Справа №753/5240/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2139/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурорана вирок Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, освіта середня - спеціальна, працюючого директором «Груз Авто Драйв», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 400 (чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 ( шість тисяч вісімсот) гривень на користь держави, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з вироку суду І-ї інстанції, ОСОБА_7 , 29.01.2020 року близько 21 годин 40 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «VOLKSWAGENPASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Вербицького в м. Києві, в напрямку вул. Тростянецької, в районі будинку № 14, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину справа-наліво по ходу руху автомобіля, не прийняв міри до зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, не надав перевагу в русі пішоходу, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на вказану особу, тим самим водій ОСОБА_7 допустив порушення вимог п. 18.1Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306 (далі - ПДР), а саме: «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Внаслідок чого пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження.
Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіянню пішоходу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які виразились у вигляді закритої травми таза: перелому бокової маси крижової кістки ліворуч, крайового перелому суглобової западини лівого кульшового суглобу, закритої травми хребта: перелому поперечного відростку 5 поперекового хребця праворуч.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Крім того, прокурор просить дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.
Не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, прокурор вказує на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.
Зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою грубий характер допущеного ОСОБА_7 порушення Правил дорожнього руху України, що призвело до отримання потерпілою тілесних ушкоджень, та безпідставно не призначено обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, як того вимагає санкція ч. 1 ст. 286 КК України.
Прокурор вважає, що жодних підстав, які б дозволяли обгрунтовано і законно не позбавляти обвинуваченого ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено не було, а посилання суду щодо місця роботи обвинуваченого є неспроможними, оскільки перебуваючи на посаді директора, обвинувачений взмозі користуватися іншим способом пересування, окрім безпосереднього особистого керування транспортними засобами, а збереження особистого комфорту винного у вчиненні кримінального правопорушення, не є метою кримінального провадження.
Зазначає, що оскільки покарання має на меті не тільки кару й виправлення засудженого, а також і запобігання вчинення нових злочинів, необхідним в даному випадку є застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягаєіз наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються, а тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного незастосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, згідно положень п.п.2,3 ч.1 ст.65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції визнав щире каяття.
Обставин, що згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд врахував тяжкість та обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на утриманні має малолітнього сина, працює, та обґрунтовано дійшов висновку про доцільність призначення йому покарання у вигляді штрафу.
При цьому, судом, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального правопорушення, поведінки обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, наслідків суспільно-небезпечного діяння, щирого каяття обвинуваченого у скоєному, відсутності жодних намірів уникнути відповідальності за скоєне, а також даних про те, що ОСОБА_7 займає посаду, яка пов`язана з керуванням транспортним засобом, а тому позбавлення його такого права потягне за собою втрату його сім`єю джерела доходу, вірно зроблено висновок про можливість призначення обвинуваченому основного покарання у вигляді штрафу без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, що не суперечить санкції ч. 1 ст. 286 КК України, в редакції Закону, що діяла на момент скоєння кримінального правопорушення.
Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а тому доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення є безпідставними.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: