Справа № 730/271/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/224/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесеного в ЄРДР за №0000437 від 18.09.2019 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2020 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_11 ,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Початок строку відбуття покарання визначено обчислювати з моменту приведення вироку у виконання.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі КНП «Чернігівська обласна лікарня» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь обласного бюджету Чернігівської області грошові кошти в сумі 53811 грн. 07 коп. витрачені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого ОСОБА_12 .

Цивільні позови ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , ПАТ НАСК «ОРАНТА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_7 61395 грн. 82 коп. матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування та поховання, 16692 грн. 00 коп. моральної шкоди, пов`язаної зі смертю чоловіка ОСОБА_12 , на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 16692 грн. 00 коп. моральної шкоди, пов`язаної зі смертю батька ОСОБА_12 .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 по 250 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, пов`язаної зі смертю чоловіка та батька ОСОБА_12 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 6280 грн. 40 коп. процесуальних витрат на користь держави за проведення експертизи.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 вересня 2019 року близько 15 години 10 хвилин ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2103» д.н.з. НОМЕР_1 , проїжджаючи перехрестя вулиці Сагайдачного та вулиці Правобережна в с. Кинашівка Борзнянського району Чернігівської області зі швидкістю 60 км/год., в порушення пункту 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, проявив неуважність в даній дорожній обстановці, пункту 10.1 ПДР при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, пункту 12.3 ПДР не прийняв мір до зниження швидкості, аж до повної зупинки автомобіля, пункту 13.1 ПДР не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, пункту 13.3 ПДР під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду не дотримався безпечного інтервалу та створив небезпеку для дорожнього руху, скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_12 , який рухався в попутному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми закритої черепно-мозкової травми: синця в правій скронево-тім`яно-потиличній ділянці, масивного крововиливу у м`які тканини лобно-тім`яно-скроневої ділянки голови справа, багатоуламкового перелому правої та скроневої кісток з переходом на основу черепа, епідурального крововиливу справа, субдуральних, субарахноїдальних крововиливів та ділянок забою тканини мозку обох скроневих часток; закритої травми грудної клітки: переломів ребер по середньоключичній та при хребтовій лініях справа, середньоключичній, передньопаховій та при хребтовій лініях зліва.

Від отриманих травм ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в Чернігівській обласній лікарні.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений просив скасувати вказаний вирок суду та закрити кримінальне провадження, оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості і вичерпані можливості їх отримати.

Також просив дослідити докази у кримінальному провадженні, вказані в апеляційній скарзі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, судом визнано доведеним, що він в момент ДТП рухався зі швидкістю 60 км/год., проте такі висновки спростовуються його показаннями, показаннями свідка ОСОБА_13 , згідно яких він рухався зі швидкістю 50 км/год., висновком експертизи від 23.01.2020 року встановлено, що його швидкість знаходилась в межах 34,5-60,8 км/год. Крім того, судом було виключено з формулювання обвинувачення посилання на п. 12.4 ПДР щодо перевищення дозволеної швидкості в населених пунктах .

На спростування версії сторони захисту про раптовий виїзд із-за повороту трактора з причепом, який рухався назустріч, внаслідок чого і стався наїзд на велосипедиста, суд послався на показання свідка ОСОБА_14 , проте його показання є непослідовними та абсурдними, крім того, він не бачив моменту ДТП.

Зазначає, що судом було залишено поза увагою той факт, що однією з причин ДТП стало порушення ПДР трактористом, який виїхав на середину дороги.

Також судом було допущено неповноту судового розгляду, яка полягала у відхиленні клопотання сторони про проведення слідчого експерименту з метою з`ясування можливого порушення водієм трактора Правил дорожнього руху, що могло створити аварійну ситуацію для учасників дорожнього руху, що має істотне значення для ухвалення рішення.

На думку апелянта, призначене йому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, так як судом не було враховано його намагання надати допомогу потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, також те, що він викликав швидку допомогу, дочекався працівників поліції та надав вичерпні правдиві показання. Та обставина, що він не надавав потерпілим матеріальної допомоги викликана виключно відсутністю коштів та незадовільним матеріальним станом.

Також у нього на утриманні перебуває неповнолітня дитина, він позитивно характеризується, проживає з батьком, який є інвалідом 2 групи та являється особою похилого віку.

Вказані обставини давали суду підстави для призначення йому покарання, в межах міняльної межі, визначеної ч. 2 ст. 286 КК України.

Вважає, що розмір моральної шкоди, стягнутої судом на користь потерпілих, є завищеним.

В апеляційній скарзі потерпілі просили скасувати вказаний вирок суду та призначити ОСОБА_6 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на те, що поведінка обвинуваченого після скоєння ним злочину є непорядною, а показання брехливими, що не свідчить про його каяття.

Він визнав себе винуватим частково, щиро не покаявся, не просив у них пробачення, не відшкодував витрати, які вони понесли у зв`язку з похованням. Проживаючи в одному селі, жодного разу не запропонував роботу по господарству.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених в ній підстав, проти задоволення апеляційної скарги потерпілих заперечували.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, свою апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні просила апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілих залишити без задоволення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду 1 та апеляційної інстанції ОСОБА_6 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково та показав, що причиною ДТП став виїзд назустріч трактора МТЗ-82, синього кольору, спереду з погрузчиком, та з причепом, заповненим лісом. Повідомив, що18.09.2019 року він їхав в напрямку з м. Борзна до с. Кинашівка, в машині знаходились ОСОБА_13 та ОСОБА_15 . Потерпілого було видно за 20-30 метрів і він рухався по паралельній дорозі ближче до обочини. На повороті на зустріч виїхав трактор, а тому він повернув кермо вправо та почав гальмувати і здійснив зіткнення з велосипедистом. У нього не було об`єктивної можливості уникнути наїзда на велосипедиста.

Допитані судом апеляційної інстанції потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 повідомили, що їх батько та чоловік ОСОБА_12 потрапив в ДТП, був у тяжкому стані без свідомості, та через декілька днів помер.

Не дивлячись на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами зібраними у кримінальному провадженні.

Зокрема, допитаний судом 1 інстанції свідок ОСОБА_14 показав, що 18.09.2019 року, близько 15 год., він їхав в м. Борзну, коли проїхав міст, помітив, що на узбіччі правої сторони дороги їхав велосипедист. Він, свідок, їхав в напрямку напроти велосипедиста. Коли він зрівнявся з велосипедистом, то побачив, як автомобіль «Жигулі», під керуванням обвинуваченого, збив велосипедиста. Обвинувачений виїхав з округленої частини дороги та слідував по правій стороні прямо. Вказав, що перешкод на дорозі для автомобіля обвинуваченого не було, дорога була вільна, інших транспортних засобів не бачив, в тому числі не бачив і трактора.

Суд першої інстанції встановив, що показання свідка ОСОБА_14 узгоджуються з показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_13 щодо гальмування автомобіля під керуванням обвинуваченого до зіткнення, а також щодо відповідності вихідних даних, зазначених у схемі місця ДТП, із фактичними обставинами пригоди.

В судовому засіданні суду 1 інстанції свідок ОСОБА_13 , окрім іншого, повідомив, що він слідував в автомобілі під керуванням обвинуваченого, знаходився на передньому пасажирському сидінні. Вони їхали в напрямку с. Кинашівка, швидкість руху була близько 50 км/год., видимість була хороша. За 200-150 метрів він побачив чоловіка на велосипеді. Коли підняв голову, побачив тракториста і трапилось зіткнення з велосипедом, яке відбулося на їх смузі руху. Він вважає, що водій бачив велосипедиста за 100 метрів. Автомобіль почав гальмувати метрів за 40 до велосипедиста. ДТП сталося на повороті, вони їхали по своїй лінії, велосипедист їхав по своїй лінії. Свідок також показав, що його увага не була зосереджена на дорозі, так як він відволікався у власних справах, він не бачив, коли саме вони наблизились до повороту та коли вперше опинився в полі зору трактор, його технічні характеристики, не звернув увагу на рух автомобіля, на те як зменшується швидкість, коли водій почав гальмувати.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні суду 1 інстанції повідомив, що він керував автомобілем «Део Ланос», їхав в с. Ядути. З`їжджаючи з мосту, бачив аварію, в якій чоловік лежав на асфальті, позаду був автомобіль «Жигулі». Обставин про те, чи був на дорозі трактор та інші автомобілі, він не пам`ятає.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_15 суду 1 інстанції показав, що він їхав в транспортному засобі з обвинуваченим, там була ще одна особа. Коли відбувся удар, він дивився в телефон і перебував ззаду. Відрізок, де було ДТП, був на повороті дороги. Яка була швидкість транспортного засобу, йому не відомо. Велосипедист був по їх стороні.

Свідок ОСОБА_17 суду 1 інстанції показав, що «Жигулі» стояли по ходу руху з правої сторони, в напрямку м. Борзни на с. Кинашівку. Він не бачив, щоб в протилежному напрямку їхали інші транспорті засоби.

Наведені свідчення потерпілих та свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм належну оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

При цьому суд 1 інстанції критично оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_13 , який їхав із останнім, щодо виїзду трактора на зустріч, оскільки ці показання не узгоджуються з матеріалами провадження та спростовуються сукупністю наявних у провадженні доказів, з чим погоджується і колегія суддів.

Факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.09.2019 року по вулиці Сагайдачного в с. Кинашівка Борзнянського району Чернігівської області за участю автомобіля «ВАЗ-2103» та велосипедистом підтверджується протоколом огляду місця події та схемою ДТП, на яких зафіксовано місце зіткнення, сліди гальмування автомобіля, розташування транспортного засобу та велосипеда.

Висновками судової інженерно-транспортної експертизи технічного стану автомобіля №418 від 04.12.2019 року визначено технічний стан автомобіля «ВАЗ-2103», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться у технічно-працездатному стані та не може сприяти виникненню ДТП. Оскільки ДТП відбулась у світлу пору доби, в умовах необмеженої видимості, то несправність системи зовнішнього освітлення не могла сприяти виникненню ДТП.

Висновками судових інженерно-транспортних експертиз №417 від 06.12.2019 року та №10 від 23.01.2020 року визначено місце первинного контактування автомобіля «ВАЗ-2103» і велосипеда, кут між повздовжніми осями автомобіля «ВАЗ-2103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та велосипеда, на момент первинного контакту становив 0?±7?. Швидкість руху автомобіля, яка, враховуючи довжину слідів гальмування, яка вказана в постанові про призначення судової експертизи, за умови руху автомобіля в загальному стані в діапазоні від мокрого ґрунту до мокрого асфальтобетону, до початку екстреного гальмування знаходилася в межах 34,5?60,8 км./год.

На думку колегії суддів, судом 1 інстанції обґрунтовано покладено в основу обвинувачення висновок інженерно-транспортних експертиз №10 від 23.01.2020 року щодо швидкості руху автомобіля до початку екстреного гальмування, яка знаходилася в межах 34,5?60,8 км./год.

Зазначені розрахунки швидкості руху автомобіля «ВАЗ-2103», р.н. НОМЕР_1 , зроблені експертом з урахуванням слідової інформації, зафіксованої у протоколі слідчої дії на місці ДТП та матеріалів кримінального провадження.

Крім того, судом 1 інстанцій встановлено, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, незалежно від того, з якою швидкістю руху, яка знаходилася в межах 34,5?60,8 км./год., рухався водій автомобіля «ВАЗ-2103», порушення Правил дорожнього руху, які допустив саме ОСОБА_6 , призвели до дорожньо-транспортної пригоди, тому доводи в апеляційній скарзі про швидкість автомобіля «ВАЗ-2103» 50 км/год. позбавлені підстав.

Також судом 1 інстанції встановлено, що матеріалами справи не підтверджено порушення ОСОБА_6 пункту 12.4 Правил дорожнього руху щодо перевищення дозволеної швидкості в населених пунктах, тому виключено даний пункт із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, а так само виключено пункт 12.1 ПДР, яке є не конкретним і не відповідає встановленим обставинам кримінального провадження.

Висновок судово-медичної експертизи №994 від 18.11.2019 року встановлено локалізацію, характер, тяжкість і властивості тілесних ушкоджень, порядок їх утворення у ОСОБА_12 , зміст яких вказує, що такі ушкодження могли утворитися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя та знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю.

На підставі аналізу вищевказаних доказів, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, суд 1 інстанції встановив, що суспільно небезпечні наслідки настали через порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 , визначив механізм ДТП та обставини, які передували цій події, та дійшов висновку, що причиною виникнення ДТП є порушення обвинуваченим вимог Правил дорожнього руху. При цьому, суд у вироку докладно виклав, у чому саме полягали порушення норм ПДР та який зв`язок є між ними та суспільно небезпечними наслідками ДТП. З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції та вважає, що за встановлених судом першої інстанції обставин дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно.

Доводи сторони захисту про те, що причиною ДТП було те, що на зустрічну смугу виїхав трактор, у зв`язку із чим обвинувачений не мав можливості уникнути ДТП, були предметом розгляду суду 1 інстанції.

Суд обґрунтовано визнав їх неспроможними та такими, що надані обвинуваченим з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки вони повністю спростовуються доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження, показаннями свідків, зокрема, свідка ОСОБА_14 , очевидця події, який повідомив, що інших транспортних засобів на проїжджій частині не бачив, в тому числі і трактора.

Згідно інформації з ДП «Борзнянське лісове господарство» та з Головного Управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області встановлено, що за даними системи GPS, що встановлені на колісних тракторних засобах лісгоспу, 18.09.2019 року, в день події, на автодорозі Борзна-Кинашівка трактор МТЗ-82 18 пересувався лише в період з 07:30 по 07:40. Згідно даних уніфікованої автоматизованої елекронно-облікової системи га території Борзнянського району Чернігівської області трактори МТЗ-92 та причепі тракторні для перевезення лісопродукції не зареєстровані.

В даному випадку, ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом, повинен був бути уважним до дорожньої обстановки, її змін, об`єктивно оцінювати дорожню ситуацію та беззаперечно виконувати вимоги Правил дорожнього руху. В даній дорожньо-транспортній обстановці водій мав можливість уникнути зіткнення, та в його діях встановлено причинний зв`язок між порушеннями Правил дорожнього руху та настанням ДТП.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що під час досудового розслідування не було проведено таку слідчу дію, як слідчий експеримент за участі автомобіля під керуванням обвинуваченого та трактору МТЗ-82 (92) з причепом, то такі не можуть бути взяті до уваги, оскільки проведення слідчих (розшукових) дій відбувається на розсуд органу досудового розслідування, тому рішення про необхідність проведення певної слідчої дії приймається уповноваженою на це особою і є її правом, а не обов`язком.

Крім того, ухвалою слідчого судді Борзнянського районного суду Чернігівської області від 19.03.2020 року встановлено, що слідчим при відмові в задоволенні клопотання про проведення вказаного слідчого експерименту було дотримано вимог ст. ст. 9, 25, 40, 220 КПК України й забезпечено прийняття законного і неупередженого процесуального рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, є його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити. Тому доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого про порушення Правил дорожнього руху, окрім іншого, водієм трактора, у цьому випадку не спростовують винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

На підставі всього вищевикладеного, колегія суддів вважає, що будь-які докази на спростування викладених у обвинуваченні обставин та непричетності ОСОБА_6 до даного кримінального правопорушення відсутні, а його винуватість у вчиненому доведена поза розумним сумнівом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Апеляційні доводи обвинуваченого про суворість призначеного покарання, а доводи потерпілих про його м`якість є безпідставними, оскільки призначене ОСОБА_6 покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, так як судом 1 інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким (неумисним) злочином, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має сім`ю та на утриманні неповнолітню дитину, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, згідно із висновком органу пробації, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим оцінюється як середній. Також судом враховано те, що обвинувачений у вчиненому не розкаявся, заподіяні потерпілим збитки не відшкодував, не зважаючи на те, що в результаті його дій потерпілий помер.

Взявши до уваги всі зазначені обставини, у тому числі й ті, на які посилається обвинувачений у апеляційній скарзі, а також дані про його особу, його відношення до скоєного, думку потерпілих, які, окрім іншого, в апеляційній скарзі просили призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах максимальної межі, встановленої санкцією інкримінованої статті, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк, визначений санкцією ч.2 ст. 286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначене йому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, а тому відсутні підстави для його пом`якшення.

Також колегія суддів вважає, що будь-яких підстав для призначення більш суворого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі потерпілих, не встановлено, та вважати таке покарання несправедливими унаслідок м`якості немає.

Апеляційний суд вважає, що саме таке покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Крім того, обґрунтованими й належним чином умотивованими колегія суддів вважає і висновки суду першої інстанції при вирішенні цивільних позовів.

Так, при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 23 ЦПК України, характер та обсяг заподіяних потерпілим моральних страждань раптовою смертю близької особи, довічну тривалість страждань для потерпілих, тяжкість завданої травми втратою близької особи, принципи розумності та справедливості, і визначив розмір морального відшкодування в сумі по 250000 грн. кожному потерпілому як компенсації за порушення установленого для них способу життя, із чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілих не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2020 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4