Провадження № 1-кп/947/263/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021 року Київський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
представників потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004319 від 14.12.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3,4,5 ст.191, ч.ч.1,2 ст.366 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004319 від 14.12.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3,4,5 ст.191, ч.ч.1,2 ст.366 КК України.
Захисник ОСОБА_4 надав до суду письмове клопотання про зміну обвинуваченій ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем мешкання, посилаючись на те, що ризики на які посилається прокурор не підтверджуються жодним доказом. Так слідчі дії у кримінальному провадженні проведені, та відсутні підстави вважати, що обвинувачена буде здійснювати спроби перешкоджати кримінальному провадженню, оказувати вплив на потерпілих, свідків. Разом з цим, обвинувачена ОСОБА_17 раніше не судима, має постійне місце мешкання: АДРЕСА_1 , та у неї наявні проблеми зі здоров`ям, саме з ендокринною системою, хронічне запальне захворювання обох нирок, тому подальше її передування під вартою може погіршити стан її здоров`я. Відповідно до практики ЄСПЛ, суворість покарання, не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду беручи до уваги тільки тяжкість злочину, при оцінки ризику переховування від правосуддя. Та застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу також забезпечить її належну поведінку, явку до суду, та виконання процесуальних дій. Враховуючі епідеміологічну ситуацію в світі та країні, враховуючі вищевикладене обвинуваченій ОСОБА_17 можливо змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний період доби.
Обвинувачена ОСОБА_17 підтримала думку свого захисника.
У судовому засіданні прокурор просив суд відмовити у задоволенні клопотання заявленого захисником ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_17 з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, з огляду на його не обґрунтованість та безпідставність. Ризики передбачені ст. 177 КПК України які були доведені на досудовому слідстві та на судовому розгляді, не змінилися та не зменшилися, матеріальна шкода потерпілим у великих розмірах не відшкодована, обвинувачена може переховуватися від суду щоб уникнути покарання.
Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , підтримали думку прокурора.
Представник потерпілих ОСОБА_20 заперечував у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 щодо зміни обвинуваченій запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки підстави на які посилається захисник вже досліджувалися судом в попереднього судовому засіданні при розгляді питання щодо продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_17 , ризики не змінилися та не зменшилися.
Представники потерпілих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_7 підтримали промову представника потерпілих ОСОБА_5 щодо відмови в задоволенні клопотання захисника.
Відповідно до вимог ст.314 КПК України, підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.
Cуд вважає, що без участі потерпілих неможливо провести підготовче судове засідання та вирішувати питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду.
Також, суд вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, та надане до суду клопотання захисника, прийшов до наступного висновку.
Згідно зі ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри є підставою для позбавлення свободи.
Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).
Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Розглядаючи доводи захисника ОСОБА_4 щодо можливості зміни обвинуваченій ОСОБА_17 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, суд вважає, що наявність у обвинуваченої місця мешкання, захворювань, не можливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченою дій, спрямованих на ухилення від суду та можливого покарання. Так з огляду на характер інкримінованих кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжких, тяжких та особливо тяжких злочинів, чітким є переконання суду, що ризики, які існували на час обрання та продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_24 на даний час не змінилися, та не зменшилися, тому ані домашній арешт, ані інші більш м`які запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою не зможуть запобігти наведеним вище ризикам.
Також, посилання адвоката ОСОБА_4 на хронічні захворювання обвинуваченої ОСОБА_17 , вже були предметом розгляду в суді як такі, що не перешкоджають утриманню ОСОБА_17 під вартою, а нових доводів з приводу погіршення стану здоров`я захисником не надано.
Суд, також приймає до уваги і стадію даного судового провадження, в межах якого свідки та потерпілі на даний час судом не допитані, відтак докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджувалися. В разі переховування обвинуваченої, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою щодо обвинуваченого.
Все вищевикладене у сукупності свідчить, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_17 та обмеження її прав, не суперечать ст.5 «Конвенції з прав людини та основоположних свобод», оскільки в матеріалах кримінального провадження існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до особистої свободи та є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31,177-178,183,184,194,196,197,201,314-316,369-372 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Підготовче судове засідання у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004319 від 14.12.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3,4,5 ст.191, ч.ч.1,2 ст.366 КК України відкласти до 05.03.2021 року о 14:00 годині.
В задоволенні клопотань захисника ОСОБА_4 про зміну відносно обвинуваченої ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, відмовити на підставах викладених у мотивувальній частині ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1