Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/424/21 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2021 року, якою обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоолександрівка Кіровоградського району Кіровоградської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, співмешкає, має на утриманні малолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 19.12.2018 Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт,
продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 11 год. 00 хв. 09 квітня 2021 року до 11 год. 00 хв. 07 червня 2021 року, визначенням застави у сумі 90800 грн.,
В С Т А Н О В И Л А:

До Кіровоградського районного суду Кіровоградської області надійшли матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 28.01.2021, стосовно ОСОБА_7 , неповнолітнього ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просила справу призначити до судового розгляду та подала письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, яке обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2021 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто з 11 год. 00 хв. 09 квітня 2021 року до 11 год. 00 хв. 07 червня 2021 року, визначенням застави у сумі 90800 грн.
У разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:
- прибувати за першою вимогою прокурора та суду;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає, а саме з с.Карлівка, Кропивницького району Кіровоградської області, без дозволу суду;
- утримуватись від спілкування з свідками та потерпілими по справі;
- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання чи роботи.
Роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_7 що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Своє рішення суддя мотивував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжких та тяжких злочинів, не працює, не має постійного джерела доходу, перебуваючи на волі може незаконно впливати на свідків та потерпілих, які під впливом погроз, умовлянь чи переконань з боку обвинуваченого зможуть змінити свої показання або відмовитись від них.
Крім того, ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення злочину проти власності та як вбачається з обвинувального акту в 2019 році до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області на розгляд направлено три обвинувальних акти стосовно ОСОБА_7 , рішення по яким на даний час не прийнято, зазначене свідчить, що останній перебуваючи на волі може вчинити нові злочини та з метою уникнення покарання переховуватися від суду.
Також суд враховує, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на теперішній час не змінились та продовжують існувати, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки та попередження ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що він має на утриманні малолітню дитину, яка проживає з ним, щиро розкаюється у вчиненому та має достатнє фінансове забезпечення для утримання родини.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Кіровоградського районного суду Кіровоградської області перебуваються матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 28.01.2021, стосовно ОСОБА_7 , неповнолітнього ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений зазначав про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як вбачається з матеріалів клопотання про застосування запобіжного заходу
ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що в свою чергу свідчить про не бажання стати на шлях виправлення.
Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчинення нових кримінальних правопорушень.

А тому, доводи обвинуваченого про можливість до застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арештує необґрунтованими та на переконання колегії суддів не спростовують висновок слідчого судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи ОСОБА_7 про недоведеність ризиків.

Наявність місця проживання, як підстава для зміни запобіжного заходу колегією суддів не можуть бути враховано оскільки ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте наявність постійного місця проживання не перешкодило йому вчинити інший злочин. Зазначене в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_7 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, належна поведінка обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні семи епізодів кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Доводи ОСОБА_7 про наявність у нього грошових коштів, як підстава необґрунтованості ризику вчинення нових кримінальних правопорушень, колегією суддів не може бути враховано оскільки, на думку колегії судді, останній за наявності можливості своєю працею заробляти собі на життя не вчиняв інкриміновані кримінальні правопорушення.
При цьому, належна поведінка ОСОБА_7 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Твердження ОСОБА_7 про повне визнання ним вини колегією суддів не може бути враховано оскільки, як вбачається з обвинувального акту обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст.66 КК України - не встановлено.

Отже, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 встановив наявність ризиків передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він буде переховуватися від суду та без перешкод залишить своє місце проживання, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню, може впливати на свідків, потерпілих, інших обвинувачених, які ще не допитані, та може вчинити нове кримінальне правопорушення.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
За таких підстав, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив дію обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2021 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2021 року, якою обвинуваченого ОСОБА_7 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 11 год. 00 хв. 09 квітня 2021 року до 11 год. 00 хв. 07 червня 2021 року, визначенням застави у сумі 90800 грн., - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4