Справа № 646/6733/20
Провадження № 1-кс/645/782/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю скаржника ОСОБА_3 ,
розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Харківської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про злочини осіб від 09.11.2020 року,

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_3 звернувся до Червонозаводського районного суду міста Харкова зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Харківської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 09.11.2020 року.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.12.2020 року подання голови Червонозаводського районного суду міста Харкова задоволено, вищезазначену скаргу передано на розгляд Комінтернівського районного суду міста Харкова.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.05.2021 року подання голови Комінтернівського районного суду міста Харкова задоволено, скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Харківської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 09 листопада 2020 року направлено для розгляду до Фрунзенського районного суду міста Харкова.
Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 травня 2021 року вказану скаргу прийнято до розгляду у судовому засіданні.
ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити, визнати бездіяльність посадової особи Харківської обласної прокуратури неправомірною та зобов`язати уповноважену особу Харківської обласної прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за його заявою від 09.11.2020 про вчинення злочину групою осіб українських правоохоронців (суддів першої, суддів апеляційної та касаційної інстанцій, прокурорів, міліціонерів та поліцейських), протиправними діями яких, на його, думку заподіяно йому матеріальної шкоди у розмірі 9970 доларів США, моральної шкоди, розмір якої уточнюється, та матеріальної шкоди Державному бюджету України у розмірі 20,000 грн. (600 євро).
Представник Харківської обласної прокуратури до судового засідання не з`явився. 19.05.2021 на електронну пошту суду від прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 надійшла заява (ЕП №2483), якою просить скаргу ОСОБА_3 розглянути без участі представника прокуратури.
За приписами ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Пунктом 1 ч. 1 ст.303 КПК України визначено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора,як бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 із заявою про злочини осіб від 09.11.2020 року. Зі змісту відповідді прокурора третього відділу процесувального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 вбачається,що за результатами розгляду заяви скаржнику відмовлено у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за відсутності обставин, що могли б свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ) в Узагальненні від 12 січня 2017 року № 9-49/0/4-17 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» роз`яснив, що у разі якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК України, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до статті 284 КПК України. Обґрунтованою є практика слідчих суддів, які визнають протиправною бездіяльність слідчих та прокурорів із невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
ВССУ також звернув увагу, що визначений частиною першою статті 214 КПК України обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Такі вимоги не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.
Таким чином, перевірка відомостей, викладених в заяві про кримінальне правопорушення, повинна проводитись в рамках відкритого кримінального провадження, внесеного до ЄРДР. Тому слідчий суддя позбавлений можливості надавати оцінку фактичним обставинам, встановлювати наявність чи відсутність факту вчинення кримінальних правопорушень, тобто здійснювати перевірку заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
При цьому слідчий суддя звертає увагу, що навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК України.
За змістом цієї норми, обов`язок прийняти та зареєструвати заяву або повідомлення про кримінальні правопорушення покладено на слідчого, прокурора та інших службових осіб, що уповноважені на їх прийняття. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається, незалежно від того, чи відносяться розслідування фактів про повідомлені кримінальні правопорушення до територіальної юрисдикції або процесуальної компетенції органу, до якого надійшла заява чи повідомлення. Закон не покладає на заявника обов`язок з достовірністю наводити у заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення усі елементи складу злочину, достатньо даних про об`єктивні ознаки злочину.
Зокрема, слідчим суддею враховано висновки, викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Поліщук проти України" (заява №21231/04) від 15.01.2010 року, на які у своїй скарзі посилається скаржник. Так, згідно з ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV у редакції від 02.12.201 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ( 995_004 ) та практику Суду як джерело права.
Так, у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Поліщук проти України" (заява №21231/04) від 15.01.2010 року, констатовано порушення п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод , у зв`язку з тим, що заявник скаржився на те, "що тривалість розгляду кримінальної справи, порушеної в 1997 році, була несумісна з вимогою "розумного строку", закріпленою в пункті 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ), в якому зазначено: "Кожен має право на... розгляд його справи упродовж розумного строку... судом, встановленим законом, який... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення"'. У вказаному Рішенні встановлено, що " .... решту скарг у заяві (зокрема стверджуване заявником порушення ст.5 ЄКПЛ) є неприйнятними; а також воно містить положення про те, що " протягом трьох місяців з дня, коли рішення стане остаточним відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції ( 995_004 ), держава-відповідач має сплатити заявнику 600 (шістсот) євро відшкодування моральної шкоди, враховуючи будь-який податок, який може бути стягнуто з цієї суми;зі спливом зазначеного тримісячного строку і до повного розрахунку на вищезазначену суму нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, плюс три відсоткові пункти, а також "відхиляє решту вимог заявника щодо справедливої сатисфакції.
Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів", що містить законодавчо закріплене визначення "правоохоронного органу", правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що оскільки, в порушення вимог ст.214 КПК України станом на час розгляду скарги у суді відомості з заяви від 09.11.2020 року не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розслідування не розпочато, тому скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню у частині внесення у ЄРДР відомостей про злочини, вчинені групою осіб українських правоохоронців (прокурорів, міліціонерів, поліцейських), до переліку яких не входять судді першої, апеляційної та касаційної інстанції).
Поруч із тим, слідчим суддею враховано, що заява ОСОБА_7 не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях суддів першої, апеляційної та касаційної інстанції ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст.356, 364, 365, 367, 375, 382 КК України, а фактично зводиться до незгоди із прийнятими суддями рішеннями при розгляді кримінального провадження №1-485/9-2003 року відносно скаржника, а саме вироком Київського районного суду міста Харкова від 04.02.2003, ухвалою АСХО від 22.05.2003 року (справа №ІІ-799) та ухвалою ВСУ від 02.12.2002 року (справа №4663км03) за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 189 КК України.
Так, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.
Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі №21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».
З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання повідомлення про кримінальні правопорушення може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.
При розгляді питання, що стосується невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013.
Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї (ухвала Вищого антикорупційного суду від 31.01.2019 року у справі №991/2183/19, провадження 1-кс/991/2730/19).
З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку, що невнесення відомостей уповноваженою особою Харківської обласної прокуратури за заявою про злочини осіб щодо суддів першої, апеляційної, касаційної інстанцій не є протиправним, а тому у задоволенні скарги у цій частині - слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в :
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадової особи Харківської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задовольнити частково.
Зобов`язати уповноважену особу Харківської обласної прокуратури внести відомості за заявою ОСОБА_3 від 09.11.2020 року у частині внесення відомостей стосовно групи осіб українських правоохоронців (прокурорів, міліціонерів, поліцейських), зазначених у вказаній заяві, в порядку ст. 214 КПК України та розпочати досудове розслідування.
У задоволенні інших вимог скарги - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 19.05.2021 року о 15.00 год.

Слідчий суддя