Провадження № 1-кп/127/354/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2021 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004328 від 03.07.2015 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 313 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 313 КК України.
У ході судового провадження на виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України судом поставлено на розгляд учасників судового провадження питання доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, оскільки незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу, так як саме на суд покладається обов`язок незалежно від наявності клопотань сторони обвинувачення або захисту розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
Вказане означає, що саме на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доцільністю його збереження.
У ході судового провадження прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження строку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів, оскільки на думку прокурора ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а саме те, що ОСОБА_3 довгий період часу перебував у розшуку, а тому може знову переховуватись від суду, може чинити тиск на свідків, які ще не допитані, а також обвинувачений ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Захисник ОСОБА_5 просив суд у разі продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 визначити розмір застави.
Обвинувачений ОСОБА_3 просив суд визначити йому розмір застави.
Суд вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.
Так, глава 18 КПК України визначає мету та підстави застосування запобіжних заходів, роз`яснює загальні положення, визначає обставини, що враховуються при обранні, продовженні запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є найбільш суворішим запобіжним заходом.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід розглядати у кожній справі окремо з урахуванням її особливостей (Рішення ЄСПЛ «Jecius проти Литви» заява №34578/97 від 31.07.2000).
Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом, але за наявності чітких ознак, що цього вимагає справжній суспільний інтерес, який не зважаючи на наявність презумпції невинуватості переважає інтереси забезпечення права на свободу.
З вказаного слідує, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає вимогам КПК України, але й постановлено з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2021 відносно обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує вимоги ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини у тому числі зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.
З урахуванням вказаного, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки останній обвинувачується у вчинені ряду злочинів, один із яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, постійного місця проживання на території м. Вінниці не має, оскільки, як вбачається із пояснень ОСОБА_3 , наданих у судовому засіданні він на протязі 5 років проживав на території АР Крим.
Крім того, у провадженні Тиврівського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 313 КК України, де останнього оголошено у розшук та провадження у справі зупинено, вказані обставини у сукупності дають підстави суду вважати, що у разі зміни застосованого запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 на більш м`який, він може і надалі переховуватись від суду.
Суд вважає, що прокурором доведені ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, він може і надалі продовжувати вчинювати злочини, соціально-стримуючих факторів, таких як постійна робота, стабільне джерело доходу у обвинуваченого ОСОБА_3 не має, а тому він може продовжувати вчинювати злочини, може чинити тиск на свідків у вказаному кримінальному провадженні, а також обвинувачений ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Разом з тим, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_3 , оскільки, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2015 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави. Так, у зв`язку із внесенням ОСОБА_6 за обвинуваченого ОСОБА_3 , 29.07.2015 застави на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації, обвинуваченого ОСОБА_3 було звільнено із під варти, таким чином, з 29.07.2015 на ОСОБА_3 були покладені обов`язки, визначені ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2015.
Однак, суд звертає увагу, що обвинуваченим ОСОБА_3 були порушені фактично усі обов`язки, покладені на нього ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2015.
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та ст. 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
З урахуванням вказаного, суд вважає за недоцільне визначати розмір застави, оскільки, як зазначалось вище, стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави із покладеними обов`язками, але був ним порушений.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до ухвали суду не перестали існувати та не зменшились, а тому підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні встановлено не було.
При цьому, судом враховано вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_3 та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, як такого, що недостатній для запобіганню ризиків та забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне продовжити строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 370, 372 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк дії обраного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 08.08.2021 включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.
Копію ухвали суду вручити прокурору, обвинуваченому та направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання.
Суддя: