Провадження № 1-кс/947/9376/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження за №0000389 від 01.04.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.
В ході досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи, у період часу з грудня 2019 по січень 2020 року, за попередньою змовою між собою, діючи з прямим умислом та з корисливих мотивів, шахрайським шляхом, з метою заволодіння чужим майном житловою квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , здійснили нотаріальне оформлення права власності, на підставі офіційних документів в які внесли завідомо неправдиві відомості щодо права власності вказаної житлової нерухомості, чим заподіяли збитки державному бюджету в особливо великих розмірах.
Встановлено, що на протязі тривалого часу у житловій квартирі за вищевказаною адресою, загальною площею 44, 9 кв.м., був зареєстрований та фактично мешкав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно актового запису про смерть № 5647 від 23.05.2019 Одеського міського відділу державної реєстрації Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції помер та був виписаний в зв`язку із смертю з вищевказаної квартири. У даній квартирі за вказаною адресою останній мешкав сам, спадкоємців не мав.
Відповідно до ст. ст. 1277, 1278 Цивільного кодексу України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини від умерлого.
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Таким чином, житлова квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44, 9 кв.м., за відсутності спадкоємців, повинна була перейти у власність територіальної громади м. Одеси.
Згідно довідки з КП «Міське агентство з приватизації житла» №250/01-09 від 17.06.2020, відомості про приватизацію житлової квартири за даною адресою у комп`ютерній базі даних відсутні. Однак, згідно відповіді з КП «БТІ» ОМР від 10.06.2020, щодо інформаційної відомості щодо усіх зареєстрованих прав власності станом на 31.12.2012 року на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 право власності 02.03.1992 року зареєстровано за ОСОБА_6 та 29.01.1993 за ОСОБА_5 .
Так, згідно відповіді посадових осіб АТ «Одесагаз» за адресою: провулок Єлизаветградський, 4 кв. 4 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на громадянина ОСОБА_5 , на підставі технічної документації до 2000 року.
Окрім того, згідно відповіді посадових осіб ТОВ «Інфокс» Філія «Інфоксводоканал» із 01.07.2008 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особові рахунки на громадянина ОСОБА_5 .
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 09.01.2020, державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом ОСОБА_7 , на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер заяви:37870217, громадянина ОСОБА_8 , який діяв на підставі довіреності на нотаріальному бланку серії НОВ № 880623, зареєстрованої в реєстрі нотаріальних дій за №310 від 24.12.2019, посвідченої нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_9 , було відкрито розділ Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно для подальшої реєстрації права власності об`єкту нерухомого, а саме житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за гр. ОСОБА_10 .
Після чого, 16.01.2020, державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом ОСОБА_7 , до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесені зміни до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від гр. ОСОБА_8 , який діяв на підставі довіреності на нотаріальному бланку серії НОВ № 880690, зареєстрованої в реєстрі нотаріальних дій за № 51 від 14.01.2020, посвідченої нотаріусом Одеського нотаріального округу ОСОБА_9 , для подальшої реєстрації права власності об`єкту нерухомого, а саме житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_11 .
Після чого 17.01.2020 державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом ОСОБА_7 , на підставі висновку технічної інвентаризації об`єкту нерухомого майна № 01197 та технічного паспорту від 27.12.2019 виготовленого ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», на замовлення ОСОБА_11 , згідно ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», було відкрито розділ для реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зареєстровано право власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, за - ОСОБА_12 , житловий будинок зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , як такий що не підлягає прийняттю в експлуатацію, так як вказаний будинок нібито було збудовано до 05.08.1992 року.
Після чого, 16.01.2020, реєстратором - приватним нотаріусом ОСОБА_7 , на підставі висновку щодо можливості використання об`єкта нерухомого майна у якості квартири № 01210 від 16.01.2020 виготовленого ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», на замовлення ОСОБА_11 , житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 , було прийнято рішення з метою перереєстрації в об`єкт житлової нерухомості у вигляді квартири розташованої за адресою АДРЕСА_1 , з метою подальшої перереєстрації на користь третіх осіб.
У подальшому, ОСОБА_12 , згідно договору купівлі-продажу від 23.01.2020, передає у власність ОСОБА_13 , квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44, 9 кв.м.
Також, в ході досудового розслідування встановлено, що між ОСОБА_13 (продавець) та ОСОБА_14 (покупець), укладено договір купівлі-продажу від 28.02.2020 житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м., який на теперішній час є власником зазначеного об`єкту нерухомості.
Вищевказане дає зробити висновок, що квартира, яка належить на праві власності ОСОБА_14 , була отримана злочинним шляхом з використанням завідомо підроблених документів та здійснення незаконних реєстраційних дій державним реєстратором.
Таким чином, об`єкт нерухомого майна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом кримінально протиправних дій (злочинного посягання) та набута кримінально протиправним шляхом,було предметом вчинення кримінального правопорушення, містить відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та є речовим доказом у кримінальному провадженні.
Враховуючи викладене у органу досудового розслідування виникла необхідність накласти арешт на вказану квартиру, заборонивши відчуження та розпорядження, з метою запобігання можливості його, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
2. Позиції учасників при розгляді клопотання.
Від прокурора та слідчого надійшла заява про розгляду клопотання про арешт майна без їх участі.

Власник майна про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

3. Висновки слідчого судді.
Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
3.1. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Ч. 1 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

Ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 3 ст. 170 КПК України - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Ч. 11 ст. 170 КПК України - заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
3.2. Правова підстава та мета арешту майна.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження, за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 362, ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується долученими до даного клопотання матеріалами в сукупності.
Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає встановленим в судовому засіданні те, що відносно об`єкта нерухомого майна, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ., існує сукупність достатніх підстав вважати, що вона є об`єктом кримінально протиправних дій, оскільки як вбачається з клопотання та долучених в обґрунтування матеріалів, вказана квартира була отримана злочинним шляхом з використанням завідомо підроблених документів та здійснення незаконних реєстраційних дій державним реєстратором.

Відповідно до долученої до матеріалів клопотання постанови про визнання в якості речових доказів від 04.06.2021 року, об`єкт нерухомого майна, на який сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнаний речовим доказом в рамках кримінального провадження №0000389 від 01.04.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечені збереження речового доказу.

3.3. Завдання та необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, об`єкт нерухомого майна відповідає критеріям речових доказів.
Оскільки об`єкт нерухомого майна є об`єктом кримінально-протиправних дій, слідчий суддя вважає, що існує ризик його відчуження, перетворення, передачі права власності та користування третім особам, а також в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту майна на зазначений у клопотанні об`єкт нерухомого майна.
3.4. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
3.5. Висновки слідчого судді.
На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, зокрема, для проведення ряду слідчих дій та експертних досліджень, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

Також, враховуючи те, що існує ризик відчуження, перетворення, поділу нерухомого майна, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, слідчий суддя вважає за необхідне накласти заборону розпорядження щодо об`єкта нерухомого майна, з метою запобігання вищевказаним ризикам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження за №0000389 від 01.04.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт, із забороною розпорядження та відчуження на об`єкт нерухомого майна квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1