Справа №635/4823/21
Провадження по справі №1-в/635/522/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
секретар судових засідань ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Путивль Сумської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 засуджений вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 25 червня 2018 року за ч. 2 ст. 190, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 12 березня 2018 року.
Кінець строку відбування покарання 12 березня 2022 року.
З 07 серпня 2018 року засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».
Начальник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 за погодженням із головою спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області ОСОБА_6 звернувся до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що засуджений працевлаштований на промислової зони установи до ремонтно-інструментальної дільниці, стягнень не має, заохочувався три рази, на заходи виховного характеру реагує позитивно, робить правильні висновки, висловлює позитивні наміри у подальшому житті після звільнення, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова освіта», розкаюється у вчиненому злочині, відбув 2/3 фактичного строку покарання. Засуджений підтримує соціально-корисні зв`язки з близькими родичами шляхом листування.
Засуджений та представник установи виконання покарань надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково, посилаючись на відсутність підстав для задоволення клопотання.
Суд, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає подання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.
При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, він з 12 березня 2018 року знаходиться в місцях позбавлення волі. За період перебування у Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)» характеризувався посередньо, режим тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав. З 07 серпня 2018 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_7 та погодженої із заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи начальником відділу соціально-виховної та психологічної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_8 від 07 червня 2021 року, ОСОБА_5 з 07 серпня 2018 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія №100», характеризується позитивно, не допускав порушень режиму тримання, дисциплінарних стягнень не має; за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України, за дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці рішення дисціплінарної комісії заохочувався тричі. ОСОБА_5 працевлаштований до промислової зони установи до ремонтно-інструментальної дільниці слюсарем, до праці ставиться відповідально, працює сумлінно; до виконання робіт з благоустрою установи відноситься позитивно, проявляє ініціативу; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці; самостійно виконує роботи з самообслуговування, має достатній рівень навичок. Засуджений підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, на критику на свою адресу реагує адекватно; дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи; до виконання законних вимог персоналу установи ставиться з відповідальністю; дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується; відповідно до ст. 123 КВК України приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова»; підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю шляхом листування та телефонних розмов, стосунки доброзичливі.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_5 , останній має ряд непогашених та не знятих судимостей, а саме засуджений:
1)15.03.2004р. Путивльським районним судом Сумської області за ст. 297 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин;
2) 14.06.2006 р. Путивльським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 317, ч. 2 ст. 307 ч. 2 ст. 315, ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком тривалістю 2 роки;
3)22.06.2007 р. Путивльським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців; звільнений 22.12.2011 за відбуттям строку;
4) 17.09.2012 р. Ковпаківським районним судом м.Суми за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
5) 09.04.2013 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч.2 ст. 185, ст. 395, ч.1 ст. 70, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 03.10.2014 умовно-достроково з невідбутим строком 10 місяців 12 днів,
6) 05.01.2016 Ковпаківським районним судом м. Суми, за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 28.08.2017 умовно-достроково з невідбутим строком 2 місяці 3 дні,
7) 25 червня 2018 року Ленінським районним судом м.Харковаза ч. 2 ст. 190, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі.
На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання за вирокомЛенінського районного суду м.Харкова від 25 червня 2018 року за вчинення злочинів проти власності, які відповідно до вимог ст. 12 КК України (в редакції на день вчинення) відносились до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів.
Суд враховує також ту обставину, що засуджений вже був неодноразово засуджений до позбавлення волі, після відбуття покарання знову вчиняв злочини та був засуджений, крім того, до засудженого вже двічі застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у 2014 та 2016 роках, після чого він знову вчинив злочини та був засуджений.
Зазначене свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого, виданої заступником начальника планово-економічного відділу ОСОБА_9 , та довідки про заробітну плату ОСОБА_5 , виданої бухгалтером установи ОСОБА_10 , засуджений у серпні 2018 року та у лютому 2020 року не працював. З вересня 2018 року по квітень 2021 року був працевлаштований до Цеху №1 та №3, промислового корпусу, енергомеханічного відділу, інструментальної дільниці та відділу головного механіка, де виконував наступні види роботи: переробка вторсировини, ремонтно-будівельні роботи, виготовлення складових до меблів, заточування ножів, виготовлення нестандартних виробів, а також працював слюсарем з ремонту обладнання котельні, слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики, слюсарем-інструментальником,токарем, фрезерувальником, заточувальником, вантажником, шліфувальником. За виконання вказаної роботи йому нараховувалась заробітна плата.
Згідно довідки, виданої бухгалтером установи ОСОБА_10 , а також змісту вироку, яким засуджено ОСОБА_5 , вбачається, що з засудженого стягнуті процесуальні витрати у загальному розмірі 1573 гривень, які засуджений достроково відшкодував.
Згідно Витягу з протоколу №32 від 07 серпня 2018 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в представленні матеріалів до регіональної комісії на переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Згідно Витягу з протоколу №15 від 08 квітня 2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженого ОСОБА_5 на підставі ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Згідно Витягу з протоколу №49 від 02 грудня 2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України як особі, яка написала заяву про відмову.
Вирішальне значення має активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Разом з тим, в матеріалах справи наявні характеристики на засудженого від 07 серпня 2019 року та 08 квітня 2020 року, зі змісту яких вбачається, що засуджений характеризується з посереднього боку, стягнень не мав, заохочувався з метою стимулювання правослухняної поведінки, до виконаня законних вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, до виконання робіт по благоустрою установи відноситься посередньо, ініціативи і роботі не проявляє.
Отже, бездоганної поведінки засудженого протягом всього строку відбування покарання судом не встановлено, оскільки факт, того, що засуджений виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, каяття у скоєному злочині, а в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Застосування до засудженого заохочення у вигляді трьох подяк (по одній у 2019, 2020 та 2021 роках, які застосовані з метою стимулювання правослухняної поведінки засудженого), відшкодування процесуальних витрат за вироком суду, та відбуття ОСОБА_5 2/3 строку покарання без наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці, не є достатніми даними, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Зазначене не може слугувати достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення на протязі всього періоду відбування ним покарання, та не свідчать, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 25 червня 2018 року.
Зазначені вище дані про особу засудженого та його поведінку за період відбування покарання у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» свідчать лише про те, що на час звернення із поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений почав ставати на шлях виправлення, але не довів свого остаточного виправлення.
Враховуючи викладене, суд вважає подання Державної установи «Темнівська виправна колонія №100» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 25 червня 2018 року відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали складено 27 липня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1