Справа № 489/1835/21
Номер провадження 1-кс/489/433/21
УХВАЛА
Іменем України
31 березня 2021 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 4 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження № 0000127 від 29.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, погоджене прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна

встановив
До слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання слідчого про арешт майна, яке надала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є племінницею покійного ОСОБА_6 , а саме: банківську картку № НОМЕР_1 банку "ТАСКОМБАНК" на ім`я ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ); фіскальний чек № 82, додаток до нього 484011 та 000009569; картку та картонку для неї "Екстра - Сервіс Фокстрот" та додаток до неї у вигляді чеків 55, 71, (далі - майно).

Слідчий подав заяву про розгляд за його відсутності, клопотання підтримав, просив задовольнити.

Вивчивши клопотання, та матеріали, якими воно обґрунтовується, слідчим суддею встановлено такі обставини.

Із матеріалів клопотання вбачається, що СВ ВП № 4 МРУП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000127 від 29.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до заяви від 29.03.2021, ОСОБА_5 просила долучити до матеріалів кримінального провадження вищевказане майно.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, в т. ч. з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У клопотанні слідчий обґрунтовує необхідність накладення арешту на вищевказане майно з метою збереження як речових доказів.

Згідно ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а такими заходами в тому числі є арешт майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи наведене, оцінюючи в сукупності всі обставини, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання про накладення арешту підлягає задоволенню як обґрунтоване, з метою збереження речових доказів.

За змістом ст. 100 КПК України речовий доказ зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий в порядку, визначеному КМУ, в тому числі можуть бути передані слідчим, прокурором за клопотанням володільця для зберігання. Вирішення питання щодо визначення місця зберігання речових доказів не входить до повноважень слідчого судді.
За змістом ст. 100 КПК України речовий доказ зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий в порядку, визначеному КМУ, в тому числі можуть бути передані слідчим, прокурором за клопотанням володільця для зберігання. Вирішення питання щодо визначення місця зберігання речових доказів не входить до повноважень слідчого судді.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 173 КПК України, слідчий суддя

ухвалив
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке надала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: банківську картку № НОМЕР_1 банку "ТАСКОМБАНК" на ім`я ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ); фіскальний чек № 82, додаток до нього 484011 та 000009569; картку та картонку для неї "Екстра - Сервіс Фокстрот" та додаток до неї у вигляді чеків 55, 71, .

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1