній був попереджений про негативні правові наслідки для нього у разі вчинення нового злочину протягом невідбутої частини покарання, зокрема про приєднання невідбутої частини покарання до покарання за новим вироком (а.с.101).

На обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога ОСОБА_4 не перебуває, неодружений, офіційно не працює. Довідкою ЛКП «Сигнівка» від 31.08.2020 року встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 не зареєстрований, однак проживає за адресою АДРЕСА_2 , по місцю проживання характеризується задовільно. За час проживання заяв і скарг від мешканців мікрорайону ЛКП «Сигнівка» не поступало (а.с.35,36).

Положеннями ч.2 ст.65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України злочини, скоєні обвинуваченим ОСОБА_4 є нетяжким та тяжким злочином.

В обвинувальних актах зазначено, що обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. На цьому наголосив Верховний Суд у справі № 643/13256/17. Виходячи із досліджених у кримінальному провадженні доказів, показань обвинуваченого, суд приходить до висновку, що пом`якшуючі обставини у виді щирого каяття відсутні.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено, особу обвинуваченого, позицію потерпілого. Зважаючи на посткримінальну поведінку ОСОБА_4 , те, що обвинувачений неодноразово раніше судимий, після звільнення умовно-достроково від відбування покарання 14.05.2020 року, у короткий проміжок часу знову вчинив кримінальні правопорушення з корисливим мотивом, а відтак не виявив бажання виправитися, є особою схильною до скоєння умисних корисливих злочинів, а тому суд дійшов висновку, що слід призначити покарання, передбачене санкціями ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, у виді позбавлення волі.

Згідно із ч.1,2 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

Відповідно до ч.4 ст.81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд призначає покарання ОСОБА_4 із врахуванням ч.ч.1,2 ст.70 КК України, а також ст.71 КК України, так як останній після постановлення вироку Залізничним районним судом м.Львова від 27.12.2017 року, за яким його засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 15.05.2020 року умовно-достроково звільнений від відбування покарання на невідбутий термін 11 місяців 3 дні, але до повного відбуття покарання, вчинив нові кримінальні правопорушення.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 25.09.2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У зв`язку із призначенням судом обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст. 368-370, 371, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання:

за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців;

за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України приєднати частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком Залізничного районного суду м.Львова від 27.12.2017 року строком 1 (один) місяць, призначивши остаточне покарання ОСОБА_4 у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - залишити до вступу вироку в законну силу.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 25 вересня 2020 року, тобто з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 31 серпня 2020 року на речові докази у кримінальному провадженні №0000009 від 27.08.2020 року, а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8» IMEI: НОМЕР_2 , IMEI: НОМЕР_3 з сім-картками: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та силіконовий чохол.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8» IMEI: НОМЕР_2 , IMEI: НОМЕР_3 з сім-картками: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та силіконовий чохол - повернути потерпілому ОСОБА_6 ;

- купюри номіналом 50 гривень (СЙ 2678398), номіналом 20 гривень (КН 3929594), номіналом 5 гривень (ПГ 4340340), передані на зберігання у Львівську філію АТ КБ «Приватбанк», повернути потерпілому ОСОБА_7 .

Вирок суду може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання копії вироку.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1