Справа № 308/8583/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги захисника підозрюваного ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність органу досудового слідства в кримінальному провадженні № 0000023 від 25 лютого 2019 р., -
ВСТАНОВИВ:
Захисник підозрюваного ОСОБА_2 , адвокат ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із скаргою на бездіяльність органу досудового слідства в кримінальному провадженні № 0000023 від 25 лютого 2019 р.
Скарга мотивована тим, що 11 серпня 2021 року стороною захисту через канцелярію Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області подано КЛОПОТАННЯ (згідно вимог ст. 220, п. 2 ч. 1 ст. 284, п.1 ч. 2 ст. 301 КПК України).
13 серпня 2021 року старший дізнавач СД ВП № 1 лейтенант поліції ОСОБА_4 винесла постанову про відмову в задоволенні клопотання яку надіслала нам поштовим зв`язком - яку вони отримали 26 серпня 2021 року (Доказ : поштове повідомлення № 714).
Так, у скарзі захисником заявлено клопотання про поновлення строку на оскарження даної постанови, та вказано, що ним подається скарга на дану постанову органу досудового слідства, так як ця постанова - є незаконною та винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Слідчий суддя вивчивши матеріали скарги, приходить до наступного висновку.
Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_3 є захисником підозрюваного ОСОБА_2 , скарга підписана адвокатом ОСОБА_3 як захисником ОСОБА_2 .
Разом із тим, до скарги не додано документів на підтвердження повноважень ОСОБА_3 .
Повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні, відповідно до ст.. 50 КПК України, підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 06.02.2018 у справі № 752/11464/16-к встановив, що пункт 2 частини першої статті 50 КПК визначає, що повноваження захисника мають вважатися підтвердженими, якщо - на додаток до документу, передбаченого пунктом 1, - захисник надав хоча б один з документів, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті.
Так, як вказано вище, адвокатом ОСОБА_3 , яким підписано дану скаргу на підтвердження своїх повноважень жодних документів не надано.
Разом із тим, слідчий суддя, звертає увагу на те, що тільки належним чином оформлені ордер, договір на надання правової допомоги є належною та достатньою підставою для представництва інтересів як довірителя, так і підзахисного.
Аналогічні правові висновки були зроблені в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.03.2019 року у справі № 760/650/18 від 21.03.2019 року.
Слідчим суддею встановлено, що підписант не підтвердив свої повноваження, оскільки до матеріалів скарги відповідно до статті 50 вказаного Кодексу, не додано ордеру, договору про надання правової допомоги свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
У висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, наведеному в постанові від 18 листопада 2019 року у справі № 648/3629/17, зазначено відповідно до чинного національного законодавства повноваження адвоката у кримінальному провадженні слід вважати належним чином підтвердженими, якщо захисник до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю надав хоча б один із документів, передбачених п. 2 ч. 1ст. 50 КПК України, а саме: або ордер, виданий відповідно доЗакону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», або договір із захисником, або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги».
Отже, для підтвердження повноважень захисника адвокат має надати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та один із документів, зазначених у п. 2 ч. 1ст. 50 КПК України, й такі документи, як вбачається з ч. 5ст. 396 КПК Україниповинні бути оформлені належним чином. Зокрема, під час перевірки копій документів, що підтверджують повноваження захисника на предмет їх відповідностіст. 50 КПК України, слід брати до уваги правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим наказом № 55 Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року (далі - Національний стандарт), Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5(далі - Правила), інструкціями з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та іншими нормативно - правовими актами. Наведене узгоджується із висновком Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду, який вказано в ухвалі від 15 липня 2019 року у справі № 522 /12089 /14-к.
Слід зазначити також, що пунктом 2 ч. 1ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.
Слідчий суддя, враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У зв`язку з наведеним, вказані висновки суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.
При цьому, у відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно ст. 10 КПК не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, громадянства, освіти, роду занять, а також за мовними або іншими ознаками. З вказаних принципів КПК вбачається відсутність обов`язку суду на збирання доказів з власної ініціативи, обов`язок надання доказів на підтвердження обставин на які посилаються сторони покладається на них, зокрема і в частині долучення до скарги відомостей щодо повноважень на представництво інтересів у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що КПК України не передбачає заборон щодо повторного подання відповідної скарги у випадку її оформлення з дотриманням відповідних норм діючого законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо: 1) скаргу подала особа,яка немає права подавати скаргу; 2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді; 3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Згідно з ч. 7 ст. 304 КПК України, повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду.
Враховуючи викладене, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», керуючись ст. ст.303,304 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність органу досудового слідства в кримінальному провадженні № 0000023 від 25 лютого 2019 р., - повернути особі яка її подала.
Копія ухвали про повернення скарги невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1