КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/1393/18 Провадження № 11-кп/824/855/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000371 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Щербанівка Обухівського району Київської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_9
представника потерпілої ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2020 року скасувати та закрити щодо неї кримінальне провадження за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК України.

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.
Вироком вирішене питання речових доказів.

В доводах апеляційної скарги обвинувачена зазначає, що не погоджуються із вироком суду першої інстанції та вказує, що висновки суду про те, що її винуватість у вчиненні вказаного злочину повністю доведена показаннями потерпілої, свідків та експерта не відповідають фактичним обставинам справи.
Зокрема апелянт звертає увагу на показання потерпілої ОСОБА_11 , яка повідомила, що в день її побиття вона була вдома разом із своїм співмешканцем ОСОБА_12 . При цьому, як зазначає обвинувачена ОСОБА_7 , потерпіла із співмешканцем постійно свариться, вчиняє з ним бійки і тому, на думку обвинуваченої, це підтверджує її доводи про те, що тілесні ушкодження потерпілій наніс саме її співмешканець. Крім того звертає увагу на те, що потерпіла в своїх уточнюючих показаннях вказала суду, що її побиття було о 15 годині 30 березня 2018 року, а не о 18 годині, як вказано в обвинувальному акті.
Також ОСОБА_7 зазначає, що показання свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що є співмешканцем потерпілої ОСОБА_11 і 30 березня 2018 року о 18 годині він бачив, як обвинувачена побила його співмешканку, спростовуються показаннями співмешканця обвинуваченої ОСОБА_13 , який повідомив, що 30 березня 2018 року о 18 годині він чув сварку потерпілої ОСОБА_11 і її співмешканця ОСОБА_12 , які були в стані алкогольного сп`яніння.
Обвинувачена вказує на те, що показання свідка ОСОБА_14 , який зазначив, що є сусідом потерпілої та весною 2018 року він бачив її з тілесними ушкодженнями у виді синців на обличчі, не можуть братися судом до уваги, оскільки, як зазначає апелянт, наявність тілесних ушкоджень на обличчі потерпілої ніхто не заперечує. При цьому свідок ОСОБА_14 не являється сусідом потерпілої, оскільки проживає на іншій вулиці. Також, на думку ОСОБА_7 , суд не мав права вказувати у вироку, що вона наносила ОСОБА_14 тілесні ушкодження, оскільки провадження щодо неї за заявою ОСОБА_14 за ст. 125 КК України було закрите за відсутністю події злочину.
Поза увагою суду, як зазначає апелянт, залишились також показання свідка ОСОБА_15 , яка є її матір`ю та рідною сестрою потерпілої, яка показала, що потерпіла зловживає спиртними напоями, є конфліктною особою та свідка ОСОБА_16 , яка показала, що 30 березня 2018 року обвинувачена прийшла до неї після роботи, принесла ліки та перебувала з нею до 20 годин 30 хвилин.
Крім того, обвинувачена вказує, що суд залишив поза увагою характеристику потерпілої, яка надана депутатом Обухівської міської ради.
Апелянт зазначає, що суд у вироку оцінив критично показання свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , в той же час, на думку апелянта суд не оцінив критично показання ОСОБА_12 , який є цивільним чоловіком потерпілої та ОСОБА_14 з яким у неї неприязні стосунки.
Також обвинувачена не погоджується із висновками суду про те, що причини для обмови потерпілою обвинувачену в судовому засіданні не встановлено, оскільки намір в майбутньому оскаржити договір дарування, як зазначає обвинувачена, не спростовують отримання потерпілою тілесних ушкоджень.
Так, обвинувачена зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що договір дарування потерпілою їй свого будинку в 2017 році нею оскаржувався, потерпілій було відмовлено в розірванні договору дарування, після чого потерпіла оскаржувала рішення Обухівського районного суду до апеляційної та касаційної інстанції, але їй в задоволенні скарг було відмовлено і будинок залишився у власності обвинуваченої.
При цьому, як вказує апелянт, за три роки судових тяжб вона її не чіпала та робила все у відповідності до закону. Обвинувачена звертає увагу суду на те, що оговорити її у вчиненні щодо потерпілої злочину, як вона вважає, є єдиним шляхом для розірвання договору дарування житлового будинку, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдарований умисно вчинив злочин проти життя, здоров`я, власності дарувальника.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 30 березня 2018 року о 18 год. 00 хв. перебуваючи в кімнаті житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в присутності свідка ОСОБА_12 нанесла удар правою рукою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по голові в ліву сторону в область щоки, далі нанесла удар лівою рукою по голові в праву сторону в область скроні, внаслідок чого ОСОБА_11 впала на ліжко та втратила свідомість, чим спричинила потерпілій тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, крововиливів навколо лівого ока з поширенням на ліву надбрівну область та спинку носа зліва, в лівій скроневій області, в правій тім`яній області, що є легкими тілесними ушкодженнями.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор та представник потерпілої ОСОБА_10 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності, та взаємозв`язку.
На думку колегії суддів, ухвалюючи вирок про винуватість ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України, суд першої інстанції в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Вирок суду містить формулювання обвинувачення, яке визнане доведеним на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, аналіз всіх доказів, наданих сторонами кримінального провадження та мотиви і підстави його ухвалення.
В апеляційній сказі ОСОБА_7 зазначає, що суд першої інстанції у вироку як на доказ її винуватості посилається на показання потерпілої, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та експерта, в той же час ставиться критично до показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які спростовують версію обвинувачення. У зв`язку з чим апеляційний суд зазначає наступне.
Із оскаржуваного вироку вбачається, що суд дослідив та надав належну оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам.
Так, показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вірно оцінені судом критично, оскільки всі наведені особи є рідними чи близькими обвинуваченої ОСОБА_7 , крім того, жоден із наведених свідків не був безпосереднім свідком того, як потерпілій ОСОБА_11 були нанесені тілесні ушкодження.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що показання наведених свідків спрямовані на ухилення ОСОБА_7 від відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та спростовуються іншими наявними в матеріалах справи доказами, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка у суді першої інстанції показала, що саме ОСОБА_7 зайшла до кімнати в якій вона перебувала разом із ОСОБА_12 та після словесного конфлікту з ОСОБА_11 обвинувачена спочатку вдарила її правою рукою в ліву скроню, в подальшому ще наносила їй удари, але куди точно та в якій послідовності не пам`ятає.
Такі показання потерпілої ОСОБА_11 є детальними, послідовними та повністю узгоджуються з показаннями ОСОБА_12 .
Крім того, апеляційним судом були досліджені протоколи проведення слідчого експерименту від 25 квітня 2018 року за участю ОСОБА_11 та від 26 квітня 2018 року за участю свідка ОСОБА_12 , із яких вбачається, що потерпіла та свідок ОСОБА_12 надають пояснення щодо обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , ці пояснення повністю співпадають із поясненнями, наданими ними у суді першої інстанції.
Також отримання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень підтверджується висновком експертного дослідження № 17 від 05 квітня 2018 року та висновком експерта № 36 від 27 квітня 2018 року, відповідно до яких у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, крововиливів навколо лівого ока з поширенням на ліву надбрівну область та спинку носа злів, в лівій скроневій області, в правій тім`яній області, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я. Відповідно до наведених висновків, виявлені у потерпілої тілесні ушкодження за часом утворення можуть відповідати терміну вказаному в поясненні.
Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції також належним чином оцінив показання обвинуваченої, в яких вона заперечує свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, у сукупності з іншими доказами та обґрунтовано зазначив, що її вина у спричиненні потерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, підтверджується усією сукупністю інших належних та допустимих доказів, наданих стороною обвинувачення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, та правильно кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 125 КК України.
Рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України тає достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а тому апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2020 року, щодо ОСОБА_7 , визнаної винуватою у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4