ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/4119/21 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11сс/818/807/21 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2021 року, якою частково задоволено клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000020 від 23.01.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.359 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2021 року частково задоволено клопотання про арешт майна.
Суд вирішив накласти арешт на майно, яке належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вилучене 13.04.2021 під час обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в якій фактично проживає останній та яка належить йому на праві приватної власності а саме: 1) Банківська картка Приватбанк НОМЕР_1 ; 2) Банківська картка Приватбанк НОМЕР_2 ; 3) Картка payments НОМЕР_3 ; 4) Електронний цифровий підпис (ключ) на носії №27-8750170-1; 5) MacBook Pro serial: C02ZF41PLVDK; 6) Флеш носій Dell «Fusion Storm»; 7) Флеш носій APPLAUSE; 8) Флеш носій Local corporation; 9) Флеш носій золотистого кольору з написом: Fine cold 9999; 10) Флеш носій micro sd E256TN512IOGG з адаптером в футлярі; 11) Флеш носій ENGAGEMEANT; 12) Телефон «Iphone 12 Pro max» сірого кольору imei: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 з наявною в середині сім картою НОМЕР_6 ; 13) Банківська картка monobank НОМЕР_7 ; 14) Банківська картка Приватбанк НОМЕР_8 ; 15) Банківська картка Ukrsibbank НОМЕР_9 ; 16) Банківська картка Ukrsibbank НОМЕР_10 ; 17) Картка-візитка з написом «Monetizus Anton Pasichnyk», р: НОМЕР_6 ; 18) Банківська картка Ukrsibbank НОМЕР_11 ; 19) Сім-карта з написом: Сіаго V02.02; 20) Сім-карта з написом: ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_12 ; 21) Сім-карта з написом: Київстар; 22) Сім-карта з написом: Claro v02.02; 23) Сім-карта з написом: Sim-Karten-Nummer: НОМЕР_13 ; 24) Сім-карта з написом: Lije, НОМЕР_14 , НОМЕР_15 ; 25) Сім-карти з написом: Т Mobile, ; 26) Сім- карта з написом: Sim-Karten-Nummer: НОМЕР_16 ; 27) Сім-карта з написом: Укртелеком, НОМЕР_17 ; 28) Блокнот коричневого кольору з чорновими записами; 29) Договір приєднання до умов і правил надання банківських послуг №0019 на 2 арк.; 30) Договір майнового найму індивідуального сейфу №9901 на 1 арк.; 31) Договір з розробки програмного забезпечення №09012019 на 12арк.; 32) Invoice №43 на 80,100 доларів на 2 арк.; 33) Invoice №27 на 70,175.0 Євро на 2 арк.; 34) Invoice №25 на 170,000.00 Євро на 1 арк.; 35) The Moscow Bar «Maximus» на 1 арк.; 36) Документ «Master service agrement» №21122015 на 5 арк.; 37) Банківська картка : Norvik Banka НОМЕР_18 ; 38) Електронний цифровий ключ Rietuma ID: НОМЕР_19 в картонному чохлі чорного кольору; 39) Печатка з підписом: «United Kingdom Vortexd LP SL 190?7»; 40) Системний блок:НХ750 №01 чорного кольору; 41) Жорсткий диск Model: HD 502 IJ, S/n: S13TJ90Q883661; 42) Iphone 11 Pro Max сірого кольору без будь-яких розпізнавальних знаків або ідентифікуючих ознак, телефон заблокований паролем - до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Місцем зберігання арештованого майна визначено камеру зберігання речових доказів СВ Управління служби безпеки України в Харківській області, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 2, згідно з Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104.
У задоволенні іншої частини клопотання прокурора про арешт майна слідчий суддя вирішив відмовити.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на те, що готівкові грошові кошти, вилучені за місцем проживання ОСОБА_8 набуті саме кримінально протиправним шляхом та є доходом від функціонування ресурсу www.monetizus.com, оскільки документи щодо походження грошових коштів надано не було.

Зазначає, що відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» - доходи, одержані злочинним шляхом це будь-які активи, одержані прямо чи опосередковано внаслідок вчинення злочину, зокрема валютні цінності, рухоме та нерухоме майно, майнові та немайнові права, незалежно від їх вартості. Проте, слідчий суддя, приймаючи рішення, не погодився з думкою сторони обвинувачення про те, що вилучені грошові кошти здобуті злочинним шляхом та встановлення походження цих коштів необхідно для забезпечення виконання основних засад кримінального провадження, зокрема повноти і всебічності його здійснення, оскільки при встановленні отримання коштів внаслідок протиправної діяльності, виникне необхідність у внесенні відомостей у ЄРДР за ознаками вчинення окремого злочину.

Власник майна та його представник, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомили.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.405, ч.2 ст.422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності власника майна та його представника, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні УСБ України в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000020 від 23.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 359 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 05.04.2021 року надано дозвіл на проведення обшуку за фактичним місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з пояснень прокурора ОСОБА_6 , які він надав під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді про те, що він підтвердив, що будучи головним у групі прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво, був обізнаний про заборону зазначену в ухвалі слідчого судді про вилучення грошових коштів при проведенні обшуку у цьому кримінальному провадженні.

13.04.2021 року в ході проведення обшуку за фактичним місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено майно, перелік якого зазначено в протоколі обшуку.

14.04.2021 року до суду надійшло клопотання про арешт майна, тобто на підставі вимог ч.1 ст.172 КПК України.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги прокурора він просить скасувати ухвалу слідчого судді в повному обсязі та задовольнити клопотання прокурора в повному обсязі, однак такі вимоги прокурора є суперечливими та необґрунтованими, оскільки ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 15.04.2021 року клопотання прокурора задоволено часткового та апелянтом не наведено підстав для скасування ухвали слідчого судді в частині задоволення клопотання про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться лише до незгоди з ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2021року в частині відмови у задоволені клопотання накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти: 8004 купюр номіналом 100 доларів США; 64 купюри номіналом 50 доларів США; 718 купюр номіналом 100 євро; 199 купюр номіналом 500 євро; 40 купюр номіналом 200 євро; 288 купюр номіналом 50 євро; 400 купюр номіналом 20 євро.

За таких обставин колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді лише в межах поданої апеляційної скарги. Щодо іншого майна на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно колегією суддів не вирішується.

Відмовляючи у задоволені клопотання прокурора про арешт грошових коштів слідчий суддя виходив з того, що оскільки в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку, слідчим суддею не надавався дозвіл на вилучення грошових коштів але слідчий в ході проведення обшуку вилучив грошові кошти поза межами того майна, дозвіл на відшукання та вилучення якого було надано ухвалою слідчого судді.
Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, оскільки він є обґрунтованим та законним.
Із системного аналізу ст. ст. 167, 234, ч. 7 ст. 236 КПК України вбачається, що мета вилучення майна під час обшуку має відповідати самій меті його здійснення, із подальшим правомірним набуттям таким майном режиму тимчасово вилученого. Тобто, цей комплекс заходів спрямований на здобуття доказів у кримінальному провадженні, тому подальше накладення арешту на майно може розглядатися як правомірне, коли вилучення цього майна відповідає меті проведення обшуку.

Згідно з ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 05.04.2021 року надано дозвіл на проведення обшуку за фактичним місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Виходячи з обраної органом досудового розслідування кваліфікації кримінального правопорушення та необхідності забезпечення саме цього кримінального провадження слідчий суддя з метою проведення обшуку надав дозвіл на відшукання та вилучення речей, предметів та документів що викривають причетність ОСОБА_7 , до вчинення дій, які розслідуються по цій справі, а також мають значення для розслідування у цьому кримінальному провадженні, а саме: спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, їх складових частин, комп`ютерної техніки та електронних носіїв інформації на яких міститься важлива інформація щодо здійснення даної протиправної діяльності, мобільних телефонів та сім-карт, за допомогою яких вчиняється протиправна діяльність, документації щодо проведення розрахунків, банківських карт на які зараховуються кошти від протиправної діяльності, рукописних та печатних нотаток. (а.с. 31-33)

Однак, з метою дотримання захисту права власності юридичних та фізичних осіб слідчий суддя чітко обмежив процесуальні повноваження органу досудового розслідування та відмовив слідчому в частині вилучення грошових коштів та інших матеріальних цінностей (а.с. 32)

Таким чином, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 05.04.2021 року вже надавалась оцінка заявленій слідчим вимозі про надання дозволу на відшукання та вилучення грошових коштів ОСОБА_7 і в цій частині в задоволенні клопотання було відмовлено. Тобто, на час проведення обшуку дозвіл на вилучення грошових коштів у органу досудового розслідування був відсутній.

Згідно ч.7 ст.236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право, серед іншого, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

У відповідності до ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст. 167, 234, 236 КПК України, майно, яке вилучається слідчим, прокурором під час проведення обшуку, повинне мати певний зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням. Слідчий, прокурор під час проведення обшуку не мають права вилучити майно, яке безпосередньо не зазначено в ухвалі про дозвіл на обшук та не має жодних ознак зв`язку з розслідуваним кримінальним правопорушенням.

Тобто, вилучення грошових коштів, які не мають зв`язку з кримінальним правопорушенням не відповідає меті та межам проведення обшуку.

Так, основним безпосереднім об`єктом злочину, відповідальність за вчинення якого передбачена ст.359 КК України, є суспільні відносини, що забезпечують додержання нормативно визначеного порядку обігу та користування зазначеними технічними засобами; додатковим безпосереднім об`єктом - суспільні відносини, що забезпечують охоронювані законом права, свободи чи інтереси окремих громадян, державні чи громадські інтереси або інтереси окремих юридичних осіб (наприклад, право на таємницю).

Предметом злочину, відповідальність за вчинення якого передбачена ст.359 КК України є спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації та отримувана за їх допомогою інформація.
На час апеляційного розгляду будь-кому у кримінальному провадженні №0000020 від 23.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.359 КК України підозра не вручена.
В клопотанні прокурора відсутні будь-які докази, що свідчать про належність вилученого майна ОСОБА_7 , тоді як в зауваженнях до протоколу обшуку від 13.04.2021 року ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_9 зазначали, що вилучені грошові кошти є власністю дружини та родини, а також знайомих ОСОБА_7 . Будь-яких відомостей, що ОСОБА_7 набув вилучені грошові кошти злочинним шляхом в клопотанні слідчим не доведено. Крім того, в клопотанні не зазначено, що взагалі у справі є треті особи, які можуть бути власниками вилучених грошових коштів.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про незаконне походження вилучених грошових коштів ґрунтується лише на припущеннях, оскільки клопотання в частині арешту грошових коштів та апеляційна скарга не містять посилань на докази, тобто фактичні відомості, які підтверджують вказані обставини.

Таким чином, прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб. Не надано доказів значення вилучених грошових коштів для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні або можливість використання їх як доказу у кримінальному провадженні, які можуть бути зіпсованими, знищеними, перетвореними, пошкодженими чи прихованими.
В апеляційній скарзі прокурор зазначив, що правовою підставою для накладення арешту на грошові кошти є збереження речових доказів, проте, прокурором не зазначено яке доказове значення мають вказані грошові кошти для цього кримінального провадження та які факти чи обставини можуть з їх допомогою бути встановлені виходячи з обраної правової кваліфікації кримінального правопорушення. Тобто, стороною обвинувачення не доведено, що вилучені грошові кошти відповідають критеріям речових доказів визначеним у ст. 98 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна прокурор, як на правову підставу для арешту грошових коштів посилався на забезпечення подальшої можливої конфіскації такого майна.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Виходячи зі змісту зазначених норм закону, накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, передбачає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою, щодо якої такий захід застосовується, кримінального правопорушення, а у випадку застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження відносно юридичної особи, то застосування арешту майна з даних підстав вважатиметься законним, якщо відносно вказаної юридичної особи здійснюється кримінальне провадження.

Враховуючи, що санкція трьох частин ст.359 КК України не передбачає конфіскацію майна, як додатковий вид покарання, а також те, що у суді першої інстанції та на час апеляційного розгляду відсутні відомості про наявність врученої ОСОБА_7 підозри у кримінальному провадженні або наявності цивільного позову, а тому у слідчого були відсутні будь-які фактичні та правові підстави вилучати грошові кошти у певних фізичних осіб під час проведення обшуку.

Таким чином, з урахуванням того, що оскільки матеріали клопотання не містять даних про те, що вилучені грошові кошти за місцем проживання ОСОБА_7 одержано внаслідок вчинення ним злочину або є доходами від злочину, було предметом злочину, пристосоване або використане як засоби чи знаряддя злочину, а тому на його майно, відповідно до вищенаведених положень кримінального процесуального закону, не може бути накладено арешт з метою забезпечення конфіскації та спеціальної конфіскації

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про процесуальну та фактичну неможливість накладення арешту на вилучені під час обшуку 13.04.2021 року грошові кошти, оскільки слідчий суддя в ухвалі від 05.04.2021 року, надаючи дозвіл на проведення обшуку в її мотивувальній частині чітко висловив висновок щодо заборони вилучення будь-яких грошових коштів за наслідками проведення обшуку (а.с.31-33).

За таких обставини колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги щодо накладення арешту на грошові кошти, оскільки у слідчих при проведенні обушку взагалі не було процесуальної можливості та повноважень тимчасово вилучати грошові кошти.

При цьому колегія суддів керуючись сформованої практикою ЄСПЛ, а саме доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree), якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», пункти 50-52 рішення у справі «Шабельник проти України (№2)», пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України (№ 2)»). Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

Тобто, використання недопустимих доказів в подальшому досудовому розслідування може обумовити процесуальну недопустимість цілої низки доказів, які можуть бути отримані під час досудового розслідування.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п.2 ч.3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.
Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, оскільки вони не спростовують висновків ухвали слідчого судді і не підтвердженні належними доказами. За наслідками отримання прокурором в подальшому відомостей про незаконне набуття грошових коштів прокурор не позбавлений можливості повторно звернутись з клопотанням про арешт майна.
Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для скасування або зміни ухвали слідчого судді, за доводами апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 404, 405, 407 ч.3 п.1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 15 квітня 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: