Справа № 509/2479/21
УХВАЛА

22 липня 2021 року смт.Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілих ОСОБА_8 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001227 від 17.12.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дмитрівка Болградського району Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.5 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
21 травня 2021 року до Овідіопольського районного суду Одеської області від Одеської обласної прокуратури надійшов затверджений прокурором третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.5 ст. 186 КК України.
До обвинуваченого на стадії досудового розслідування застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, а саме ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.12.2020 року.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 15.01.2021 року ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.12.2020 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою застосувано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15 лютого 2021 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 12.02.2021 року продовжено запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб до 18.03.2021 року.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 18.03.2021 року продовжено запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб до 18.04.2021 року.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 16.04.2021 року продовжено запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб до 18.05.2021 року.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 12.05.2021 року продовжено запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до 31.05.2021 року.

Ухвалою судді від 24 травня 2021 року призначено підготовче судове засідання на підставі обвинувального акту в даному кримінальному провадженні.

Ухвалою суду від 27 травня 2021 року обрано обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 26 липня 2021 року включно, в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», та призначено судовий розгляд кримінального провадження на 09.06.2021 року.

В подальшому, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи судовий розгляд кримінального провадження було відкладено на 22.07.2021 року 14 год. 30 хв.

22.07.2021 року прокурором ОСОБА_3 подано до суду клопотання стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 про продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, з утриманням в ДУ "Одеський слідчий ізолятор", без визначення розміру застави.

Своє клопотання прокурор обгрунтовує тим, що під час досудового розслідування були встановлені обставини, які прямо вказують на вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.5 ст. 186 КК України, за якими останньому пред`явлено обґрунтовану підозру.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва по справі № 487/7732/20 від 19.12.2020 відносно підозрюваного ОСОБА_4 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 15 лютого 2021 року, із визначенням застави у розмірі 181 600 гривень.

У зв`язку зі внесенням застави, підозрюваного ОСОБА_4 21.12.2020 звільнено із під варти.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 15 січня 2021 року (провадження № 11-сс/812/61/21) ухвалу слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєві від 19 грудня 2020 року скасовано та постановлено нову ухвалу відповідно до якої до підозрюваного ОСОБА_4 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 15 лютого 2021 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва по справі № 487/7732/20 від 12.02.2021 відносно підозрюваного ОСОБА_4 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 18 березня 2021 року (включно).

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва по справі № 487/7732/20 від 18.03.2021 відносно підозрюваного ОСОБА_4 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 18 квітня 2021 року (включно).

Ухвалами слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва по справі № 487/7732/20 від 16.04.2021 продовжено строку досудового розслідування до п`яти місяців та строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 також до до п`яти місяців, тобто до 18.05.2021 (включно).

У подальшому ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва по справі № 487/7732/20 від 12.05.2021 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 до 31.05.2021 (включно).

Надалі, ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.05.2021 року за результатами проведення підготовчого судового засідання ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 26.07.2021 року (включно).

На теперішній час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені судом, не зменшились, а тому, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченими п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України існує необхідність у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_4 .

Так, існує реальний ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування або суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вказаному кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється.

У разі обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, останній, в міру своєї професіональної діяльності, достовірно знає яким чином знищити, сховати або спотворити речові докази, в яких наявні відомості стосовно вчинення вищевказаного кримінального правопорушення та викривити відомості, які мають істотне значення для встановлення його обставин.

Крім того, відповідно до матеріалів, доданих до клопотання, наявні підстави вважати ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, експертів та інших осіб причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення у цьому ж кримінальному провадженні, які на даний час встановлюються в ході проведення досудового розслідування, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, тощо до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню.

Так, перебування ОСОБА_4 навіть під цілодобовим домашнім арештом, не виключає його можливості здійснення впливу на вказаних осіб.

Також, існує ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

З метою уникнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 спроможній продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, що вказує на існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистою свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи, а саме: характер, обставини і тяжкість кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, враховуючи наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення та наявність всіх ризиків, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, а також, суспільний резонанс кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , наявні у вказаному кримінальному провадженні інтереси суспільства, які явно переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи ОСОБА_4 , стан здоров`я за яким останній придатний до знаходження в місцях ізоляції від суспільства, наявність зав`язків у правоохоронних органах та інші обставини, які прямо вказують на неможливість виконання останнім своїх процесуальних обов`язків належним чином, застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є єдиним достатнім запобіжним заходом для уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

22.07.2021 року захисником ОСОБА_5 подано клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний із обмеженням волі, розглянувши можливість визначити застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з 22 до 06 год. ранку за адресою: АДРЕСА_2 . Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, визначені ст. 194 КПК України.

Своє клопотання захисник ОСОБА_5 обгрунтовує тим, що 17.12.2020 ОСОБА_4 затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. 21.12.2020 ОСОБА_4 звільнено з під варти після внесення застави, але 15.01.2021 повторно взято під варту та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Таким чином, з 15.01.2021 по теперішній час ОСОБА_4 перебуває під вартою. Останнього разу питання щодо обрання запобіжного заходу вирішено ухвалою 27.05.2021, строк дії якої закінчується 26 липня 2021 року.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України"- згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (див. справу "Єлоєв проти України", п. 60).

В ухвалі від 27.05.2021 року встановлено наявність ризиків відносно ОСОБА_4 , передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

- переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вказаному кримінальному правопорушенні;

- незаконно впливати на потерпілих, свідків, оскільки можливо припустити, що обвинувачений зможе шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, тощо змушувати до дачі неправдивих показів при розгляді справи та викривлення обставин, які підлягають доказуванню.

Проте на даній стадії розгляду обвинувачення проти ОСОБА_4 зазначені ризики є значно меншими, та у сукупності їх можливо запобігти іншим альтернативним шляхом.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Тяжкість покарання не може бути підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу, оскільки в рамках розгляду справи ОСОБА_4 не погоджується лише із правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 186 КК України. Захист вважає, що вказана кваліфікація є завищеною, не підтверджується у цій частині об`єктивно матеріалами справи. Вважає, що в діях ОСОБА_4 наявний інший склад, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, з огляду на вивчені матеріали досудового розслідування.

В рішенні ЄСПЛ у справі Ходорковський проти Росії, зазначається, що арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки, якщо «обов`язок, передбачений законом» не може бути виконано більш м`якими засобами.

Принцип пропорційності передбачає необхідність встановлення рівноваги між важливістю забезпечити негайне виконання зобов`язання та важливістю права на свободу в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ Сааді проти Сполученого Королівства).

Захисник просить розглянути можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Вважає, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України наразі значно змінився, оскільки ОСОБА_4 не має будь-якого наміру переховуватися від суду, має постійне місце проживання та реєстрації в Одеській області та у місті Одеса, де останній мешкає постійно, багато років, має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання та місцем реєстрації, що може бути стримуючим фактором від наміру переховування від суду. Крім того, на думку захисту, заслуговує на увагу й факт перебування під дією запобіжного заходу у вигляді застави протягом періоду часу з 21.12.2020 року по 15.01.2021 року маючи реальну можливість переховуватись ОСОБА_4 не вчинив навіть й спроби цього. За встановленими органом досудового розслідування обставинами, ОСОБА_4 з`явився до Миколаївського апеляційного суду достеменно знаючи, що його може бути заарештовано, не втік і не переховувався. На думку захисту, свідчить про відсутність вказаного ризики та не доведення його існування на теперішній стадії. Вважає, що невілювати вказаний ризик цілком можливо шляхом застосування іншого альтернативного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби відносно ОСОБА_4 , що знаходить підтвердження об`єктивними встановленими фактичними даними.

Вважає, ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України наразі значно зменшився оскільки, ОСОБА_4 не має потреби незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта так як, під час досудового розслідування було допитано зазначених осіб та зроблені висновки експертів, які знаходяться в матеріалах провадження. Зазначені матеріали перебувають у прокурора, а відтак прокурор не позбавлений можливості заявити відповідне клопотання у разі якщо знайде відповідні підстави при появі зазначеного ризику. Проте, фактичних даних, які б свідчили про незаконний вплив на потерпілих, свідків, експертів у даному провадженні відсутні, а відтак, вважаю, що вказаний ризик можливо невілювати шляхом покладення обов`язку щодо заборони спілкування із особами, які будуть визначені судом.

Таким чином, вважає, що у справі відносно ОСОБА_4 відсутні беззаперечні докази обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику, або ризикам, зазначеним в ухвалі суду від 27.05.2021 р., а отже відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України суд має право змінити застосований запобіжний захід на інший альтернативний, наприклад у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, який у повній мірі зможе запобігти визначеним ризикам.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 своє клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачення ОСОБА_4 підтримав повністю з викладених в ньому підстав.

Проти задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу заперечував. Вважає додані до клопотання частину документів, такими, що подані з порушенням норм КПК України, оскільки вони містяться в матеріалах кримінального провадження, які ще не досліджувалися судом. Підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відсутні.

Представник потерпілих ОСОБА_8 повністю погодився з позицією прокурора, просив задовольнити клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відмовити в клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 .

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 погодилися з позицією свого представника та прокурора.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на письмові доводи, викладені в своєму клопотанні про зміну запобіжного заходу, які підтверджені відповідними доказами. Прокурором жодним чином не доведено про існування ризиків, зазначених в його клопотанні. Про відсутність існування ризиків, передбачених п.п. 2, 4, 5 ст. 177 КПК України було встановлено ухвалою суду від 27.05.2021 року, однак прокурором повторно зазначено вказані ризики без жодного обгрунтування їх появи. Про продовження існування встановлених судом ризиків прокурором інших аргументів для продовження тримання під вартою в клопотанні не наведено, обмежившись зазначенням мотивів, вказаних ще на стадії досудового розслідування. Просив відмовити в клопотанні прокурора та задовольнити його клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт в нічний час доби, поклавши обов`язки, визначені ст.194 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника та додав, що визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, не погоджується лише з кваліфікацією вчиненого злочину.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження та дослідивши матеріали клопотань суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України"- згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (справа "Єлоєв проти України", п. 60).

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до змісту ч.5 ст.199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на вчинення особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до тринадцяти років із конфіскацією майна.

Обираючи міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на строк до 26 липня 2021 року, суд у своїй ухвалі від 27.05.2021 року вже враховував, наявність ризиків, які передбачено п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі матиме можливість:

- переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вказаному кримінальному правопорушенні;

- незаконно впливати на потерпілих, свідків, оскільки можливо припустити, що обвинувачений зможе шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, тощо змушувати до дачі неправдивих показів при розгляді справи та викривлення обставин, які підлягають доказуванню.

Цією ж ухвалою суду встановлено відсутність ризиків, передбачених п.п. 2, 4, 5 ст. 177 КПК України.

В обгрунтуванні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 та в судовому засіданні при його розгляді прокурором не наведено жодних обставин про те, що ризики, які враховувалися під час попереднього обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою. В клопотанні наявні обгрунтування, які мали місце ще на стадії досудового розслідування, яке завершено та кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду.

На переконання суду обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою, посиланням на тяжкість злочину, суд вважає безпідставним. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України», де зокрема зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Однак сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Таким чином, суд робить висновок, що суворість покарання, яке може бути призначено за пред`явленим обвинуваченням, не може бути достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

Суд також вважає, що поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою, а тримання обвинуваченого під вартою протягом розгляду кримінального провадження в суді не повинно свідчити про фактичне відбуття можливого покарання призначеного у майбутньому.

При вирішенні питання щодо можливості зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_4 досить тривалий час утримується під вартою, а саме в період з 17.12.2021 року по 21.12.2021 року та з 15.01.2021 року по 22.07.2021 року, має постійне місце проживання та реєстрації в Одеській області, перебуваючи під дією запобіжного заходу у вигляді застави в період часу з 21.12.2020 року по 15.01.2021 року, не вчиняв спроб переховуватися від слідства та незаконного впливу на потерпілих чи свідків в даному кримінальному провадженні, що на думку суду, свідчить про можливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Крім того, при розгляді клопотання прокурора та сторони захисту суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення останньому не вручалась (а.п. 174), позитивно характеризується за місцем проживання, реєстрації та навчання (а.п. 171-173). Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 має реальну можливість працевлаштуватись, що підтверджується відповідними документами доданими стороною захисту до свого клопотання (а.п. 174, 183-188).

Суд наголошує, що при розгляді клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, судом досліджувались та брались до уваги матеріали, додані до клопотання, які суд зобов`язаний оцінити в їх сукупності для правильного вирішення питання щодо продовження обраного запобіжного заходу відносно обвинуваченого чи визначення іншого виду запобіжного заходу відповідно до ст. 178 КПК України, у тому числі щодо: віку та стану здоров`я обвинуваченого; міцності соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявності у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Тому посилання прокурора на те, що суд не повинен досліджувати додані до клопотання матеріали, оскільки частина з них містяться в матеріалах кримінального провадження та ще не досліджувалися судом, є безпідставними, так як досліджені судом додатки до клопотання захисника стосуються виключно особи обвинуваченого, які необхідні для розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, та не стосуються суті обвинувачення чи кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що існує необхідність в застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, який би був достатнім для забезпечення прибуття його за викликом до суду для участі у судовому розгляді, а також для запобігання спробам останнього здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, і таким заходом забезпечення на сьогоднішній день цілком обґрунтовано може бути домашній арешт.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

На думку суду, під час судового розгляду стороною захисту доведена можливість запобігання встановленим ризикам, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, шляхом зміни відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час доби, що забезпечить виконання останнім належної процесуальної поведінки.

При визначенні заборони обвинуваченому залишати житло у певний період доби, а не цілодобово, суд враховує необхідність у надання можливості обвинуваченому влаштуватись на роботу з метою отримання доходу та забезпечення своїх життєвих потреб.

При цьому у відповідності з положеннями ч.5 ст.194 КПК України суд, під час дії запобіжного заходу, вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 виконання наступних обов`язків, передбачених пунктами 1-4, 7, 8 цієї статті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 199, 331, 369, 392 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - відмовити.
Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» на домашній арешт строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 20 вересня 2021 року включно, за адресою: АДРЕСА_2 .
Заборонити ОСОБА_4 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , кожного дня в період часу з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв., починаючи з 22.07.2021 року.
У відповідності з положеннями ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_4 виконання наступних обов`язків:
1) прибувати за кожною вимогою до суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає - Одеська область, Одеський район, с.Лиманка;
3) докласти зусиль до пошуку роботи;
4) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця роботи;
5) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні;
6) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно якої, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на відділ поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, якому направити копію цієї ухвали, а також на процесуального прокурора.
Ухвала підлягає негайному виконанню та закінчує свою дію 20.09.2021 року.
Обвинувачений ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.
Копію ухвали вручити учасникам провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складено 27.07.2021 року.
Суддя: ОСОБА_1