Справа № 450/1357/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/140/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2020 року,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:
на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 27 - п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 15 - п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 27-ч.2 ст. 194, ч.1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2020 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 04 січня 2021 року по 04 березня 2021 року включно.

Відмовлено в задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_14 про зміну обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_13 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Своє рішення суд мотивував тим, що до закінчення визначеного обвинуваченому ОСОБА_6 та іншим обвинуваченим по справі строку тримання під вартою, неможливо завершити розгляд кримінального провадження, оскільки не допитано всіх свідків сторони обвинувачення та не досліджено доказів сторони захисту.

Не погоджуючись із вищезгаданим рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненням, в якій покликається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та правовій кваліфікації кримінального правопорушення і на істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону.

Вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, невмотивованою та незаконною.

На думку апелянта, суд неправильно обчислив строк тримання під вартою та не врахував, що запобіжний захід застосовується на 60 діб з часу постановлення ухвали.

Наголошує, що оскільки прокурором не доведено наявність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, то у суду були підстави змінити йому запобіжний захід.

Акцентує, що протягом дванадцяти місяців тримання під вартою, проведено тринадцять судових засідань, у ході яких забезпечено явку та допитано судом лише трьох свідків, заявлених стороною обвинувачення. Разом з тим, жоден з них не підтвердив обставини, зазначені в пред`явленому йому обвинуваченні.

Зазначає, що судом надано перевагу стороні обвинувачення, внаслідок чого порушено вимоги ст.ст. 7, 10 КПК України та право на розгляд справи справедливим судом, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а обрана міра запобіжного заходу, на думку обвинуваченого, є способом вчинення тиску на нього, з метою оговорити себе.

Звертає увагу на наявність у нього численних захворювань, а також цивільної дружини ОСОБА_15 та їх спільної малолітньої доньки ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наголошує, що тривале тримання під вартою за викладених обставин впливає на його психологічний, душевний стан і самопочуття.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2020 року в частині продовження йому строку тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід непов`язаний з позбавленням волі, а саме у вигляді застави або домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора та виступ представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 про її заперечення, та залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене ч.2 ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Відтак, виходячи з наведеного, ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду таких справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність такого, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим статтями 177 178 КПК України.
Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На думку колегії суддів, під час розгляду клопотання прокурора з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення.

Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики зазначені у клопотанні не зменшились, а відтак, обґрунтованими є висновки суду про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання є недостатнім.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Окрім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції).
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Що стосується покликання ОСОБА_6 у доповненнях до апеляційної скарги на незадовільний стан здоров`я, то таке заслуговує на увагу, проте не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання сторони обвинувачення, оскільки відсутні медичні відомості про неможливість перебування обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів вважає, що зазначена обставина сама по собі не є перешкодою для тримання особи під вартою, а має враховуватись в сукупності з іншими обставинами в їх взаємозв`язку, окрім цього, звертає увагу на те, що медична частина державної установи виконання покарань забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим, а надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.

Отже, на думку апеляційного суду, виправданим є подальше тримання під вартою обвинуваченого, з врахуванням тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, даних про його особу, конкретних обставин кримінального провадження, мотивів, викладених в клопотанні прокурора і є всі підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та обвинувачених у цьому кримінальному провадженні.

Також, у відповідності до вимог ч.4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегією суддів обґрунтовано не визначено розмір застави, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема, у вчиненні злочину який спричинив загибель людини.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.
Отже, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду є законною та обґрунтованою і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4