ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/560/21 Справа № 183/4611/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року у кримінальному провадженні №0000523 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перше Травня Зачепилівського району Харківської області, громадянина України, одруженого, який має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, має повну середню освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Цивільний позов потерпілої залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо стягнення судових витрат та долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 03.07.2020 року приблизно о 10 годині 45 хвилин він, керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 3302 414», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 01.10.2013 року належить ОСОБА_10 , рухався по правій смузі для руху, в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю проїзної частини автодороги М-29 «Харків-Красноград-Перещепине», яка має по дві смуги руху у кожному напрямку, розділених газоном, в районі 141 км + 950 м у Новомосковському районі Дніпропетровської області з боку м. Дніпро у напрямку м. Харків.
У цей же час, тобто 03.07.2020 року, приблизно о 10 годині 45 хвилин, на 141 км + 950 м проїжджої частини автодороги М-29 «Харків-Красноград-Перещепине», що проходить по території Новомосковського району Дніпропетровської області, на узбіччі праворуч, у попутному напрямку з автомобілем «ГАЗ 3302 414», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тобто з боку м. Дніпро у напрямку м. Харків, стояв без руху автомобіль «BA3-2106», реєстраційний номер НОМЕР_3 , водій якого здійснив вимушену зупинку, так, що ліві колеса автомобіля «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_3 , перебували на проїзній частині за лінією 1.1. горизонтальної розмітки (крайовою лінією), а пішохід ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходився біля передньої лівої частини автомобіля.
Під час наближення автомобіля «ГАЗ 3302 414», реєстраційний номер НОМЕР_4 , до автомобіля «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_3 , водій ОСОБА_7 , не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, допускаючи злочинну недбалість, маючи можливість передбачити настання суспільно небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, змінив напрямок руху автомобіля праворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого на крайній правій смузі для руху здійснив зіткнення передньою правою частиною автомобіля «ГАЗ 3302 414», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з лівою боковою частиною автомобіля «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який перебував біля передньої лівої частини автомобіля «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_3 . В результаті дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_11 завдано тілесні ушкодження, які є несумісними з життям, смерть ОСОБА_11 настала на місці події.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок від 07 грудня 2020 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма транспортними засобами строком на три роки.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення з тяжкими наслідками смертю людини, одразу після ДТП свою вину не визнавав.
Прокурор вважає, що судом першої інстанції не враховано в повній мірі всі обставини ДТП, зокрема те, що ОСОБА_7 скоїв наїзд у світлу пору доби, на прямій ділянці дороги, за відсутності будь-яких перешкод, які б обмежували видимість.
Прокурор зазначив, що компенсація завданої шкоди не може бути підставою для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України, оскільки не свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що вирок суду першої інстанції є законним та обгрунтованим.
Захисник зазначив, що ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, добровільно відшкодував збитки, а тому покарання, призначене судом першої інстанції, буде достатнім для його виправлення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні суспільно небезпечного діяння за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій прокурором не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції зробив висновок про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства на підставі вимог ст.75 КК України.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було враховано в повній мірі те, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , відноситься до категорії тяжких злочинів, основною причиною його вчинення стало грубе порушення вимог ПДР України, внаслідок чого загинула людина.
Колегія суддів також вважає, що судом першої інстанції в повній мірі не було враховано те, що ОСОБА_7 скоїв наїзд на людину, яка ремонтувала авто на узбіччі, у світлу пору доби, на прямій ділянці дороги, за відсутності будь-яких перешкод, які б обмежували видимість.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.
Колегія суддів, відповідно до вимог ст.ст. 65, 66, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога, психіатра, фтизіатра не перебуває.
Колегія суддів також враховує те, що обвинувачений повністю відшкодував завдану шкоду потерпілій, а також те, що потерпіла ОСОБА_12 зазначила під час розгляду провадження в суді першої інстанції про те, що претензій матеріального та морального характеру вона до обвинуваченого не має.
Враховуючи викладені обставини справи, суспільну небезпечність вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, загибель людини, наслідки, що настали від злочину для потерпілої ОСОБА_12 , колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 основне покарання у виді реального позбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, строком на три роки.
Колегія суддів вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Колегія суддів також вважає за необхідне призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік, оскільки ОСОБА_7 допустив порушення Правил дорожнього руху, що призвело до загибелі людини, тому колегія суддів вважає, що даний вид та розмір додаткового покарання є справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам.
Відповідно до п.п. 3 ч. 1 ст 407 КПК України, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 420 цього Кодексу апеляційний суд має скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання чи неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Частина 1 ст. 421 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано, окрім іншого, у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання лише у разі, якщо на цих підставах апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням нового вироку в цій частині.
Керуючись ст.ст.407, 409, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року у кримінальному провадженні №0000523 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року у кримінальному провадженні №0000523 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4