Номер провадження: 11-кп/813/564/21
Номер справи місцевого суду: 510/1210/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

за участю прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео-конференції (дистанційне судове провадження) апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ренійського райсуду Одеської області від 09.09.2020 в межах кримінального провадження №000129 від 23.03.2018 стосовно:
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Плавні Ренійського району Одеської обл., громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 18.02.2010 Ренійським райсудом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 08.06.2017 Ренійським райсудом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений з іспитовим строком на 3 роки,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання:

- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років із конфіскацією майна;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_10 покарання у виді 13 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, приєднано частину невідбутого покарання, призначеного за попереднім вироком Ренійського райсуду Одеської обл. від 08.06.2017 у виді 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді 13 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_10 відраховано з моменту його затримання, тобто з 24.03.2018.
Стягнуто з ОСОБА_10 витрати на залучення експертів на користь держави в розмірі 46 787 грн. 46 коп.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_10 визнаний винуватим у тому, що він 22.03.2018 приблизно о 22 год., з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, прийшов до подвір`я домоволодіння АДРЕСА_3 та шляхом пошкодження віконних рейок за допомогою розкладного ножа, який заздалегідь приніс з собою, зняв скло та проник у середину будинку.
Знаходячись у будинку та усвідомлюючи, що його дії викрито власником ОСОБА_12 , у ОСОБА_10 виник раптовий злочинний намір, направлений на спричинення смерті потерпілій.
Так, ОСОБА_10 взяв за голову потерпілу та з застосуванням фізичної сили положив її на живіт, обличчям на підлогу, після чого розкладним ножем, який мав при собі, навмисно завдав п`ять ударів в область шиї та обличчя.
Після того, як ОСОБА_12 перестала чинити опір, обвинувачений пройшов до спальної кімнати, де із гаманця забрав грошові кошти у розмірі 80 грн., картку «Ощадбанку» та мобільний телефон марки «Самсунг», вартістю 144 грн.
ОСОБА_10 з місця події з викраденим майном зник та в подальшому, знявши з картки «Ощадбанку» 50 грн., розпорядився викраденим на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 274 грн.
У той же час, ОСОБА_12 , потребуючи медичної допомоги, вийшла з дому та направилася по вул. Садовій у м. Рені Одеської області, де біля будинку №147 втратила свідомість та померла від отриманих ножових поранень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка їх подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 зазначив, що повністю визнає свою вину та згоден з оскаржуваним вироком суду, проте не погоджується з вироком в частині зарахування строку попереднього ув`язнення, зокрема, просить перерахувати йому строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання, а саме з 22.03.2018 та врахувати те, що він був засуджений 18.02.2017 Ренійським райсудом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України був звільнений з іспитовим строком на 3 роки. Окрім того, обвинувачений просить врахувати наявність у нього малолітньої дитини 2020 р.н., проживаючої на теперішній час з матір`ю, яка має на утриманні ще трьох дітей від попереднього шлюбу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає з огляду на наступні обставини.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, суд 1-ої інстанції послався у вироку на досліджені ним відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України зібрані по справі докази, які є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам зазначеного кримінального провадження.
Надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим доказам, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та обґрунтовано кваліфікував його дії:

- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України як умисне вбивство з корисливих мотивів;

- за ч. 4 ст. 187 КК України як розбій, поєднаний із проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Враховуючи те, що зазначені висновки суду 1-ої інстанції в частині встановлення винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржуються, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду, відповідно до вимог вищезазначеної ч. 1 ст. 404 КПК України.

Що стосується вимог апеляційної скарги обвинуваченого щодо врахування того, що він був засуджений попереднім вироком суду за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнений з іспитовим строком на 3 роки, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд 1-ої інстанції, відповідно до мотивувальної частини оскаржуваного вироку (т. 4, а.с. 171, зворотна сторона) врахував: ступінь тяжкості, характер та мотиви вчинених злочинів; особу обвинуваченого, який на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, за місцем проживання характеризується незадовільно, зі шкільних років належав до групи підвищеного ризику, вчинив інкриміновані йому тяжкі злочини в період іспитового строку; обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину).
Таким чином, всупереч твердженням обвинуваченого ОСОБА_10 , судом 1-ої інстанції було враховано як обставину, що характеризує його особу те, що інкриміновані йому злочини, передбачені п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України вчинені ним у період іспитового строку за вироком Ренійського райсуду Одеської області від 08.06.2017 (т. 2, а.с. 233-235).
Зазначена обставина вочевидь свідчить про небажання обвинуваченого ОСОБА_10 ставати на шлях виправлення та його схильність до вчинення умисних тяжких злочинів, в тому числі корисливої спрямованості.
Окрім того, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд 1-ої інстанції обґрунтовано на підставі вимог ч. 1 ст. 71 КК України приєднав останньому частину невідбутого покарання, призначеного попереднім вироком Ренійського райсуду Одеської обл. від 08.06.2017 у виді 6-ти місяців позбавлення волі та остаточно призначив ОСОБА_10 покарання у виді 13-ти років 6-ти місяців позбавлення волі із конфіскацією майна (т. 4, а.с. 172).
Посилання обвинуваченого на необхідність врахування того, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина 2020 р.н. апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки матеріали провадження не містять жодних доказів наявності у ОСОБА_10 дітей, а до апеляційної скарги останнім також не було надано відповідних документальних доказів.
Водночас, оцінюючи вимоги обвинуваченого ОСОБА_10 в апеляційній скарзі щодо зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з моменту його затримання з 22.03.2018, апеляційний суд наголошує на їх безпідставності з огляду на наступні обставини.

Частина 5 ст. 72 КК України встановлює, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Відповідно до припису ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (далі Закон), попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Підставою для попереднього ув`язнення, відповідно до ст. 3 Закону, є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 26.03.2018 стосовно ОСОБА_10 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльська УВП №22», строк дії якого обчислено з моменту затримання останнього, тобто 24.03.2018 (т. 2, а.с. 8, зворотна сторона).

Окрім того, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування в кримінальному провадженні №000129 (т. 1, а.с. 11), ОСОБА_10 був затриманий 24.03.2018 о 10:05 год., що також підтверджується змістом наявного в матеріалах провадження протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.03.2018 (т. 1, а.с. 289-290).

Зазначені матеріали провадження спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що його було затримано 22.03.2018.

Водночас, апеляційний суд окремо звертає увагу обвинуваченого ОСОБА_10 на те, що при зарахуванні строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання особі, яка вчинила злочин починаючи з 21.06.2017 (включно), відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29.08.2018 у справі №663/537/17, застосовуються положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №2046-VIII, тобто зарахування здійснюється із наступного розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом 1-ої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання та зарахуванні у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення не було допущено жодних порушень вимог законодавства України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
Отже, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та скасування законного вироку суду 1-ої інстанції немає.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Ренійського районного суду Одеської області від 09.09.2020, яким ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарження в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4