ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1083/21 Справа № 175/1261/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000309 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2019 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Тернівка Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, офіційно непрацюючого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 1) 21.09.2000 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст.140, ст.45 КК України до 3 років позбавлення ролі з іспитовим строком 2 роки та штрафом 700 грн.;
- 2) 16.05.2003 року тим же судом за ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
- 3) 11.06.2004 року тим же судом за ч.2 ст.189, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднане покарання за вироком від 21.09.2000 року і до відбуття призначено 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Звільненого з кримінально-виправної установи 28.10.2005 року за постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2005 року умовно-достроково на 3 місяці 27 днів на підставі ст.81 КК України;
- 4) 05.01.2011 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.263, ст.69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільненого з кримінально-виправної установи 24.11.2011 року за постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2011 року умовно-достроково на 5 місяців 6 днів на підставі ст.81 КК України;
- 5) 26.02.2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 309 ст.ст.75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. Звільненого від відбування покарання по закінченню іспитового строку на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2017 року;
- 6) 17.07.2017 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
- 7) 26.07.2017 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.213, ст.75 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2017 року на підставі ст.ст.70 ч.4, 75, 76 КК України остаточно призначене покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
- 8) 09.02.2018 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.369, ст.71 КК України до 2 років 1 місяця обмеження волі;
- 9) 11.04.2018 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.309, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;
- 10) 24.05.2018 року тим же судом за ч.2 ст.309, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 11) 11.09.2018 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 12) 12.09.2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.263, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вказаним вироком, більш суворим покаранням у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, призначеним за вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 вересня 2019 року, остаточно, за сукупністю злочинів, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 1 (один) місяць.
Строк покарання вирішено обчислювати з 23 грудня 2019 року і у строк покарання зараховано відбуте покарання за вироками Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24 травня 2018 року і Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 вересня 2019 року, тобто з 28 березня 2018 року по 22 грудня 2019 року включно.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 тимчасово залишено у ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)».
Вирішено долю речових доказів, та процесуальних витрат у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання, зберігання і перевезення наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, влітку 2017 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлений, у різних, не встановлених слідством місцях м. Дніпра, ОСОБА_7 назбирав рослини конопель, які визначив для себе як наркотичний засіб «канабіс», і незаконно перевіз їх за місцем свого проживання у буд. АДРЕСА_1 , де, вчиняючи злочин повторно, без мети збуту почав незаконно зберігати.
23 березня 2018 року приблизно о 09.00 годині він незаконно перевіз наркотичний засіб до ТРЦ «Караван» по вул. Нижньодніпровській, 17 у смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, де біля входу до магазину «Цитрус» був зупинений працівниками поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.178 КУпАП у зв`язку з розпиванням пива у заборонених законом місцях.
У подальшому обвинувачений ОСОБА_7 добровільно дістав із правої кишені пальто, одягненого на ньому, і видав працівникам поліції поліетиленовий пакет з логотипом магазину «Єва», всередині якого знаходилась подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору масою 51,744 г, яка згідно «Списку № 1 Особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено» в «Таблиці № 1» «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 16.05.2000 року, є особливо небезпечним наркотичним засобом «канабіс», обіг якого заборонено, масою в перерахунку на висушену речовину 46,552 г, який він, вчиняючи злочин повторно, незаконно придбав, зберігав і перевозив без мети збуту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження у зв`язку з наявністю обставин, передбачених п.п. 1, 2 ст. 284 КПК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що обвинувачення ОСОБА_7 пред`явлено всупереч процедурі, визначеній КПК України, оскільки 24.03.2018 року до ЄРДР було внесено відомості під № 0000309 за ч. 1 ст. 309 КК України, але обвинувачення було пред`явлене за ч. 2 ст. 309 КК України.
Також захисник зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному вироку неправомірно посилається на пункти 1 і 3 частини 8 розділу 2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України № 139 від 06.04.2016 року, та посилається на перекваліфікацію слідчим дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 1 статті 309 КК України на ч. 2 статті 309 КК України, що на його думку жодною нормою КПК України не передбачено.
Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б стали підставою для проведення 23 березня 2018 року огляду місця події. При цьому, відомості про вчинення кримінального правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише наступного дня і на підставі даних, отриманих під час вказаного огляду.
Разом з тим, захисник зазначає, що в матеріалах провадження у дозволі про огляд йдеться тільки про огляд особистих речей ОСОБА_7 , одягнених на нього, а не володіння засудженого, огляд якого може проводитися за клопотанням прокурора чи слідчого виключно на підставі ухвали слідчого судді. Захисник також вважає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення не вимагало проведення обшуку.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу захисника, просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно із ч. 1 ст. 94 КПК України суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів- з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Судом першої інстанції не було дотримано зазначених вимог, внаслідок чого він дійшов необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам провадження, внаслідок чого судом були необґрунтовано відкинуті доводи захисту.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції у вироку як на доказ вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, послався на протокол огляду особистих речей обвинуваченого від 23 березня 2018 року, в ході якого ОСОБА_7 із правої зовнішньої кишені свого пальто добровільно надав для огляду поліетиленовий пакет магазину «Єва», всередині якого знаходилася висушена подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору, яку у подальшому було вилучено та поміщено у спеціальний пакет (т. 1 а.с.118).
Судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що порушення вимог ст.ст. 234, 237 КПК України огляд був проведений без дозволу суду, слідчий з таким клопотанням до слідчого судді не звертався. Крім того, відомості про вчинення кримінального правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише на наступний день 24 березня 2018 року і на підставі даних, отриманих під час слідчої дії.
Суд оцінив цей доказ як належний на підставі дозволу на проведення огляду , наданим ОСОБА_7 ( т. 1 а.с. 117).
З такою оцінкою протоколу огляду від 23 березня 2018 року, що надана судом першої інстанції, не можна погодитися, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, що проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. Перед проведенням слідчої (розшукової) дії особам, які беруть в ній участь, роз`яснюються їх права та обов`язки, передбачені КПК, а також відповідальність, установлена законом.
Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду.
Колегія суддів вважає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б стали підставою для проведення 23 березня 2018 року огляду одягу ОСОБА_7 як невідкладної слідчої дії.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 7 червня 2018 року в справі № 740/5066/15-к підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про те, що у матеріалах провадження відсутні дані, які б стали підставою для проведення 23 березня 2018 року огляду місцевості, зокрема ділянки розташованої біля бокового входу до ТРК «Караван», а саме до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: с. Слобожанське, вул. Нижньодніпровська, 17, в ході якого у обвинуваченого ОСОБА_7 було вилучено поліетиленовий пакет магазину «Єва», всередині якого знаходилася висушена подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору, яку у подальшому було вилучено та поміщено у спеціальний пакет, про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань наступного дня на підставі даних, отриманих під час вказаного огляду, що свідчить про те, що працівниками поліції фактично було проведено обшук ОСОБА_7 .
Згідно ч. 1 ст. 237 КПК України об`єктами огляду з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення можуть бути місцевість, приміщення, речі та документи, що зумовлює класифікацію видів цієї слідчої дії. Одяг, який одягнений на особі, не може бути окремим об`єктом огляду.
Таким чином, проведений органами досудового розслідування 23 березня 2018 року огляд особистих речей ОСОБА_7 фактично є обшуком, який згідно ч. 2 ст. 234 КПК України здійснюється лише на підставі ухвали слідчого судді та після внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Проведення обшуку особи уповноваженою службовою особою, слідчим, прокурором без ухвали слідчого судді може бути здійснено лише під час затримання згідно положень ч. 3 ст. 208 КПК України, за умови дотримання вимог ст. ст. 233 та 236 КПК України, та/або на підставі ч. 5 ст. 236 КПК України, тобто за рішенням слідчого чи прокурора може бути проведено обшук осіб, які перебувають в житлі чи іншому володінні, якщо є достатні підстави вважати, що вони переховують при собі предмети або документи, які мають значення для кримінального провадження.
Отже, дозвіл на проведення огляду за підписом ОСОБА_7 не може слугувати підставою для обшуку особи, оскільки за встановлених судом обставин були відсутні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди, наявність яких є обов`язковою підставою добровільної згоди особи.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження до ОСОБА_7 було застосоване адміністративне стягнення за розпивання спиртних напоїв. Тому, при накладенні на ОСОБА_7 адміністративного стягнення був присутній елемент примусу, та зважаючи на короткочасне фактичне затримання обвинуваченого, останній був позбавлений свободи волевиявлення при наданні згоди на проведення огляду.
Використання примусових повноважень, наданих законодавством, вимога підкоритися де завгодно і в будь-який час перевірці особи та детальному обшуку особи, одягу та особистих речей є втручанням у право на повагу до приватного життя. Таке втручання виправдане умовами пункту 2 статті 8 лише у випадку, якщо воно "відповідає законодавству», переслідує одну або кілька законних цілей, зазначених у параграфі 2, і є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення цілі або цілей (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Віг проти Угорщини», заява № 59648/13).
Висновки суду щодо визнання протоколу огляду належним доказом не ґрунтуються на положеннях вказаних статей КПК України.
У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.
Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
У цій нормі закріплено як загальну підставу визнання доказів недопустимими - їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, так і підставу, яку в доктрині кримінального процесу іменують правилом про «плоди отруєного дерева», - здобуття інших доказів завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
При цьому, для визнання недопустимим кожний доказ має бути оцінений судом як автономно, так і в сукупності з іншими доказами, а в рішенні суду - наведено належне обґрунтування та мотиви, які би вказували на підставу визнання цього доказу недопустимим. Стосовно ж визнання доказу недопустимим за правилом «плодів отруєного дерева», то у рішенні суду має бути чітко доведено похідний характер інформації, яка стала фактичною підставою для проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, від дій, якими були істотно порушені права та свободи людини.
Отже, протокол огляду від 23 березня 2018 року є недопустимим доказом, так як дослідженням його в суді апеляційної інстанції встановлено, що він отриманий в порушення вимог КПК України, без звернення прокурора, слідчого з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді та до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що є істотним порушенням прав та свобод людини відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 101 КПК України висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.
У зв`язку із зазначеним не можуть бути визнаним допустимим доказом досліджений в суді апеляційної інстанції висновок експерта № 1/8.6/1401 від 02.04.2018 року, оскільки на дослідження експерта направлена речовина, яка відповідно до протоколу була виявлена та вилучена під час огляду одягу ОСОБА_7 , тобто цей доказ отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а тому також є недопустимими згідно із ч. 5 ст. 101 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Проте, суд в порушення вимог закону не визнав зазначені вище докази недопустимими та послався на них у вироку.
З урахуванням викладеного, покази свідка ОСОБА_9 , який був понятим під час проведення огляду, та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які безпосередньо проводили огляд, на які послався суд першої інстанції у вироку суду, не можна визнати достатніми для доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, оскільки протокол огляду від 23 березня 2018 року, підписаний ним, є недопустимим доказом.
Разом з тим, оскільки протокол огляду від 23 березня 2018 року є очевидно недопустимим доказом, усунути допущені порушення шляхом допиту свідків, понятих, перегляду відеофайлів, оглядом речових доказів за вказаних обставин неможливо, тому що вони здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2020 року, якою вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК України, залишено без змін була скасована постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року, тому апеляційний суд під час розгляду враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у зазначеній постанові стосовно того, що огляд місця події проводиться за наявності підстав, якими слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.
Проведення обшуку особи під виглядом огляду місця події суперечить вимогам кримінального процесуального закону і призводить до отримання даних, які можуть бути визнані судом недопустимими як докази.
Одяг, який одягнений на особі, не може бути окремим об`єктом огляду в порядку ст. 237 КПК. Наявність письмового дозволу на проведення огляду не можна брати до уваги як підставу для фактичного обшуку особи за відсутності відповідного протоколу затримання особи, складеного відповідно до вимог ст. 208 КПК України.
З урахуванням викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_7 постановлений на недопустимих, неналежних та не достатніх доказах, тобто з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є підставою відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України для скасування вироку.
Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
А тому апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, вирок скасуванню, а провадження закриттю.
Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Суд у зв`язку із зазначеним згідно із п.п. 3,4,7 ч. 9 ст. 100 КПК України вирішує питання щодо речових доказів, а саме: майно, що вилучене з обігу, та майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане знищується, а документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 417 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 309 КК України скасувати.
Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000309 щодо ОСОБА_7 за ознаками ч. 2 ст. 309 КК України закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2019 року, яким ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, виконувати самостійно.
Наркотичний засіб «канабіс», поміщений до спеціального пакету № 0161446 (первинний спеціальний пакет «Національна поліція» № 0014263), який по квитанції під порядковим № 155/000000069 зберігається у камері схову речових доказів Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі постанови слідчого Дніпровського РВП ОСОБА_10 від 06 квітня 2018 року, - знищити.
Цифровий носій «micro SD» з відеозаписом до протоколу огляду від 23.03.2018 року зберігати при матеріалах судового провадження на 120 аркуші в спеціальному пакеті «Національна поліція» № 0022998.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4