Справа № 283/1933/20
провадження №1-кп/283/57/2021
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
19 квітня 2021 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , її представника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Малині кримінальне провадження, внесене 06 листопада 2019 року в ЄРДР за № 0000666 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, не судимого, -

в скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
19 жовтня 2019 року близько 19-ї години, обвинувачений, знаходячись на автодорозі «Черняхів-Малин-Термахівка» поблизу с. Різня Коростенського району, на ґрунті неприязних відносин під час словесного конфлікту, наблизившись до потерпілої ОСОБА_4 , яка тримала в руках велосипед, рукою, в якій тримав дерев`яні рейки, наніс їй один удар по спині, від чого, остання не втримавшись, впала на землю обличчям донизу, після чого ОСОБА_6 кулаками та ногами наніс численні удари по голові, тулубу та кінцівках, та вхопивши рукою ОСОБА_4 за волосся, декілька разів вдарив потерпілу об ґрунтове покриття, завдавши їй тілесні ушкодження у вигляді лінійного садна на шиї та синця в ділянці правого стегна, які по своїй категорії відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Обвинувачений вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України визнав частково. Показав, що дійсно ввечері 19 жовтня 2019 року повертаючись з роботи з іншого села додому, йшов по узбіччю автодороги поруч з ОСОБА_7 , позаду на відстані приблизно 30 метрів йшли його колеги ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . В руках він тримав дерев`яні рейки, щоб оббити вікна будинку, довжиною по 0,8 та 1,2 м. Чув як позаду виникла сварка між ОСОБА_11 та його дружиною ОСОБА_4 , яка наздогнала їх на велосипеді. Коли, остання, через деякий час порівнявшись з ними, почала ображати ОСОБА_12 , ревнуючи її до свого чоловіка, він втрутився в розмову, захищаючи ОСОБА_13 , через що потерпіла, почала ображати його та дітей. Не стримавшись, він підійшов до ОСОБА_11 , яка на той момент стояла на узбіччі з велосипедом, та штовхнув її правою рукою в ліве плече, від чого вона впала на землю. В подальшому, жодних ударів чи образ в сторону потерпілої не завдавав та не висловлював, оскільки конфлікт був вичерпаний та він пішов додому. Заперечує завдання ударів потерпілій та не визнає пред`явлений нею цивільний позов

Потерпіла підтвердила, що ввечері 19 жовтня мав місце конфлікт між нею та її чоловіком з приводу вживання останнім алкогольних напоїв на автодорозі в напрямку с. Різня. При цьому, коли вона з двома дітьми обігнала по дорозі ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , обвинувачений почав ображати її, на що вона також відповіла йому. Після чого, він підійшовши до неї, вдарив дерев`яними рейками по спині, від чого вона впала на землю на правий бік тулуба, а ОСОБА_15 почав бити її ногами по тулубу, взяв її за волосся та бив головою об ґрунтово-щебеневе покриття дороги. Все це відбувалось в присутності її дітей.

Заявила цивільний позов до обвинуваченого, вимагаючи відшкодування 3500 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 гривень завданої моральної шкоди.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши учасників судового провадження суд приходить до переконання про винуватість обвинуваченого в вчиненні інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння з наступних підстав:

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №89 від 25 червня 2020 року у ОСОБА_4 з записів медичної документації малися тілесні ушкодження у вигляді садна задньобокової поверхні шиї, синцю правого стегна. Виставлений в діагнозах струс головного мозку конкретно не підтверджений наявністю яких-небудь тілесних ушкоджень в ділянці голови; наявність інших тілесних ушкоджень вказується тільки в діагнозах спеціалістів, але не вказується ні в огляді судмедексперта, ні в огляді спеціалістів, не конкретизується в медичній карті амбулаторного хворого.

Виявлені тілесні ушкодження відносяться до категорії легких без короткочасного розладу здоров`я, виникли від дій тупого твердого предмета, що мали плоску контактуючу поверхню, обмежену контактуючу поверхню, в тому числі ребра, могли виникнути в терміни і при обставинах, вказаних ОСОБА_4 .

Покази потерпілої відтворені від час допитів та слідчих експериментів, не протирічать механізму виникнення тілесних ушкоджень шляхом нанесення ударів, контактів з іншими твердими предметами, на які вона вказує.

Під час проведення слідчого експерименту 16 листопада 2019 року потерпіла вказала на обставини, механізм та локалізацію завдання їй обвинуваченим тілесних ушкоджень , які не суперечать тим показанням які вона надала в судовому засіданні.

Обвинувачений на стадії досудового розслідування відмовився від дачі показань.

Показання потерпілої підтвердили допитані свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Також з неповнолітнім свідком ОСОБА_16 26 грудня 2019 року проведено одночасний допит осіб, при складенні протоколу слідчої дії, ОСОБА_18 показала на ту саму послідовність та механізм заподіяння її матері тілесних ушкоджень обвинуваченим.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 при їх одночасному допиті 26.12.2019 року та 23.07.2020 року зазначали, що не були безпосередньо очевидцями конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, та яким чином наносились удари останній.

На підставі наведеного, з врахуванням принципу змагальності, суд приходить до висновку щодо винності обвинуваченого у нанесенні ОСОБА_4 умисного легкого тілесного ушкодження та кваліфікує ці дії ОСОБА_6 за ст. 125 ч. 1 КК України.

Пом`якшуючих та обтяжуючих його покарання обставин судом не виявлено.

Також враховується, що між сторонами склалися неприязні стосунки, обвинувачений діяв імпульсивно по відношенню до жінки, та мав змогу в разі існування конфлікту з нікчемного приводу вжити заходів по його уникненню. Натомість, його дії мали умисний характер, його поведінка не виправдовує ситуації, в якій вчинялись протиправні дії.

Призначаючи вид і міру покарання, суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до кримінального проступку, тривалість неприязних стосунків між сторонами, мотиви обвинуваченого, думку потерпілої, яка висловила позицію про обов`язкову відповідальність обвинуваченого за скоєне, те, що ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні шестеро дітей та приходить до висновку про доцільність призначення йому покарання в межах санкції статті у вигляді громадських робіт.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_4 суд керується статтями 23, 1166 ЦК України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Підтвердженими належними та допустимими доказами суд вважає майнові витрати в розмірі 1482,02 грн., що доведено відповідними чеками та квитанціями, однак не приймає до уваги квитанцію від 07.05.2020 року на суму 322,70 грн., оскільки позивач не довела, що ці витрати безпосередньо пов`язані з подією 19.10.2020 року. Не підтвердженими є і витрати на поїздки до лікарів.

Доказів на обґрунтування завданої моральної шкоди в 20 000 грн. цивільним позивачем не надано, а тому виходячи із доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину, враховуючи обставини справи, глибину душевних, психічних страждань, які зазнала потерпіла ОСОБА_4 за відсутності будь-якої конфліктної ситуації, нанесення ударів в присутності її малолітніх дітей, тривалість вирішення спору та пов`язані з цим психологічні незручності, з засад розумності та справедливості, суд вважає визначити моральну шкоду на користь потерпілої в сумі 7 000 грн.

Процесуальні витрати та речові докази в провадженні відсутні.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.

Позовну заяву ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 1482,02 грн. та моральної шкоди 7 000 грн., а всього 8482,02 грн.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом 30 діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя