Дата документу 11.08.2021 Справа № 331/3420/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 331/3420/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1415/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 у режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 11 серпня 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 16 липня 2021 року, якою обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Прокурор ОСОБА_6 просила обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років. Обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, що може бути передумовою можливості його переховування від органу досудового розслідування. Крім того, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків, шляхом вмовлянь або залякувань. Останній офіційно не працевлаштований, раніше засуджений за вчинення корисливих злочинів проти власності, що дає підстави органу досудового розслідування вважати, що скоєння корисливих кримінальних правопорушень є єдиним джерелом прибутку і, залишаючись на волі, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 16 липня 2021 року задоволено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 16 вересня 2021 року з одночасним визначенням застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 118 950 грн. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що рішення суду вважає незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з наступним. Так, клопотання прокурора подано до суду з порушенням вимог ст. 199 КПК України, копія якого вручена йому не була. Вказує, що в порушення ст.ст. 23,94 КПК судом не було досліджено докази на які послався прокурор у клопотанні. Звертає увагу, що при визначенні розміру застави судом не було враховано наступні обставини, зокрема перебування у нього на утриманні двох дітей, витрати його родини пов`язані з юридичною допомогою. Просить скасувати ухвалу суду від 16.07.2021 р.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентований порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, наразі не займався суспільно-корисною працею, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійними підставами для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Одночасно суд враховує, що ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків не має, що додатково засвідчує існування ризику переховування обвинуваченого від правосуддя.

До того ж, ОСОБА_7 не працевлаштований, тобто не має законного джерела доходу, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, що вочевидь свідчить про усталеність протиправної поведінки та підтверджує наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшилися та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченого, обранняОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, як того просив обвинувачений, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Крім того, судова колегія зауважує, що зміст оскаржуваного рішення засвідчує застосування відносно ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, що буде діяти у разі внесення визначеного розміру, який не можна вважати непомірним, оскільки саме такий розмір застави, з огляду на тяжкість висунутого обвинувачення та репутацію обвинуваченого через негативні дані стосовно його особистості, достатньою мірою гарантуватиме виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому твердження апелянта стосовно розміру застави є безпідставні.
Доводи обвинуваченого щодо недотримання процедури вручення йому копії клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є надуманими і такими, що не можуть свідчити про наявність процесуальних перешкод для продовження строку дії запобіжного заходу.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

На думку судової колегія, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та відсутність процесуальної необхідності застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а тому ухвалу суду слід необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2021 року, якою обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави відносно ОСОБА_7 до 16 вересня 2021 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4