ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/27/21 Справа № 705/2553/17 Категорія: п.12 ч.2 ст.115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 26 лютого 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.

Умань Черкаської області, громадянин України, з середньою освітою,

не одружений, не працюючий, проживаючий за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді 11 /одинадцяти/ років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахується з 27.02.2019, зараховано термін попереднього ув`язнення з 10.02.2017 по 26.02.2019 включно, з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України, що 1 дню попереднього ув`язнення відповідає 2 дні позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишений без змін у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.

Небелівка, Новоархангельського району, Кіровоградської області,

громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не

працюючий, проживаючий за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді 11 /одинадцяти/ років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахується з 27.02.2019, зараховано термін попереднього ув`язнення з 10.02.2017 по 26.02.2019 включно, з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України, що 1 дню попереднього ув`язнення відповідає 2 дні позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишений без змін у вигляді тримання під вартою.

Витрати за проведення експертиз в сумі 6612, 30 грн. звернуто за рахунок держави.

Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_9 , 05.02.2017, близько 23 год. 00 хв., перебуваючи в гаражі № НОМЕР_1 , що розташований в АГК «Шляховик», по вул. Визволителів, 22, м. Умань, Черкаської області, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з метою заподіяння смерті іншій людині, діючи умисно та цілеспрямовано, нанесли ОСОБА_11 тілесні ушкодження, від яких останній помер при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 05.02.2017, близько 23 год. 00 хв., перебуваючи в гаражі № НОМЕР_1 , що розташований в АГК «Шляховик», по вул. Визволителів, 22, м. Умань, Черкаської області розпочав конфлікт з ОСОБА_11 при цьому ОСОБА_9 наніс кулаком один удар в правий бік обличчя ОСОБА_11 , після чого наказав йому спуститися в підвал вказаного гаража. ОСОБА_11 , виконуючи вказівку, спустився в підвал гаражу, а слідом за ним спустилися в підвал ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ..

Перебуваючи в підвалі, ОСОБА_9 наніс один удар кулаком в лівий бік тулуба ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_10 зв`язав мотузкою потерпілому руки за спиною та почав наносити останньому по голові та правому боці тулуба удари: кулаками близько 15 ударів та ногами близько 10 ударів, в ході нанесення вказаних ударів ОСОБА_11 впав на землю та був залишений ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на 10 хвилин, поки останні піднімалися на верх.

У подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_10 , з метою вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи протиправність своїх дій, взяв підборочну лопату та нею вдарив ОСОБА_11 один раз по голові та двічі по правому боці, далі ОСОБА_10 взяв штикову лопату та наніс нею один удар в область ніг потерпілого. Після цього ОСОБА_10 , скориставшись безпорадним станом потерпілого, взяв мотузку, яку накинув на шию ОСОБА_11 і став його душити, потім, через декілька секунд, зупинився.

Після цього ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що ОСОБА_11 перебував у тяжкому стані без свідомості, запропонував ОСОБА_10 завести ОСОБА_11 до лікарні.

У подальшому ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 витягли ОСОБА_11 , який був без свідомості із підвалу гаража та перемістили його в багажник автомобіля «ЛУАЗ 969 М» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , на якому відразу приїхали до території Уманської міської лікарні, що по вул. Шевченка, 50, м. Умань. Де, не маючи наміру на надання медичної допомоги ОСОБА_11 , який був без свідомості, маючи реальну можливість доставити його в приймальне відділення Уманської міської лікарні для надання медичної допомоги, з метою уникнення відповідальності, 06.02.2017 близько 1 год. 30 хв. ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_10 витягли ОСОБА_11 із багажника автомобіля та залишили на землі біля воріт приміщення будівлі шкіро-венерологічного відділення КП «Уманська міська лікарня», за адресою: вул. Тищика, 42, м. Умань, Черкаської області, де труп останнього було виявлено із ознаками насильницької смерті.

Смерть ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-7-02/48 від 06.02.2017, настала приблизно в період часу з 22:00 год. 05.02.2017 по 03:00 год. 06.02.2017, внаслідок поєднаної травми із залученням кількох уточнених ділянок тіла, яка супроводжувалась: а) черепно-мозковою травмою у вигляді синців, саден, забійних ран голови, крововиливів під м`які покрови черепа, крововиливом під тверду мозкову оболонку та крововиливом у м`які мозкові оболонки; б) закритої травми грудної клітки у вигляді синця, саден і підшкірної гематоми грудної клітки, множинними двобічними переломами ребер з розривами пристінкової плеври, розривами правої легені, правобічним гемо пневмотораксом з колапсом правої легені; в) закритою травмою живота з саднами тулуба, розривом печінки та внутрішньочеревною кровотечею; г) закритою травмою за очеревинного простору із саднами тулуба, розривом правої нирки та кровотечею в за очеревинний простір; що призвели до травматично-геморагічного шоку з розвитком поліорганної недостатності.

Кожне з вказаних тілесних ушкоджень у вигляді травми окремої ділянки тіла виникло від дії тупих твердих предметів, має прямий причинний зв`язок із настанням смерті і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Всі вказані тілесні ушкодження були прижиттєвими і були нанесені потерпілому не менш ніж за годину до настання смерті.

Не погоджуючись з даним вироком захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просила вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 26.02.2019 у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, внаслідок неповноти судового розгляду, не з`ясування всіх істотних обставин, недостатності доказів, які мають істотне значення. Не встановлена форма співучасті обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, роль кожного обвинуваченого у вчиненні злочину.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 зазначала, що суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Адвокат зазначає, що ОСОБА_9 не знав, що у ОСОБА_10 перед цим був конфлікт з ОСОБА_11 .. Коли ОСОБА_9 та ОСОБА_11 зайшли в гараж між останнім та ОСОБА_10 почалася бійка. Він почав їх заспокоювати і ОСОБА_11 наніс йому удар в голову. Тоді він також рефлекторно наніс удар ОСОБА_11 .. Потім вони заспокоїлись, але через деякий час вони знову почали битися, ОСОБА_10 схопив сокиру і сказав ОСОБА_11 щоб той ліз у погріб. Він сам злякався тому, що ОСОБА_10 був дуже агресивний. Коли ОСОБА_10 з ОСОБА_11 спустилися в погріб він поліз за ними, почав їх знову заспокоювати. ОСОБА_10 сказав щоб він не ліз, і почав бити ОСОБА_11 , останній нецензурно виразився у його сторону і тоді він наніс йому удар в бік. Потів він вийшов з погріба і чув, що там була бійка. Коли знову спустився побачив, що ОСОБА_10 бив лопатою ОСОБА_11 , руками, ногами.

Потім ОСОБА_12 схопився за сокиру, він намагався заспокоїти ОСОБА_10 , але в нього нічого не вийшло і тому він знову вийшов з підвалу, дуже злякався і не знав, що робити.

Коли знову спустився у підвал бачив як ОСОБА_10 душив ОСОБА_11 мотузкою. Він почав його відтягувати, ОСОБА_11 ще дихав. Тоді він пішов додому взяв автомобіль у свого батька, приїхав до гаражів, і уже разом з ОСОБА_10 вони витягли ОСОБА_11 з підвалу, хоч ОСОБА_10 говорив "давай викинемо його у ставок". Вони привезли ОСОБА_11 до лікарні, він ішов самостійно. ОСОБА_10 сказав, що поведе його в приймальню. А сам він поїхав до дому. Крім ОСОБА_10 у гаражі в той день нікого не було, останній нібито спав в автомобілі. Він бачив як ОСОБА_10 наносив удари лопатою ОСОБА_11 по всьому тілу, сокирою, частиною обуху, бив по тулубу, голові. Він не пам`ятає скільки часу пройшло з часу побиття ОСОБА_11 до моменту коли відвезли його до лікарні. Поки він ходив за автомобілем ОСОБА_10 і ОСОБА_11 знаходилися в гаражі самі.

Він не бачив чи завів ОСОБА_10 . ОСОБА_11 у лікарню хоча він про це говорив. Після подій 05.02.2017 у нього не брали дослідження крові. Алкогольних напоїв він не вживає, хворіє на епілепсію. Стола у гаражі не має, там стояли пусті пляшки, вважає, що це залишили власники гаража. В машині ОСОБА_11 просив про допомогу. Він боїться ОСОБА_10 , бо він дуже агресивний і буває неадекватний. Він у руки ні лопати, ні мотузки не брав, зазначений факт не було досліджено під час досудового та і судового слідства (жодної дактилоскопічної експертизи не проведено). У той день він не вживав алкоголь із ОСОБА_10 ..

Сторона захисту вважає, що місцевий суд, постановивши обвинувальний вирок, призначив ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 11 років, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені санкцією п.12 ч.2 ст.115 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості, що є також наслідком однобічності та неповноти судового слідства, оскільки не були належним чином досліджені всі докази, не з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого, не допитані всі свідки у справі.

ОСОБА_9 не заперечує, що він дійсно наніс потерпілому удар кулаком в обличчя та у правий бік рукою, тим самим визнав свою вину в спричиненні потерпілому легких тілесних ушкоджень.

Однак, на думку апелянта, доказів, які б свідчили про спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , від яких настала смерть останнього не здобуто як під час досудового так і судового слідства.

Згідно висновку СМЕ від 17.03.2017 смерть потерпілого настала в період часу з 22-00 (05.02.17) по 03-00 год (06.02.2017). Давність настання смерті становить 7-12 год. від початку дослідження. Тобто на час коли ОСОБА_13 доставили до Уманської лікарні він був живий.

За таких обставин на самому початку виникає визначальне запитання -якщо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 брали участь у бійці з потерпілім, тільки наносили удари в різний проміжок часу - чи може означати сама по собі обставина, що вони обоє безумовно повинні відповідати за скоєння кримінального правопорушення передбаченого п.12 ч.2. ст.115 КК України - характерною ознакою якого встановлено слідством за попередньою змовою групою осіб. Не встановлена форма співучасті обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, роль кожного обвинуваченого у вчиненні злочину.

Судом першої інстанції не були допитані ряд свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які були внесені до реєстру матеріалів досудового розслідування.

Крім цього, судом першої інстанції не розмежовано дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які брали участь у бійці з потерпілим, і наносили удари в різний проміжок часу. Також судом не встановлено у чому виявилась попередня змова.

На думку адвоката, обидва учасника бійки безумовно повинні нести відповідальність за інкримінований їм злочин. Однак, припускати винуватість та змову неможливо.

Крім того, при призначенні покарання суд першої інстанції, на думку апелянта, не враховував позитивні характеристики підзахисного ОСОБА_9 , захворювання на епілепсію.

Не погоджуючись з даним вироком захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просила вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 26.02.2019 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат посилалась на те, що вказаний вирок, місцевого суду, на її думку є незаконним.

Так, по справі на стадії досудового розслідування було допущено в якості захисника підозрюваного ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_21 ..

Сторона обвинувачення у справі долучила в якості доказів Постанову про призначення групи прокурорів по кримінальному провадженню від 06.02.2017, відповідно до якої призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 0000175 у складі: прокурора Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_22 , прокурора Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_23 , прокурора Уманської прокуратури ОСОБА_24 (т.1 а.с.162).

Адвокат ОСОБА_21 (яка здійснювала захист ОСОБА_10 на стадії досудового розслідування та на стадії судового розгляду) є матір`ю старшого групи - прокурора Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_22 ..

Адвокат ОСОБА_21 також брала участь під час виконання вимог ст. 290 КПК України, а саме під час відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту. Зокрема, за її участі також було вручено під розписку обвинувальний акт обвинуваченому ОСОБА_10 ..

У даному кримінальному провадженню було допитано цілий ряд свідків під час слухання справи в суді першої інстанції та фактично завершено судове слідство.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами обвинувачений ОСОБА_10 фактично був позбавлений забезпечення основоположного права на захист, оскільки в діях адвоката ОСОБА_21 вбачаються ознаки корупційного діяння.

Також ОСОБА_10 до розгляду справи по суті не знав, що його захисник ОСОБА_21 є матір`ю старшого прокурора групи. Ці обставини йому стали відомі тільки в судовому засіданні, яке відбулося 26 грудня 2018 року.

У зв`язку з наведеними обставинами стороною захисту було заявлено клопотання про відвід адвокату ОСОБА_21 , який ухвалою суду від 26.12.2018 року було задоволено.

Також з огляду на вказані обставини стороною захисту було заявлено в суді першої інстанції письмове клопотання про визнання доказів недопустимими по справі, а саме: всіх слідчих та процесуальних дій за участі неналежного захисника.

У вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.02.2019 року дані обставини досліджені не були та не було вирішено дане клопотання саме в цій частині, що призвело до постановления незаконного, на думку апелянта, вироку суду від 26.02.2019, в основу якого було покладено цілий ряд недопустимих доказів.

Крім того, у своєму вироку суд лише детально надає юридичну оцінку показам ОСОБА_9 , а покази ОСОБА_10 фактично не бере до уваги, адже покази ОСОБА_10 є логічними та ніяким чином не суперечать ні зібраним у справі доказам, ні показам потерпілого та свідків.

У зв`язку з чим, апелянт вважає, що суд у своєму вироку не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Адвокат вважає, що обвинувачений ОСОБА_10 фактично був заручником ситуації. Коли відкрив підвал побачив ОСОБА_11 , який був з тілесними ушкодженнями, але ще дихав. Разом з ОСОБА_9 , вони пішли за автомобілем. Він не запитував ОСОБА_9 , звідки у підвалі взявся ОСОБА_11 тому, що був у шоковому стані.

Сторона захисту вважає, що у даному кримінальному провадженні не встановлено одного з найосновніших елементів - це мотиву у ОСОБА_10 скоєння вбивства по відношенню до потерпілого ОСОБА_11 ..

У ОСОБА_10 не було мотиву на скоєння вбивства потерпілого ОСОБА_11 ..

Також, на думку апелянта, у даному кримінальному провадженні не доведено наявності змови ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та наявності спільного умислу на скоєння вбивства ОСОБА_11 ..

Ніхто, окрім ОСОБА_9 , який, на думку адвоката, оговорював ОСОБА_10 та жоден доказ не вказує на причетність ОСОБА_10 до скоєння вбивства.

У зв`язку з чим, у відповідності до показів ОСОБА_10 та у відповідності до матеріалів кримінального провадження суд неправильно кваліфікував дії ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 115 КК України. Тоді, на думку сторони захисту, правильна кваліфікація саме за ч. 1 ст. 396 КК України, а саме: заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

У своєму вироку суд зазначає, що незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченими, їх винуватість доведена і повністю підтверджується показами допитаного в судовому засіданні потерпілого, свідків, експерта, а також зібраними у справі доказами в їх сукупності.

Автор апеляційної скарги зауважує, що допитаний потерпілий ОСОБА_25 про обставини справи нічого не знає. Він сказав, що йому зателефонувала сестра і сказала, що вбили його племінника.

Інший свідок ОСОБА_26 суду показав, що 05.02.2017 він ішов з товаришем ОСОБА_27 з дня народження. Біля двору стояли хлопці. Саме ОСОБА_9 попросив, щоб вони пішли і покликали ОСОБА_28 .

Інші докази, які покладені в основу вироку, на думку апелянта, не вказують на причетність до скоєння кримінального правопорушення обвинуваченого ОСОБА_10 , а фактично лише констатують подію злочину.

Також у вироку суд послався на протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 від 09.02.2017, згідно якого ОСОБА_9 показував, як він та ОСОБА_10 наносили тілесні ушкодження ОСОБА_11 , в гаражі № НОМЕР_1 АГК «Шляховик» (т. 2 а.с.21-23).

Проте, на думку апелянта, місцевий суд не мав права посилатись на вказаний протокол слідчого експерименту, так як даний документ є недопустимим доказом у справі, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст. 95 КПК України, встановлено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Протокол слідчого експерименту є фактично показами підозрюваного (обвинуваченого) по справі. Позиція ОСОБА_9 в судовому засіданні була іншою, ніж тою, яка була на стадії досудового розслідування.

А тому, як і допити підозрюваних по справі даний слідчий експеримент не повинен був взагалі досліджуватись в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 3 статті 373 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, натомість вважаючи рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, думки обвинувачених ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити їхні апеляційні скарги із зазначених у них мотивів, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Висновки суду про винуватість обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в умисному убивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та кваліфікація їхніх дій за п.12 ч.2 ст.115 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні і в їх сукупності та взаємозв`язку дана правильна юридична оцінка.

Висновки суду про винуватість обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на доказах досліджених і належним чином оцінених судом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 саме за п.12 ч.2 ст.115 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Так, винуватість обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтверджується:

- даними показань у судовому засіданні місцевого суду обвинуваченого ОСОБА_9 , який свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за п.12 ч.2 ст.115 КК України не визнав. Суду надав показання про те, що 05.02.2017 у нього в гаражі, який він винаймає в кооперативі «Шляховик» перебував ОСОБА_10 , оскільки його вигнали з дому десь за два дні від подій. Вони з ОСОБА_10 зустрілися у вечері, це було до того коли він пішов до ОСОБА_11 з проханням допомогти відремонтувати автомобіль. Він не знав, що у ОСОБА_10 перед цим був конфлікт з ОСОБА_11 .. Коли він та ОСОБА_11 зайшли в гараж між останнім і ОСОБА_10 почалася бійка. Він почав їх заспокоювати і ОСОБА_11 наніс йому удар в голову. Тоді він також рефлекторно наніс удар ОСОБА_11 .. Потім вони заспокоїлися, але через деякий час знов почали битися. ОСОБА_10 схопив сокиру і сказав ОСОБА_11 щоб той ліз в погріб. Він сам злякався, оскільки ОСОБА_10 дуже агресивний. Коли ОСОБА_10 з ОСОБА_11 спустилися в погріб він поліз за ними, почав їх знову заспокоювати. ОСОБА_10 сказав щоб він не ліз, і почав бити ОСОБА_11 , останній нецензурно виразився в його сторону і тоді він наніс йому удар в бік. Потім він вийшов з погріба і чув, що там була бійка. Коли знову спустився бачив, що ОСОБА_10 бив лопатою ОСОБА_11 , руками, ногами. Потім схопився за сокиру, він намагався заспокоїти ОСОБА_10 , але в нього нічого не вийшло і тому він знову вийшов з підвалу, дуже злякався і не знав, що робити. Коли знову спустився в підвал бачив як ОСОБА_10 душив ОСОБА_11 мотузкою. Він почав його відтягувати, ОСОБА_11 ще дихав. Тоді він пішов до дому взяв автомобіль у свого батька, приїхав до гаражів, і вже разом з ОСОБА_10 вони витягли ОСОБА_11 з підвалу, хоч ОСОБА_10 говорив «давай викинем його у ставок». Вони привезли ОСОБА_11 до лікарні, він йшов самостійно. ОСОБА_10 сказав, що поведе його в приймальню. А сам він поїхав до дому. Крім ОСОБА_10 у гаражі в той день нікого не було, останній нібито спав в автомобілі. Він бачив як ОСОБА_10 наносив удари лопатою ОСОБА_11 по всьому тілу, сокирою, частиною обуху, бив по тулубу, голові. Він не пам`ятає скільки часу пройшло з часу побиття ОСОБА_11 і до моменту коли відвезли його в лікарню. Поки він ходив за автомобілем ОСОБА_10 і ОСОБА_11 знаходилися в гаражі самі. Він не бачив чи завів ОСОБА_10 . ОСОБА_11 у лікарню. Після подій 05.02.2017 у нього не брали дослідження крові. Алкогольних напоїв він не вживає. Стола в гаражі не має, там стояли пусті пляшки, вважає, що це залишили власники гаража. В машині ОСОБА_11 просив про допомогу. Він боїться ОСОБА_10 , оскільки він дуже агресивний і буває неадекватний. Він в руки ні лопати, ні мотузки, сокири не брав. Він бачив, що у ОСОБА_11 йшла кров з обличчя. З сім`єю ОСОБА_10 у нього ніяких відносин не було, його батько знає вітчима ОСОБА_10 .. Перед цими подіями до нього приїздили родичі ОСОБА_10 і питали чи не знає він де мотори, питали про ОСОБА_11 .. Металолом з ОСОБА_10 він не здавав. ОСОБА_10 був безробітній і неодноразово йому допомагав з автомобілями. Розміри гаража він не знає. Де ОСОБА_10 взяв сокиру, мотузку не знає. У той день він не вживав алкоголь з ОСОБА_10 .. Його затримали першим, за місцем проживання, у зв`язку з підозрою у вчиненні злочину;

- даними показань у судовому засіданні місцевого суду обвинуваченого ОСОБА_10 , який свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за п.12 ч.2 ст.115 КК України не визнав. Суду надав показання про те, що 05.02.2017 він сказав ОСОБА_9 , що посварився з вітчимом, той запропонував піти до нього в гараж, який він орендує. В гаражі стояв автомобіль «Ауді», в якому він заснув. Через деякий час ОСОБА_9 , його розбудив і попросив допомогти. Коли відкрив підвал побачив ОСОБА_11 , який був з тілесними ушкодженнями, але ще дихав. Разом з ОСОБА_9 , вони пішли за автомобілем. Він не питав ОСОБА_9 , звідки в підвалі взявся ОСОБА_11 , оскільки був у шоковому стані. Потім вони витягли ОСОБА_11 , поклали в машину і повезли до лікарні. Це він, а не ОСОБА_9 запропонував відвезти ОСОБА_11 до лікарні. Вони поклали ОСОБА_11 на землю, ОСОБА_9 , сказав, що на території лікарні його знайдуть. Потім ОСОБА_9 сказав, щоб він десь заховався, а він його через деякий час знайде. Оскільки йому не було де жити він пішов до товариша. Через деякий час він йшов по місту і його затримали поліцейські. Чому ОСОБА_9 його обмовляє він не знає. З ОСОБА_9 конфліктів не було, вони проживають в одному мікрорайоні. Він сам не агресивна людина. Жодного удару ОСОБА_11 він не наносив. Після взяття під стражу йому проводили психіатричну експертизу. Між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 були конфлікти, він його принижував. До лікарні вони разом з ОСОБА_9 привезли ОСОБА_11 ;

- даними показань у судовому засіданні місцевого суду потерпілого ОСОБА_25 , який надав показання про те, що йому зателефонувала сестра і сказала, що вбили його племінника. По фактичних обставинах справи нічого не знає. Покарання просив призначити на розсуд суду. Матеріальних претензій до обвинувачених не має;

- даними показань свідка ОСОБА_26 , який надав показання про те, що 05.02.2017 він йшов з товаришем ОСОБА_27 з дня народження. Біля двору стояли хлопці. ОСОБА_9 попросив, щоб вони пішли і покликали ОСОБА_28 . Вони його позвали і пішли. Тілесних ушкоджень на ОСОБА_29 не було. Це було ввечері, в який час не пам`ятає. ОСОБА_9 сказав, що хоче поговорити з ОСОБА_30 , про що не говорив. ОСОБА_9 був тверезий, він його знає давно, вони сусіди. Поганого про ОСОБА_9 нічого сказати не може. Відносини між ОСОБА_9 і ОСОБА_30 були товариські, конфліктів не було;

- даними показань експерта ОСОБА_31 який надав показання про те, що при проведенні експертизи він встановлює механізм утворення тілесного ушкодження. Від удару ОСОБА_9 в голову у потерпілого виникла гематома, розрив легенів, значить смерть могла настати, бо останній помер. У момент нанесення ударів, потерпілий спочатку стояв, потім впав, його душили, волочили, били дуже сильно у всі ділянки тіла, все, що можна людині переломити, було переломлено. У потерпілого були відшаровані м`язи від тіла. Будь-хто з обвинувачених, враховуючи їх комплекцію міг звалити потерпілого на землю. Встановлення від чиїх дій настала смерть не його компетенція;

- даними рапорту старшого інспектора-чергового Уманського ГУ НП в Черкаській області від 06.02.2017, згідно якого 06.02.2017 о 05-20 год. в м.Умань по вул. Тищика виявлено труп невідомого чоловіка (т.1 а.м.к.п. 164);

- даними протоколу огляду місця події від 06.02.2017 та фототаблицями до нього, згідно якого об`єктом огляду є територія прилегла до будівлі лабораторії шкіряно-венеричного відділення КП «Уманська міська лікарня» в м.Умань по вул. Тищика 42, біля воріт якої виявлено труп невідомого чоловіка з ознаками насильницької смерті, а саме: тілесні ушкодження голови, тулуба та верхніх кінцівок. У положенні лежачи на животі, обличчям до землі. Зображено вигляд трупа з різних ракурсів, речовини бурого кольору на взутті (т.1 а.м.к.п.167-187);

- даними протоколу огляду трупа від 06.02.2017 та фототаблицями до нього, згідно якого оглянуто труп чоловічої статі, ріст близько 172 см, віком приблизно 25 років та на якому виявлені тілесні ушкодження (т.1 а.м.к.п.188-196);

- даними протоколу огляду предметів від 06.02.2017 та фототаблицями до нього, згідно якого оглянута куртка чоловіча, бирка на ній та її внутрішня сторона; шапка спортивна, штани джинсові на колінах знаходяться сліди коричневого кольору, штани спідні, футболка розірвана під правим рукавом, пара кросівок, зразки волосся скроневої частини, що вилучені під час ОМП по АДРЕСА_3 (т.1 а.м.к.п.205-227);

- даними протоколу слідчого експерименту від 09.02.2017, згідно якого ОСОБА_9 показував, як він та ОСОБА_10 наносили тілесні ушкодження ОСОБА_11 , у гаражі № НОМЕР_1 АГК «Шляховик» (т.2 а. м.к.п.21-23);

- даними висновку експерта № 05-7-02/48 від 06.02.2017, згідно якого смерть гр. ОСОБА_11 наступила внаслідок поєднаної травми із залученням кількох уточнених ділянок тіла, яка супроводжувалась: а) черепно-мозковою травмою в вигляді синців, саден, забійних ран голови, крововиливами під м`які покрови черепа, крововиливом під тверду мозкову оболонку та крововиливами в м`які мозкові оболонки; б) закритої травми грудної клітки в вигляді синця, саден і підшкірної гематоми грудної клітки, множинними двобічними переломами ребер з розривами пристінкової плеври, розривами правої легені, правобічним гемопневмотораксом з колапсом правої легені; в) закритою травмою живота з саднами тулуба, розривом печінки та внутрішньочеревною кровотечею; г) закритою травмою заочеревинного простору з саднами тулуба, розривом правої нирки та кровотечею в заочеревинний простір; що призвели до травматично-геморагічного шоку з розвитком поліорганної недостатності. Кожне з вказаних тілесних ушкоджень у вигляді травми окремої ділянки тіла виникло від дії тупих твердих предметів, має прямий причинний зв`язок з настанням смерті і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Кожна з перерахованих травм окремої ділянки тіла також самостійно призвела б до смерті потерпілого без надання своєчасної медичної допомоги. Синці та садна верхніх кінцівок, садна таза виникли від дії тупих твердих предметів характерні для самооборони, до настання смерті ніякого відношення не мають і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Всі вищевказані тілесні ушкодження могли утворитись від нанесення ударів руками, ногами і іншими тупими твердими предметами. Тупа травма шиї у вигляді синців і саден шкіри, закритого перелому під`язикової кістки та щитовидного хряща виникла від дії тупих твердих предметів, цілком можливо при стисканні шиї руками та петлею, з настанням смерті прямого причинного зв`язку не має і відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Давність настання смерті становить 7-12 год. від початку дослідження трупа (6.02.17 о 10.00). Всі вказані тілесні ушкодження є прижиттєвими і були нанесені потерпілому не менше ніж за годину до настання смерті, при чому останніми були нанесені тілесні ушкодження шийної ділянки. Всі наявні тілесні ушкодження при падінні утворитись не могли. Судово-медичних даних за активне чи пасивне переміщення потерпілого після нанесення йому тілесних ушкоджень а також зміни розташування і пози трупа після настання смерті немає. Після отримання тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілому, останній залишався живим не менше однієї години, міг перебувати в свідомості, але виконання ним усвідомлених координованих рухових дій є малоймовірним у зв`язку з важкістю травми. В крові трупа алкоголю не виявлено (т.1 а.м.к.п.199-204);

- даними висновку експерта № 05-7-01/111 від 09.02.2017, згідно якого у ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено (т.2 а.м.к.п. 27-28);

- даними висновку експерта № 05-1-09/93 від 16.02.2017, згідно якого кров ОСОБА_11 відноситься до групи ОаВ(1) (т.2 а.м.к.п.59-60);

- даними висновку судово-психіатричного експерта № 105 від 15.03.2017, згідно якого судово-психіатрична експертна комісія приходить до висновку, що ОСОБА_9 виявляє прояви емоційно-нестійкого розладу особистості в стані компенсації та наслідки органічного психічного розладу, вірогідно у зв`язку з наслідками травми головного мозку, з несприятливою динамікою, з повторними судомними приступами в посткримінальній ситуації. У зв`язку з вірогідним характером діагнозу, клінічно неварифікованими анамнестичними даними, з метою уточнення психічного стану в динаміці на різних етапах відносно інкримінованого правопорушення, уточнення можливих посттравматичних психічних розладів, в тому числі частоти і характеру судомних приступів ОСОБА_9 потребує проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи. В період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_9 діяння, у нього не спостерігалися феноменологічні критерії фізіологічного афекту в їх необхідній сукупності (т.2 а.м.к.п.107-111);

- даними висновку судово-психіатричного експерта № 106 від 15.03.2017, згідно якого у зв`язку з вперше виявленими у ОСОБА_10 при теперішній експертизі розлади шизотипового спектру на фоні легкої інтелектуальної недостатності, з проявами зниженої емоційної синтонності, тривожності, підозрілості, параноїдності, суїцидальні тенденції з метою уточнення їх вираженості і глибини на різні юридично-значимі періоди часу, на момент скоєння інкримінованого правопорушення і в посткримінальній ситуації ОСОБА_10 потребує проведення стаціонарної судово - психіатричної експертизи (т.2 а.м.к.п.114-118);

- даними висновку судово-психіатричного експерта №80 від 16.05.2017, згідно якого у теперішній час ОСОБА_9 на будь-який психічний розлад не страждає. У період кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_9 , останній на будь-який психічний розлад не страждав і за психічним станом у зазначений період часу міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_9 , останній ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв і за психічним станом у зазначений період часу міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_9 на будь-який психічний розлад не страждає і за психічним станом у теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. За психічним станом у теперішній час ОСОБА_9 може приймати участь у проведенні слідчих дій та в судовому засіданні. У період правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_9 не перебував у стані афекту (т.2 а.м.к.п. 135-140);

- даними висновку судово-психіатричного експерта №81 від 16.05.2017, згідно якого у теперішній час ОСОБА_10 на будь-який психічний розлад не страждає. У період кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_10 , останній на будь-який психічний розлад не страждав і за психічним станом у зазначений період часу міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_10 , останній ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв і за психічним станом у зазначений період часу міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_10 на будь-який психічний розлад не страждає і за психічним станом у теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. У теперішній час ОСОБА_10 на наркоманію не страждає, а виявляє ознаки епізодичного вживання психоактивних речовин. У теперішній час ОСОБА_10 протинаркоманічного лікування не потребує. За психічним станом у теперішній час ОСОБА_10 може приймати участь у проведенні слідчих дій та в судовому засіданні (т.2 а.м.к.п.142-146).

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачення доведене та, що вони обґрунтовано засуджені за вказане кримінальне правопорушення.

На думку колегії суддів апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діянь, за які вони засуджені, відповідають показанням потерпілого, свідків та частково самих обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ..

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що письмові докази у кримінальному провадженні разом з показами потерпілого та свідків свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.

Тобто, сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про достатність законних підстав для прийняття відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні діяння, зазначених у вироку повністю доведена.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено повно та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком місцевого суду щодо того, що місцевий суд, застосувавши концепцію «плодів отруєного дерева», оцінив допустимість всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим та визнав недопустимими наступні доказами, надані органом обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зокрема:

- протокол обшуку від 08.02.2017, згідно якого об`єктом огляду є гараж № НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 біля порогу, в центрі гаражу, в підвалі виявлено речовину бурого кольору, мотузку із тканини, пляшки, брезент з плямами бурого кольору, картоплина з плямами бурого кольору (т.1 а.м.к.п.232-235);

- висновок експерта № 05-01-08/86 від 17.03.2017, згідно якого проведена експертиза картоплини, вилученої з підвального приміщення гаража № НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 . Та на підставі якої зроблені наступні висновки: кров потерпілого ОСОБА_11 відноситься до групи крові ОаВ(І). В слідах на картоплині, вилученій з підвального приміщення гаража (об`єкт №1) знайдена кров людини та виявлений антиген Н. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу та групову належність крові особи, що проходить у справі, можна передбачити, що: в процесі дослідження картоплини, вилученої з підвального приміщення гаража (об`єкт №1) в слідах крові людини виявлений антиген Н, що не дозволяє виключити можливість його походження за рахунок крові особи(осіб) з групою крові ОаВ(І), але категорично стверджувати про це не можливо, так як антиген Н присутній і в інших групах крові як супутній. Походження крові від потерпілого ОСОБА_11 не виключається (т.2 а.м.к.п.62-64);

- висновок експерта № 05-01-08/87 від 17.03.2017, згідно якого проведена експертиза частини клейонки, вилученої з підвалу гаража № НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 та зроблені наступні висновки: кров потерпілого ОСОБА_11 відноситься до групи крові ОаВ(І). В слідах на частині клейонки, вилученій з підвального приміщення гаража (об`єкт №1) знайдена кров людини та виявлений антиген Н. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу та групову належність крові осіб, що проходять у справі, можна передбачити, що: В процесі дослідження частини клейонки, вилученої з підвального приміщення гаража (об`єкт №1) в слідах крові людини виявлений антиген Н, що не дозволяє виключити можливість його походження за рахунок крові особи(осіб) з групою крові ОаВ(3(І), але категорично стверджувати про це неможливо, так як антиген Н присутній і в інших групах крові як супутній. Походження крові від потерпілого ОСОБА_11 не виключається (т.2 а.м.к.п.67-70);

- висновок експерта 05-1-08/88 від 20.02.2017, згідно якого проведена експертиза зіскоба РБК з підлоги біля гаража № НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 та зроблені висновки: кров потерпілого ОСОБА_11 відноситься до групи крові ОаВ(І). В слідах зіскобу РБК з підлоги біля гаража (об`єкт 1) знайдена кров людини та виявлені антиген Н та аглютиніни а і В. Враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу та групову належність крові особи, що проходить у справі, можна передбачити, що: кров людини, виявлена в слідах зіскобу РБК з підлоги біля гаража ( об`єкт№1), могла походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові ОаВ(І). Кров могла походити від потерпілого ОСОБА_11 (т.2 а.м.к.п.72-75);

- висновок експерта № 05-01-08/89 від 17.03.2017, згідно якого проведена експертиза зіскобу РБК в центрі гаража № НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 та зроблені висновки: кров потерпілого ОСОБА_11 відноситься до групи крові ОаВ(І). В слідах зіскобу РБК з центру гаража (об`єкт №1) знайдена кров людини та виявлений антиген Н і аглютинін а. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речового доказу та групову належність крові особи, що проходить у справі, можна передбачити, що в процесі дослідження зіскобу РБК з центру гаража (об`єкт №1) в слідах крові людини виявлений антиген Н та аглютинін а, що не дозволяє виключити можливість його походження за рахунок крові особи(осіб) з групою крові ОаВ(І). Походження крові від потерпілого ОСОБА_11 не виключається (т.2 а.м.к.п. 77-80);

- висновок експерта № 05-01-08/92 від 15.03.2017, згідно якого проведена експертиза зіскоба з лівого боку підвалу гаража № НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 та зроблені висновки, що кров потерпілого ОСОБА_11 відноситься до групи ОаВ (І). В слідах на зіскобах з лівого боку підвалу гаража (об`єкт №1) знайдена кров людини і виявлений антиген Н. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речових доказів, групову приналежність крові особи, що проходить у справі можна передбачити, що: антиген Н, виявлений в слідах крові людини на зіскобах з лівого боку підвалу гаража (об`єкт №1), міг походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові ОаВ (І), але категорично стверджувати це неможливо так, як антиген Н міститься і в інших групах крові як супутній. Походження крові від потерпілого ОСОБА_11 не виключається (т.2 а.м.к.п.82-85);

- висновок експерта № 05-01-08/91 від 15.03.2017, згідно якого проведена експертиза ґрунту гаража № НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 та зроблені висновки, що кров потерпілого ОСОБА_11 відноситься до групи ОаВ (І). В слідах на ґрунті з підвалу гаража (об`єкт №1) знайдена кров людини і виявлений антиген Н. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речових доказів, групову приналежність крові особи, що проходить у справі можна передбачити, що: антиген Н, виявлений в слідах крові людини на ґрунті з підвалу гаража (об`єкт №1), міг походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові ОаВ (І), але категорично стверджувати це неможливо так, як антиген Н міститься і в інших групах крові як супутній. Походження крові від потерпілого ОСОБА_11 не включається (т.2 а.м.к.п.87-90);

- висновок експерта № 05-01-08/90 від 15.03.2017, згідно якого проведена експертиза зіскоби з підлоги гаража № НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 та зроблені висновки, що кров потерпілого ОСОБА_11 відноситься до групи ОаВ (І). В слідах на зіскобах з підвалу гаража (об`єкт №1) знайдена кров людини і виявлений антиген Н. Таким чином, враховуючи результати серологічного дослідження речових доказів, групову приналежність крові особи, що проходить у справі можна передбачити, що: антиген Н, виявлений в слідах крові людини на зіскобах з підвалу гаража (об`єкт №1), міг походити за рахунок крові особи (осіб) з групою крові ОаВ (І), але категорично стверджувати це неможливо так, як антиген Н міститься і в інших групах крові як супутній. Походження крові від потерпілого ОСОБА_11 не виключається (т.2 а.м.к.п.92-95);

- висновок експерта № 5379-34/8430-8436/17-34 від 23.05.2017, згідно якого на підошві пари чоловічих кросівок, які вилучені 06.02.2017 під час ОМП за адресою: АДРЕСА_3 , виявлено нашарування ґрунту. Нашарування ґрунту, що вилучені з поверхні кросівок та зразки ґрунту, які вилучені з підвалу гаража № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_4 мають спільну родову і групову належність (т.2 а.м.к.п.97-105);

- протокол огляду речей від 20.02.2017 та фототаблиці до нього, згідно якого предметом огляду є голубий світер, скляна трилітрова банка, дві пляшки, мотузка упаковки із: зразками ґрунту, упаковка з брезентом, із картоплиною, із скребами та речовиною бурого кольору, з сокирою, лопатою, штиковою лопатою ( т.2 а.м.к.п.45-55), - оскільки ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.02.2017 відмовлено у задоволенні клопотання ст. слідчого Уманського ВП ГУНП в Черкаській області про проведення обшуку в приміщенні гаража № НОМЕР_1 , що на території АГК «Шляховик» по вул. Визволителів 22 в м. Умані Черкаської області та надання речовим доказам, вилученим у вищезазначеному гаражі статусу допустимих, що подане в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 000175 (т.2 а.м.к.п.164-166).

Протокол обшуку від 08.02.2017, згідно якого у будинку та надвірних спорудах в АДРЕСА_5 у шафі виявлені штани, спортивна кофта, куртка, на яких містяться плями бурого та темного кольору. В коридорі виявлені туфлі, спортивні штани, джинси, світер з плямами темного кольору. В багажнику автомобіля «Ауді» виявлено 2 пари кросівок (т.1 а.м.к.п.236), - оскільки ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.02.2017 відмовлено у задоволенні клопотання ст. слідчого Уманського ВП ГУНП в Черкаській області про проведення обшуку у будинку та надвірних спорудах в АДРЕСА_5 та надання речовим доказам статусу допустимих, що подане в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 000175 (т.2 а.м.к.п.170-172).

Протокол обшуку від 08.02.2017, згідно якого за адресою АДРЕСА_1 , виявлено взуття, спортивні штани, кофта та автомобіль ЛУАЗ 3969 д.н. НОМЕР_3 ( т.1 а.м.к.п238); протокол огляду предметів від 09.02.2017 та фототаблиці до нього, згідно якого предметом огляду є речі вилучені під час обшуку по АДРЕСА_1 : куртка спортивна, куртка балонова білого кольору, штани спортивні, светр чорного кольору, штани джинсові, спортивна кофта, кросівки чорного кольору з хвилястою лінією по боках, кросівки чорного кольору із трьома білими смугами, туфлі чорні, жилетка синього кольору (т.1 а.м.к.п.239-252); протокол огляду предмету від 09.02.2017 та фототаблицями до нього, згідно якого об`єктом огляду був автомобіль ЛУАЗ 3969 д.н. НОМЕР_3 (т.2 а.м.к.п.6-13), - оскільки ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.02.2017 відмовлено у задоволенні клопотання ст. слідчого Уманського ВП ГУНП в Черкаській області про проведення обшуку у будинку та надвірних спорудах та автомобілях в м. Умань, по вул. Злагоди, 26 та надання речовим доказам статусу допустимих, що подане в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 000175 (т.2 а.м.к.п.167-169).

Таким чином, враховуючи, що обшуки в АДРЕСА_1 , в АДРЕСА_5 , у приміщенні гаража № НОМЕР_1 , що на території АГК «Шляховик» по вул. Визволителів 22 в м.Умані Черкаської області проводилися без рішення суду, тобто були проведені незаконно (отруєне дерево), то, у зв`язку з цим суд першої інстанції і результати обшуків та висновки експертів теж визнав недопустимими з чим повністю погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду також повністю погоджується із висновком місцевого суду щодо того, що суд першої інстанції критично оцінив позицію захисту, щодо визнання недопустимими доказами протокол огляду трупа від 06.02.2017 (т.1а.м.к.п.188-189) та висновку експерта № 05-7-02/48 від 06.02.2017 (т.1 а.м.к.п.199-204), з тих підстав, що огляд трупа та проведення судово-медичної експертизи проводилися в один час, тим самим експертом ОСОБА_32 ..

Оскільки, при вивченні зазначених доказів, судом було встановлено, що огляд трупа та експертиза проводилися в одному закладі, а саме: в приміщенні моргу КП «УМЛ», а тому на думку суду, логічно, що їх проведення відбувалося одночасно. Крім того, при проведенні

протоколу огляду трупа від 06.02.2017 (т.1а.м.к.п.188-189) та висновку експерта № 05-7-02/48 від 06.02.2017 (т.1 а.м.к.п.199-204), експертом вказано різний за своєю тривалістю час проведення цих дій.

На думку суду апеляційної інстанції, одна дія закономірно виходить з іншої: остаточний висновок експерта може з`явитися лише після детального протоколу огляду трупа, а тому, суд першої інстанції цілком обґрунтовано не погодився із позицією сторони захисту щодо визнання недопустимими доказами протокол огляду трупа від 06.02.2017 (т.1а.м.к.п.188-189) та висновку експерта № 05-7-02/48 від 06.02.2017 (т.1 а.м.к.п.199-204), з тих підстав, що огляд трупа та проведення судово-медичної експертизи проводилися в один час та тим самим експертом ОСОБА_32 ..

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд, оцінивши вищезазначені допустимі докази, як самі по собі, так, і особливо у своїй сукупності, дійшов цілком обґрунтованого та переконливого висновку про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, оскільки їхня винуватість встановлена згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», оскільки

доведеність винуватості випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, навіть незважаючи на визнання цілого ряду доказів недопустимими.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду про те, що характер дій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 свідчить про те, що вони розуміли, що наносячи таку кількість тілесних ушкоджень протягом тривалого часу вони усвідомлювали суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачали настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого. Про це, на думку колегії суддів, свідчить також те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 привезли потерпілого до лікарні, адже розуміли, що потерпілий ОСОБА_11 знаходиться у такому стані, що він потребує невідкладної медичної допомоги. Проте, потерпілого ОСОБА_11 до приймального відділення лікарні обвинувачені так і не доставили.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає обґрунтованим та погоджується з висновком місцевого суду про те, що колегія суддів місцевого суду критично оцінила показання обвинуваченого ОСОБА_9 , що він наніс лише два удари потерпілому ОСОБА_11 , які не могли привести до смерті, оскільки з наданих ним показів вбачається, що він був освідчений про всі знаряддя, які використовувалися при нанесенні ударів потерпілому та характер їх нанесення. З його показів також вбачається, що кожен новий раз коли він спускався в підвал гаражу ОСОБА_10 їх змінював (штикова лопата, сокира, мотузка), проте ОСОБА_9 стверджував, що не весь час знаходився в підвалі, періодично піднімався на верх, тобто не приймаючи участі в нанесенні тілесних ушкоджень він не міг так достовірно знати подробиці побиття потерпілого ОСОБА_11 ..

Крім того, жоден з обвинувачених не заперечував того факту, що бачили потерпілого ОСОБА_11 з тілесними ушкодженнями, лише з різницею у тому, що кожен з обвинувачених намагався перекласти вину один на одного.

За таких обставин вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 26.02.2019 у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 необхідно скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, внаслідок неповноти судового розгляду, не з`ясування всіх істотних обставин, недостатності доказів, які мають істотне значення, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не підлягають до задоволення та спростовуються доказами наведеними у вироку суду першої інстанції з якими також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що не встановлена форма співучасті обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, роль кожного обвинуваченого у вчиненні злочину, то колегія суддів апеляційного суду, зважаючи на наявність допустимих доказів і самих по собі, і у своїй сукупності вважає доведеним той факт, що вказане кримінальне правопорушення, передбачене п.12 ч.2 ст.115 КК України обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили за попередньою змовою групою осіб. Про це, зокрема свідчить те, що дії обвинувачених із самого початку, починаючи із виклику потерпілого ОСОБА_11 для «розмови» і закінчуючи тим, що його привезли на територію біля воріт приміщення будівлі шкіро-венерологічного відділення КП «Уманська міська лікарня», за адресою: вул. Тищика, 42, м. Умань, Черкаської області, де труп останнього було виявлено із ознаками насильницької смерті, свідчать про єдино направлений умисел на позбавлення життя потерпілого. Так, обвинувачений ОСОБА_9 не перешкодив обвинуваченому ОСОБА_10 , коли той, схопивши сокиру, надав вказівку потерпілому ОСОБА_11 спускатися у погріб. Після цього, згідно ж показів самого обвинуваченого ОСОБА_9 , він декілька раз, то піднімався нагору із погріба, то знову туди спускався. При цьому, бачачи та чуючи, що потерпілому продовжують наноситись тілесні ушкодження, причому не тільки руками і ногами, а і лопатою, маючи реальну змогу залишити місце події, оскільки його ніхто не тримав та не контролював, він цього не зробив, а продовжив залишатись на місці вчинення злочину, беручи активну участь у його вчиненні, зокрема тим, що допомагав піднімати із погріба потерпілого ОСОБА_11 , ходив додому та взяв у свого батька автомобіль на якому перевозили потерпілого до території лікарні. Крім того, маючи реальну змогу залишити місце події, обвинувачений ОСОБА_9 не те, що не викликав поліцію, а навіть взагалі нікому про вчинене не повідомив.

Таким чином, їхні дії в цілому були єдино направленими. При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним зазначити те, що положеннями ч.2 ст.28 КК України встановлено, що злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. При цьому, домовленість про спільне вчинення злочину заздалегідь означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони.

Домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій - поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлення фактичних обставин обвинувачений ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_10 перебували в одному приміщенні: а саме в гаражі № НОМЕР_1 , що розташований в АГК «Шляховик», по вул. Визволителів, 22, м. Умань, Черкаської області, при цьому, у полі зору кожен із обвинувачених бачив місцеперебування іншого обвинуваченого та його дії та місцезнаходження потерпілого ОСОБА_11 .. Кожен із них окремо, однак з урахуванням обізнаності іншого та за спільним умислом направленим на заподіяння смерті іншій людині, нанесли тілесні ушкодження від яких потерпілий ОСОБА_11 помер.

З огляду на це, на підставі аналізу доказів, детально наведених у вироку місцевого суду, виходячи з конкретних обставин провадження, суд вірно дав юридичну оцінку узгодженим діям обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та обґрунтовано кваліфікував їх за п.12 ч.2 ст.115 КК України як умисне убивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При цьому, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що те, що кожен з обвинувачених намагався перекласти вину один на одного у спричиненні тілесних ушкоджень, що призвели до смерті потерпілого ОСОБА_11 необхідно сприймати критично, як намагання применшити свою винуватість у вчиненні даного кримінального провадження.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він боїться обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки він дуже агресивний і буває неадекватний, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки дане твердження в ході розгляду справи, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій не знайшло свого об`єктивного підтвердження.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що місцевий суд, постановивши обвинувальний вирок, призначив ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 11 років, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені санкцією п.12 ч.2 ст.115 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості, що при призначенні покарання суд першої інстанції, на думку апелянта, не враховував позитивні характеристики ОСОБА_9 , захворювання на епілепсію, то колегія суддів не бере їх до уваги та вважає безпідставними з огляду на наступне.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції вірно врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до особливо тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, відсутністю обставин, що пом`якшують покарання, так і відсутністю обставин, що обтяжують покарання, а тому вірно дійшов висновку про можливість перевиховання ОСОБА_9 лише в умовах ізоляції від суспільства і саме на такий строк - 11 /одинадцять/ років позбавлення волі. Крім того, дане покарання знаходиться ближче до мінімальної межі чим до максимальної, а тому доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 про суворість призначеного покарання не підлягають до задоволення.

При призначенні покарання ОСОБА_9 судом першої інстанції належним чином були виконані вимоги ст.65 КК України, оскільки призначене йому покарання є розмірним і достатнім скоєному ним.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, воно не має на меті завдати фізичних страждань або приниження людської гідності засудженого.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 про незаконність оскаржуваного вироку, оскільки у справі на стадії досудового розслідування було допущено в якості захисника підозрюваного ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_21 , (яка здійснювала захист ОСОБА_10 на стадії досудового розслідування та на стадії судового розгляду) та яка є матір`ю старшого групи - прокурора Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_22 та у зв`язку з вищевикладеними обставинами обвинувачений ОСОБА_10 фактично був позбавлений забезпечення основоположного права на захист, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що даний факт сам по собі не може бути підставою для скасування вироку місцевого суду.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає, що обвинуваченому ОСОБА_10 була надана можливість для захисту та для представлення його інтересів, оскільки його інтереси представляв інший професійний захисник і за апеляційною скаргою якої також переглядалась законність вироку місцевого суду.

Також, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що стороною захисту було заявлено в суді першої інстанції письмове клопотання про визнання доказів недопустимими у справі, а саме: всіх слідчих та процесуальних дій за участі неналежного захисника, то ці доводи, на думку суду апеляційної інстанції є необґрунтованими та до задоволення не підлягають, оскільки при розгляді вказаного кримінального провадження у суді першої інстанції інтереси обвинувачених представляли та захищали професійні захисники. Крім того, об`єктивно не встановлено, щоб під час досудового провадження якимось чином суттєво порушувались права обвинуваченого ОСОБА_10 ..

Отже, підсумовуючи все вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що наведені в апеляційних скаргах мотиви щодо незгоди із судовим рішенням не спростовують правильності висновків колегії суддів місцевого суду і не містять переконливих доводів, які б давали підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що це рішення було постановлене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону чи неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які можуть поставити під сумнів його законність.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 ухвалено правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання).

Таким чином з урахуванням цього правового висновку обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідно до ч.5 ст.72 КК України, необхідно зарахувати до строку відбутого покарання у виді позбавлення волі, строк їхнього попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у період з 27.02.2019 року по 23.03.2021 року, включно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 26 лютого 2019 року, відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 які визнані винуватими та засуджені за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України залишити без зміни.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 терміни попереднього ув`язнення у термін відбутого ними покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі з 27.02.2019 року по 23.03.2021 року, включно.

В решті частини цей же вирок залишити без змін.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3-х місяців, а засудженими які тримаються під вартою, - у той самий строк з дня вручення їм копій судового рішення.

Головуючий:

Судді: