Справа № 211/4125/21
Провадження № 1-кс/211/678/21
У Х В А Л А
іменем України
13 липня 2021 року слідчий суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,
розглянувши скаргу ОСОБА_2 на постанову прокурора Криворізької східної окружної прокуратури від 01 липня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання,
Дослідивши надані суду матеріали, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Як регламентовано положеннями статті 7 Кримінального процесуального кодексу України,п. 15) ч. 1, - зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини третьої статті 22 КПК України, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Визначення органу досудового розслідування, який здійснює дізнання та досудове слідство, містить стаття 38 КПК України, до таких органів відносяться, зокрема, слідчі підрозділи; повноваження слідчого та прокурора встановлені ст. ст. 36, 40 КПК України.
Як встановлено частиною першою статті 36 КПК України, частиною п`ятою статті 40 КПК України - прокурор, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора, слідчого.
Повноваження прокурора під час здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням передбачені частиною другою статті 36 КПК України.
Тобто, досудове розслідування провадиться спеціальним органом, який в своїй діяльності є самостійним.
Законодавцем визначені випадки, коли рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора під час досудового розслідування можуть бути оскаржені до слідчого судді.
Статтею 303 Кримінального процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік таких рішень, дій, бездіяльності обвинувачення.
Як слідує з матеріалів скарги, заявник звернувся до слідчого судді зі скаргою, на постанову прокурора щодо відмови в його клопотанні, яке виникає з підстав неповідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. У даному кримінальному провадженні триває досудове розслідування, провадяться слідчі дії.
Випадки повідомлення про підозру встановлені частиною першою статті 276 КПК України, зокрема, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу,у випадках: 1)затримання особина місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2)обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Тобто, беручи до уваги наведені вище норми Кримінального процесуального кодексу України (22, 36, 38, 40 КПК України), слідчий, прокурор самостійно визначають у конкретному провадженні чи наявні достатні докази для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
В залежності від визнання достатності доказів, слідчим, прокурором повідомляється особу про підозру, при чому таке повідомлення може бути здійснене на будь-якій стадії досудового розслідування (кримінальний процесуальний закон не встановлює чітких строків, лише умову наявності достатніх доказів для підозри).
Згідно із пунктом 18 частини першої КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Таким чином, слідчий суддя здійснює контролюючу функцію під час досудового слідства, але позбавлений можливості безпосереднього втручання, за виключенням визначених процесуальним законом виключних випадків, в процесуальну діяльність органу досудового розслідування щодо способів та методів проведення досудового розслідування, як і позбавлений можливості чинити тиск на орган досудового розслідування та змушувати до пред`явлення підозри певній особі.
Крім того, в обґрунтування своїх вимог заявник посилається на пункт 7 частини першої статті 303 КПК України, відповідно до якої на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
Відповідно до положень КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Негласні слідчі (розшукові) дії це різновид слідчих чи розшукових дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за деяким винятком випадків.
Повідомлення про підозру не є слідчою дією в розумінні вищезазначеного, а отже вказана постанова прокурора не підпадає під визначення «рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій».
Тож, у конкретному випадку слідчий суддя приходить до висновку про те, що постанова не належить до категорії рішень, що може бути оскаржена в порядку ст. 303 КПК України під час досудового розслідування, і до висновку про те, що слідчий суддя позбавлений законодавцем процесуального права розглядати дану скаргу, оскільки те суперечитиме положенням і вимогам кримінального процесуального закону.
Вказане делегується з висновками Європейського суду, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.
Згідно частини 2 статті 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
З врахуванням викладеного, слідчий суддя вважає необхідним відмовити у відкритті провадження за скаргою.
Керуючись ст. ст. 303-305 КПК України, слідчий суддя
відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на постанову прокурора Криворізької східної окружної прокуратури від 01 липня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1