ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/308/15-к Номер провадження 11-кп/814/979/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у порядку, передбаченому ст.422-1 КПК України, в м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000192 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 26 липня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою під час підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні №0000192 щодо

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 та ч.2 ст.28, ч.2 ст.377, ч.3 ст.27 та п.6, п.11, п.12 ч.2 ст.115 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 діб, до 24 вересня 2021 року.
Мотивуючи рішення, суд з`ясував обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованих кримінальних правопорушень, встановив відсутність даних, що дозволяють скасувати тримання під вартою та прийняв до уваги обставини, які свідчать про те, що наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання.
При цьому зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Стверджує, що під час продовження запобіжного заходу суд залишив поза увагою вимоги Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» та не врахував остаточне рішення у справі «Бевз проти України» яка об`єднана зі справою « ОСОБА_9 проти України», та в якій визнано порушення державою Україна п.3 ст.5 та п.1 ст.6 Конвенції відносно інших обвинувачених у цій справі за схожих обставин.
Вказує, що судом невмотивовано ризик можливого впливу обвинуваченого ОСОБА_8 на свідків у кримінальному провадженні з огляду на можливість покладення додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.196 КПК України, з урахуванням фактичних обставин провадження.
Звертає увагу на погіршення стану здоров`я підзахисного, який з 26 квітня по 19 травня 2021 року був госпіталізований до КП «Полтавська центральна районна клінічна лікарня Полтавської міської ради» та потребує тривалої реабілітації.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, місцевий суд, всупереч твердженням захисника, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.
Належним чином врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні у співучасті з іншими особами особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи та тяжкого злочину проти правосуддя з мотивів та у спосіб, які свідчать про високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому.
Також суд обґрунтовано звернув увагу на можливе покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим. З урахуванням складності кримінального провадження, необхідності під час судового розгляду допиту великої кількості свідків, у тому числі і ОСОБА_10 , який після затвердження угоди про визнання винуватості зобов`язаний надавати викривальні показання стосовно інших обвинувачених, суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Також суд взяв до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого, дані про його особу, сімейний і майновий стан.
Оцінюючи ці обставини, апеляційний суд враховує, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
З огляду на викладене, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку, що наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися і не припинили існувати, а тому правильно вказав про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (п.50, п.51 рішення у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).
Крім того, стороною захисту не доведено та колегією суддів в засіданні не встановлено наявності об`єктивних даних про те, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 не дозволяє утримувати його під вартою.
До того ж, матеріали провадження не містять переконливих доказів, які б вказували на неможливість забезпечення належного лікування обвинуваченого в умовах утримання в слідчому ізоляторі. Не надано таких доказів і стороною захисту під час апеляційного перегляду провадження.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про не врахування у даному провадженні висновків, викладених у рішенні ЄСПЛ «Бевз та інші проти України», слід зазначити таке.
Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції. Це гарантування відбувається шляхом застосування судами при розгляді справ Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права з огляду на положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та відповідних процесуальних норм (ст.8, ст.9 КПК України).
Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 46 Конвенції держава Україна зобов`язана виконувати остаточне рішення ЄСПЛ у будь-якій справі, в якій вона є стороною. Згідно зі ст.10 цього Закону, з метою забезпечення відновлення порушених прав особи, за заявою якої ЄСПЛ постановлено рішення (стягувача), крім виплати відшкодування, присудженого ЄСПЛ, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру, до яких належить відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum), та інші заходи, передбачені в рішенні ЄСПЛ. Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі.
Враховуючи, що на момент винесення рішень ЄСПЛ у справах «Левченко та інші проти України», "Бевз та інші проти України", якими констатовано порушення п.3 ст.5, п.1 ст.6 Конвенції з прав людини в даному кримінальному провадженні, судовий розгляд справи в суді першої інстанції з об`єктивних причин не закінчено, колегія суддів вживає всі можливі заходи щодо розгляду справи у розумні строки і вважає, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 слід продовжити з метою досягнення захисту особи та суспільства від кримінальних правопорушень, забезпечення охорони прав, свобод та законних інтересів, як певних осіб, так і суспільства в цілому.
З огляду на викладене, висновки суду про продовження тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення прийняте у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.
Отже, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 418 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 26 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4