Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/2693/2021 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 359/2266/20 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія справи: ст.ст. 537, 539 КПК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Бориспільська виправна колонія № 119» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2021 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Мена, Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -
за участі:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
представника ДУ «Бориспільська
виправна колонія № 119» ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21 липня 2016 року по 10 вересня 2016 року з розрахунку один день позбавлення волі за два дні позбавлення волі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2021 року та, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 21 липня 2016 року по 10 вересня 2016 року з розрахунку один день позбавлення волі за два дні позбавлення волі, оскільки як зазначає апелянт, судовий розгляд проведений неповно, без всебічного дослідження матеріалів провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, засудженого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про відмову у задоволенні апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною і обґрунтованою, представника Державної установи «Бориспільська виправна колонія № 119», який в розгляді апеляційної скарги покладався на розсуд суду, дослідивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з матеріалами провадження, засуджений ОСОБА_7 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року.
В обґрунтування свого клопотання засуджений зазначив, що після скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 21 липня 2016 року ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 27 листопада 2015 року з призначенням нового судового розгляду в суді апеляційної інстанції, строк, проведений ним в Державній установі «Житомирська виправна колонія № 4» з 21 липня по 10 вересня 2016 року підлягає зарахуванню у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на виконання вимог Закону України № 838-VIIIвід 26 листопада 2015 року.
Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_7 , суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що в період з 10 лютого по 10 вересня 2016 року засуджений відбував покарання, в тому числі в Державній установі «Житомирська виправна колонія № 4», що не є попереднім ув`язненням, а тому вказаний строк не може бути зарахований у строк відбування покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIIIвід 26 листопада 2015 року.
З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів і доводи апеляційної скарги засудженого їх не спростовують.
Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року, яка діяла до 20 червня 2017 року включно, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього ув`язнення включається строк:
а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний слідчим суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ) перебування особи, яка відбуває покарання в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
З матеріалів судового провадження та матеріалів особової справи встановлено, що вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2015 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 289 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією його особистого майна.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 обрано вид запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.
Цим же рішенням, строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувався з моменту затримання і в строк відбуття покарання зарахований строк перебування під вартою з дати затримання з 04 квітня 2014 року по дату звільнення 07 квітня 2014 року (а.п.26-44, особова справа 2-9).
Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 27 листопада 2015 року вказаний вирок залишено без змін та ОСОБА_7 було затримано 22 січня 2016 року в порядку виконання вироку.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2016 року скасовано ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 27 листопада 2015 року та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
За матеріалами судової та особової справи ОСОБА_7 вбачається, що останній до 10 лютого 2016 року перебував в установі попереднього ув`язнення (Державна установа «Чернігівський слідчий ізолятор № 31»), звідки був переведений до установи виконання покарань - Державної установи «Житомирська виправна колонія № 4», в якій перебував до 10 вересня 2016 року.
З 10 вересня 2016 року засуджений знову знаходився в установі попереднього ув`язнення (Державна установа «Чернігівський слідчий ізолятор № 31»), звідки 30 вересня 2016 року був звільнений на підставі ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова на виконання вимог ст. 206 КПК України.
В подальшому, ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2015 року залишено без змін.
Засуджений ОСОБА_7 , звертаючись до суду із клопотанням про застосування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону від 26 листопада 2015 року № 838-III), посилається на те, що період з 21 липня 2016 року по 10 вересня 2016 року є часом попереднього ув`язнення.
Разом з тим, згідно з положеннями ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» саме слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України є установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий або екстрадицій ний арешт.
Як вбачається з особової справи засудженого, ОСОБА_7 в період з 21 липня по 10 вересня 2016 року перебував в Державній установі «Житомирська виправна колонія № 4», яка, в змісті положень ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», є установою відбування покарань, а не установою попереднього ув`язнення, з огляду на що вказаний період не включається у строк попереднього ув`язнення в розумінні положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року, що, в свою чергу, знайшло своє вирішення і в ухвалі Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2020 року, якою вказаний період зарахований в строк відбутого покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що доводи захисника ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі щодо наявності підстав для зарахування засудженому ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) у строк відбування покарання строк тримання його під вартою з 21 липня 2016 року по 10 вересня 2016 року, коли ОСОБА_7 перебував в Державній установі «Житомирська виправна колонія № 4», - не ґрунтується на вимогах закону, а відтак відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення рішення судом апеляційної інстанції про задоволення його клопотання.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21 липня 2016 року по 10 вересня 2016 року з розрахунку один день позбавлення волі за два дні позбавлення волі - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4