Справа № 587/309/21
УХВАЛА
Заслухавши думку учасників судового провадження, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню.
Нормами ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України передбачено порядок зберігання речових доказів. Відповідно до вказаної норми речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
У відповідності з положеннями статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Як зазначив в клопотанні заявник, з 15 жовтня 2020 року власник ОСОБА_8 уповноважила його управляти та розпоряджатися ( продати, обміняти, здавати в оренду) вказаним автомобілем. До цього часу заявник не міг скористатися можливістю зареєструвати на себе автомобіль, але продовжує на законних підставах користуватися ним на підставі наявного в нього свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Відмовляючи в задоволенні клопотання суд виходить з того, що у відповідності з положеннями статті 100 КПК України речові докази (автомобіль визнаний речовим доказом), що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: 1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження ( п. 6 ст. 100 КПК України).
Таким чином, за певних обставин закон передбачає передачу речових доказів та арештованого майна саме власнику (законному володільцю) цього майна або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Отже, беручи до уваги, що ОСОБА_7 не надав суду доказів на підтвердження того, що він є власником автомобіля або законним володільцем, суду не надано належних доказів того, що ОСОБА_8 , яка відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (копія якого надана заявником), і яка є власником автомобіля, уповноважила ОСОБА_7 управляти та розпоряджатися ( продати, обміняти, здавати в оренду) вказаним автомобілем, автомобіль не може бути переданий ОСОБА_7 .
Та обставина, що у ОСОБА_7 знаходяться документи на автомобіль, зокрема, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, не можу бути підставою для задоволення заяви.
На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 160 - 166, 170 - 174 КПК України, суд

В задоволенні клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту на автомобіль Subaru, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ) та передачі автомобіля на зберігання відмовити за безпідставністю заяви.
Суддя ОСОБА_1