Справа № 183/4283/21
№ 1-кп/183/1167/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гузоватого О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Нейматової Я.О.,

прокурора Крутько О.А.,

представника потерпілого ОСОБА_5.,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000021 відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою освітою, працюючого на посаді чергового Комунального підприємства «Молодіжне творче об`єднання» Дніпровської міської ради, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,

в с т а н о в и в:

В квітні 2021 року, точної дати під час розгляду кримінального провадження не встановлено, ОСОБА_1 знаходився поблизу земельної ділянки площею 0,0902 га без кадастрового номеру, що знаходиться в районі земельних ділянок з кадастровими номерами № :03:005:0497, № :03:005:0550 на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в межах водоохоронної зони, в безпосередній близькості до водного об`єкту - річки Самарчук, та, яка перебуває у комунальній власності Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, де у останнього виник злочинний умисел направлений на самовільне зайняття вказаної земельної ділянки.

В подальшому ОСОБА_1 в квітні 2021 року, точної дати під розгляду кримінального провадження не встановлено, попрохав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 збудувати паркан на вказаній земельній ділянці без кадастрового номеру, в районі земельних ділянок з кадастровими номерами №:03:005:0497, №:03:005:0550, яка знаходиться на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, таким чином самовільно зайняв вказану земельну ділянку площею 0,0902 га за відсутності відповідного рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

Так, з квітня 2021 року ОСОБА_1 , усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, умисно, в порушення вимог:

- ст. 14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону,

- за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону,

- нехтуючи вимогами ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю),

- ст. 125 Земельного кодексу України, згідно з якою право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації,

- ст. ст. 60, 61, п. г) ч. 1 ст. 150 Земельного кодексу України, ст. ст. 88, 89 Водного кодексу України, згідно з якими уздовж річок з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги, які встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів, на яких заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів,

самовільно зайняв земельну ділянку комунальної форми власності в районі земельних ділянок з кадастровими номерами №:03:005:0497, №:03:005:0550, яка знаходиться на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в межах водоохоронної зони, в безпосередній близькості до водного об`єкту - річки Самарчук, та яка знаходиться у комунальній власності Піщанської ОТГ Новомосковського району Дніпропетровської області, площею 0,0902 га, яка нікому не надана у власність чи користування, та, яка згідно з положеннями ст. 61 Земельного кодексу України є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності, шляхом огородження її металевим парканом, та при цьому достовірно знаючи, що вказана земельна ділянка у встановленому порядку не надавалась йому у володіння чи користування, а також не передавались у власність або оренду, тобто за відсутності будь-яких правових підстав щодо такої земельної ділянки.

Тобто, ОСОБА_1 самовільно зайняв земельну ділянку комунальної форми власності без кадастрового номеру, в районі земельних ділянок з кадастровими номерами № :03:005:0497,№ :03:005:0550 площею 0,0902 га, яка розташована у прибережній захисній смузі р. Самарчук, яка віднесена до земель охоронної зони.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Додав, що дійсно з метою зайняття земельної ділянки біля річки в с. Піщанка за його дорученням було збудовано паркан. Наразі він проводить заходи з демонтажу паркану. У скоєному щиро кається.

Крім повного визнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, підтверджується також показаннями представника потерпілого Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області - ОСОБА_5. , який в судовому засіданні показав, що за усним повідомлення було здійснено виїзд на місце події, де встановлено, що біля річки було збудовано паркан, який унеможливлював прохід до річки. На території, огородженої цим парканом перебувало декілька осіб. У зв`язку з цим було утворено відповідну комісію, яка зафіксувала дану подію і факт порушення земельного та водного законодавства. За результатами розгляду даного факту було відкрито кримінальне провадження.

В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_1 скоєно кримінальне правопорушення, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували, і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого, представника потерпілого та дослідженням доказів щодо обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК України.

Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, доходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_1 у самовільному зайнятті земельної ділянки в охоронній зоні, доведена у повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 197-1 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_1 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_1 , судом не встановлено.

Крім того, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину свою визнав повністю, розкаявся у вчиненому, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, має стійкі соціальні зв`язки, оскільки одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно працевлаштований, де характеризується виключно з позитивної сторони.

Тому, з урахуванням особливостей даного кримінального правопорушення таобставин його вчинення, особи обвинуваченого та його ставлення до скоєного, за наявності пом`якшуючої покарання обставини, та відсутності обставин, які обтяжують його, а також думки представника потерпілого, який в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому не суворе покарання, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_1 покарання без ізоляції його від суспільства, а саме у виді обмеження волі на рівні мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 197-1 КК України, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробуванням з мінімальним строком, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді обмеження волі на вказаний вище строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_1 покарання в межах найбільшої санкції ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Речові докази та судові витрати по кримінальному правопорушенню відсутні.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_1 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 197-1 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_1 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.І. Гузоватий