Номер провадження: 11-кп/813/1540/21
Номер справи місцевого суду: 947/3337/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.05.2021, якою в межах розгляду кримінального провадження №0002098 від 06.08.2020 відносно:

ОСОБА_8 , який відповідно до обвинувального акту народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Хрустальний (Красний Луч), Луганської області, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 127 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 було продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23.07.2021 включно.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції врахував обставини, передбачені ст. 177-178 КПК України, особу обвинуваченого, його вік, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, що він раніше судимий, не одружений, не працює, що вказує на відсутність постійного джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні середньої тяжкості та тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_8 винним, того факту, що існують ризики того, що ОСОБА_8 перебуваючи на волі, зможе продовжити злочинну діяльність, уникнути від явки до суду, та чинити тиск на представника потерпілого та свідків та дійшов до висновку що суспільний інтерес у триманні обвинуваченого під вартою, переважає над особистими інтересами обвинуваченого. Прокурором доведені ризики передбачені ст. 177 КПК України та суд вважав, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 та запобігти передбаченим ст. 177 КПК України ризикам, а тому існують всі підстави для продовження відносно ОСОБА_8 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З огляду на характер інкримінованого злочину, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, чітким є переконання суду, що ані домашній арешт, ані інші більш м`які запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою не зможуть запобігти наведеним вище ризикам.

Вимоги наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та постановленою з порушенням норм КПК України з огляду на те, що захисником у судовому засіданні були надані документи щодо його місця проживання (договір оренди житла), про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, він був членом організації «Талановита Україна», працює в кооперативі «Золота Ера» в с. Крижанівка. Доводи прокурора щодо тиску на свідка ОСОБА_9 необґрунтовані, він неодноразово заявляв усне клопотання про виклик цього свідка в судове засідання, однак вони ігноруються судом. Тиск на потерпілих ним не вчинявся, більш того, він сам викликав через власний мобільний телефон поліцейських з приводу того, що ОСОБА_9 силою утримують в кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_10 з її сином ОСОБА_11 та його співмешканкою.

Посилаючись на зазначені доводи обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який, а також викликати в судове засідання ОСОБА_9 та надати запит до МВС щодо його дзвінка на лінію «112» 09.12.2020.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор заявила заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, та долучила копію висновку судово-психіатричної експертизи №34 від 20.01.2021, копію протоколу огляду предмету від 22.12.2020, протоколу допиту свідка ОСОБА_9 , копію витягу з ЄРДР №0000019 від 06.01.2021, клопотання суду першої інстанції про дослідження доказів.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримав вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просив її задовольнити.
Натомість прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення скарги обвинуваченого як безпідставного, оскільки до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається з матеріалів провадження на розгляді в Київському районному суді м. Одеси знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002098 від 06.08.2020 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 127 КК України.
Під час судового засідання з розгляду вказаного кримінального провадження ухвалою суду від 24.05.2021 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком до 23.07.2021.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з ухвали слідчого судді від 24.05.2021 за ініціативою суду було поставлено на обговорення питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому, під час розгляду вказаного питання суд зазначив, що доцільно продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на обставини, передбачені ст.ст. 177-178 КПК України, з урахуванням особи обвинуваченого, його віку, майнового стану, міцності соціальних зв`язків, що він раніше судимий, не одружений, не працює, що вказує на відсутність постійного джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків, та обвинувачується у вчиненні середньої тяжкості та тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_8 винним, того факту, що існують ризики того, що ОСОБА_8 перебуваючи на волі, зможе продовжити злочинну діяльність, уникнути від явки до суду, та чинити тиск на представника потерпілого та свідків.
З даними доводами погоджується і апеляційний суд та бере до уваги долучені у судовому засіданні прокурором матеріали. При цьому зазначає, що на час розгляду апеляційної скарги, з огляду на наявний обвинувальний акт, а також клопотання прокурора до суду першої інстанції про дослідження доказів, якими прокурор обґрунтовує обвинувачення, колегія суддів зазначає, що з огляду не неможливість безпосереднього дослідження доказів судом апеляційної інстанції та прерогативу саме суду першої інстанції за результатами перевірки в порядку ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України, апеляційний суд не має права надавати оцінку обґрунтованості обвинувачення, яке відповідно до пред`явлено прокурором обвинувачення має знайти своє відображення у судовому рішенні суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 374 КПК України.
Натомість, із долучених прокурором матеріалів апеляційний суд звертає увагу на те, що продовжують існувати ризики впливу на свідків у кримінальному провадженні, зокрема на свідка ОСОБА_9 , яка під час досудового розслідування надала показання щодо вчинення відносно неї тиску збоку ОСОБА_8 під час перебування останнього в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», на підставі чого внесено відомості до ЄРДР за №0000019 від 06.01.2021.
З огляду на надані до суду апеляційної інстанції клопотання ОСОБА_9 щодо неправдивих посилань прокурора на вчинення відносно неї тиску з боку ОСОБА_8 , а також надані прокурором копії вищезазначених документів (протокол допиту свідка ОСОБА_9 , протокол огляду предмету (мобільного телефону ОСОБА_9 ) зі скріншотами), а також висновку судово-психіатричного експерта №34 від 20.01.2021, апеляційний суд вважає, що продовжує існувати ризик впливу обвинуваченого на вказаного свідка з метою зміни ним своїх показань.
Окрім того, апеляційний суд вважає, що продовжує існувати ризик впливу на самого потерпілого, а також законного представника потерпілого ОСОБА_12 , з яким на теперішній час проживають потерпілий ОСОБА_9 та малолітній свідок ОСОБА_13 .
Колегія суддів враховує, що на теперішній час остаточне рішення по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_8 не прийнято, прокурором заявлене клопотання про дослідження письмових доказів сторони обвинувачення, що може вказувати на продовження існування ризику незаконно впливу на потерпілого, свідків у вказаному кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Розглядаючи дану справу, зокрема питання про необхідність продовження тримання під вартою ОСОБА_8 , апеляційний суд враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Згідно ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, апеляційний суд враховує, що у п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейського Суду з прав людини визначено вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Апеляційний суд враховуючи дані щодо особи обвинуваченого та його моральність, з огляду на обставини скоєння інкримінованих йому злочинів, які вчинені проти життя та здоров`я малолітньої особи, в присутності іншої малолітньої особи, попередні судимості обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків з державою, відсутність місця працевлаштування та будь-яких даних щодо законного джерела отримання прибутку, місця проживання на території м. Одеси та Одеської області.
При цьому, колегія суддів знаходить слушними заперечення прокурора щодо неможливості прийняття до уваги договору оренди житла від 23.12.2020, складеного на ім`я ОСОБА_9 , оскільки останній укладений після затримання ОСОБА_8 та не вказує на підтвердження місця проживання останнього до його затримання, а також у самому договорі міститься прізвище ОСОБА_8 , без зазначення дати народження особи, що не дає можливість апеляційному суду ідентифікувати ні за прізвищем, ні за датою народження його, як особу обвинуваченого, на що посилався захисник як на описку у самому договорі.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано прийняте рішення щодо необхідності на даному етапі судового розгляду продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні будуть забезпечити виконання останнім, покладених на нього обов`язків.
Зважаючи на вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою, завжди є законним, якщо достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину постала перед компетентними органами.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики переховування від суду, впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень.
Зважаючи на що, судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б могли бути взяті до уваги за основу безперечного свідчення того, що у разі звільнення з під варти та застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не будуть існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 як судом першої інстанції так і апеляційним судом не встановлено.
Доказів перебування на утриманні у обвинуваченого ОСОБА_8 малолітнього ОСОБА_14 (відповідно до долученої захисником копії свідоцтва про народження), захисником не надано, оскільки відповідно до наявних матеріалів провадження, останній з ним не проживав, підтверджень щодо перерахувань коштів на утримання дитини стороною захисту не надано, та останній взагалі офіційно не працевлаштований, тобто відсутні підтвердження законних джерел прибутку обвинуваченого.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.05.2021, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,ч. 2 ст. 127 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23.07.2021 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4