КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЙІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму: 09.12.2015 Печерським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень; 13.10.2017 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 14.02.2018 Апеляційним судом м. Києва ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році»,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного судом покарання з випробуванням - іспитовим строком на 2 роки.
На підставі ст. 76 КК Українизобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно з вироком ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимою, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та повторно вчинила нове кримінальне правопорушення за таких обставин.

01 березня 2018 року, приблизно о 18 годині 10 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку №112-А, що по вул. Саксаганського у м. Києві звернула свою увагу на громадянку ОСОБА_9 , в якої позаду через плече висів рюкзак чорного кольору, та вважаючи, що в рюкзаку можуть знаходитись гроші і цінні речі, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 скориставшись тим, що ОСОБА_9 не звертає на неї увагу, а також тим, що за її діями ніхто не спостерігає, своєю рукою, розстібнула рюкзак та проникла до середини, звідки таємно, повторно викрала приватне майно ОСОБА_9 , а саме: гаманець, сірого кольору, фірми «REACCESSORIES», вартістю 166 гривень 67 копійок, в якому знаходилися: грошові кошти в сумі 660 гривень, дві банківські картки банку «СБЕРБАНК», які матеріальної цінності для потерпілої не представляють; банківську картку банку «ПУМБ», яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє; дисконтні картки у кількості 12 штук, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникла.
Своїми діями ОСОБА_6 завдала потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 826 гривень 67 копійок.

В апеляційній скарзі прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 та кваліфікації її дій, просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд належним чином не врахував, що обвинувачена раніше неодноразово судима, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та знову вчинила новий умисний корисливий злочин.

Апелянт вважає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд не достатньо врахував суспільну небезпеку вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, суб`єктивна сторона даного злочину виражається прямим умислом, ОСОБА_6 офіційно не працює, суспільно-корисною працею не займається, шкоду завдану злочином не відшкодувала, а тому покарання, призначене ОСОБА_6 є надто м`яким і таким, що не є достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши дані про особу обвинуваченої та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а вирок суду - без змін, виходячи з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 , правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст.185 КК України в апеляції прокурора не заперечуються.
Хоча прокурор і просить скасувати вирок в частині призначення покарання, проте просить призначити ОСОБА_6 таке ж покарання, як призначив суд першої інстанції, тобто прокурор фактично не оспорює висновок щодо виду та розміру покарання.
В апеляції прокурора заперечується лише висновок суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Обґрунтовуючи свій висновок про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням зі застосуванням вимог ст. 75 КК України, суд врахував наявність у обвинуваченої постійного місця проживання та дитини, 2015 року народження, яка є інвалідом з дитинства, а також те, що обвинувачена не працює, однак постійно підробляє, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Такий висновок суду ґрунтується на обставинах провадження та відповідає вимогам закону.
В апеляції прокурора відсутні будь-які доводи на спростування обставин та підстав, на які послався суд, застосовуючи щодо ОСОБА_6 вимог ст. 75 КК України.
Обставини, на які послався в апеляції прокурор щодо тяжкості вчиненого злочину та судимостей ОСОБА_6 , були враховані судом при призначенні виду і розміру покарання, про що зазначено у вироку з відповідним вмотивуванням.
Судом також було враховано те, що ОСОБА_6 офіційно не працює, проте суд зауважив, що обвинувачена постійно підробляє. Окрім того, ОСОБА_6 має на утриманні дитину-інваліда. Відтак посилання прокурора на те, що обвинувачена не працює та не займається суспільно-корисною працею є неспроможним.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_6 не відшкодувала завдану злочином шкоду є безпідставним, оскільки в матеріалах провадження відсутні дані про матеріальну шкоду, яка підлягала відшкодуванню обвинуваченою.
Так, з матеріалів провадження убачається, що потерпіла ОСОБА_9 не заявляла цивільного позову про відшкодування шкоди, згідно з протоколом огляду місця події від 01 березня 2018 року працівниками поліції на місці події був виявлений та вилучений гаманець з грішми та банківськими картками, вказані речі які були визнані речовими доказами та згідно з вироком підлягають поверненню потерпілій.

Отже, наведені в апеляції прокурора доводи, не спростовують висновок суду про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, тому колегія суддів, розглядаючи провадження в межах апеляції прокурора, не вбачає підстав для скасування вироку суду в частині застосування ст. 75 КК України.

Колегія суддів вважає вирок суду щодо ОСОБА_6 законним і обґрунтованим, тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_10 ОСОБА_3

Справа №761/13236/18

Провадження №11-кп/824/310/2021 Категорія КК: ч. 2 ст. 185
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11
Доповідач ОСОБА_1