Номер провадження: 11-кп/813/1365/21
Номер справи місцевого суду: 520/8766/19 1-кп/947/205/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07.04.2021, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0001892 від 03.04.2018 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Челябінськ Російської Федерації, громадянина України, одруженого, із неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 190; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06.06.2021 включно, з відповідно визначеним розміром застави;

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Біляївка Одеської області, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 190; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06.06.2021 включно, з відповідно визначеним розміром застави,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06.06.2021 включно, з відповідно визначеним розміром застави,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 07.04.2021 під час судового розгляду кримінального провадження №0001892 від 03.04.2018 за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 190; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190,ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України було відмовлено у задоволенні клопотань захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 06.06.2021 включно стосовно кожного із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», з відповідно визначеним розміром застави відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у сумі 303 765 грн., ОСОБА_10 у сумі 528 600 грн.
Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, ризики встановлені раніше судом при обранні їм запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, а саме перебуваючи на волі кожен із обвинувачених може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні; продовжити злочинну діяльність.

Також, суд враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , наявність вищезазначених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважав за можливе визначити розмір застави, кожному окремо, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що оскаржувана ухвала постановлена із порушенням кримінального процесуального закону з огляду на наступне:
- в порушення вимог ч. 2 ст. 184 КПК України, обвинуваченому не було вручене клопотання про продовження строку тримання під вартою за три години до його розгляду та прокурором таке клопотання взагалі не було надано до суду;
- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення не обґрунтоване;
- судом не враховано те, що прокурором не доведено та жодним чином не підтверджено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України;
- суд 1-ої інстанції обґрунтовуючи необхідність продовження строку тримання під вартою послався на тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , що суперечить практиці ЄСПЛ, натомість, останній перебуває під вартою з 25.10.2018, що свідчить про порушення в даному випадку принципу розумності строків розгляду провадження;
- судом 1-ої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює, має постійне місце проживання в м. Одесі, тобто має міцні соціальні зв`язки.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або такий, який не пов`язаний з позбавленням волі.
Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 просить витребувати у прокурора клопотання про продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зобов`язати прокурора ознайомити його з зазначеним клопотанням та матеріалами, які обґрунтовують таке клопотання.
Ухвала суду 1-ої інстанції в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не оскаржується.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Київському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 190; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190,ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Отже, вищезазначені положення закону не вимагають обов`язкової наявності клопотання прокурора, а лише зобов`язують суд повторно розглянути питання доцільності продовження строку тримання особи під вартою.

Водночас, в матеріалах справи міститься письмове клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та, відповідно до власноручної розписки обвинуваченого, він отримав копію зазначеного клопотання, у зв`язку із чим доводи з цього приводу є безпідставними.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

З апеляційної скарги обвинуваченого, матеріалів кримінального провадження, а також відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що триває судовий розгляд кримінального провадження №0001892 від 03.04.2018 за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 190; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190,ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України та остаточне рішення по кримінальному провадженню ще не прийнято.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає голослівними доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на таке.

Так, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, вчинених організованою групою осіб, повторно, їх характеру, тяжкості, настання тяжких наслідків та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (відповідно до вимог ст. 70 КК України, позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований та відповідно до формулювання обвинувачення, він обвинувачується у вчиненні п`яти епізодів особливо тяжких корисливих злочинів, які вчинювались ним за короткі проміжки часу, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується.

Зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, потерпілі та свідки підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останнім на потерпілу та свідків в зазначеному кримінальному провадженні.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність в нього на утриманні дружини та неповнолітньої дитини, апеляційний суд сприймає критично, оскільки підтверджень утримання родини саме обвинуваченим матеріали справи не містять. Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, тобто не має легальних джерел прибутку, що дає підстави вважати, що злочинна діяльність була єдиним способом отримання грошових коштів.
Посилання сторони захисту на те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , який відповідно до матеріалів провадження є організатором злочинного угрупування, змінили запобіжний захід на домашній арешт, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки на даний час оцінюється ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України стосовно саме обвинуваченого ОСОБА_7 .
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому злочинів, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Водночас, апеляційний суд знаходить слушними доводи апеляційної скарги щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачений постійно перебуває під вартою у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07.04.2021, якою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190; ч. 4 ст. 190; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190,ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06.06.2021 з відповідно визначеним розміром застави стосовно кожного залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4