Справа № 487/7328/18
Провадження № 1-кп/487/119/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003281 та за № 0004263 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, українця, громадянина України, із середньою неповною освітою, ,не працює, навчається у Миколаївському вищому училищі фізичної культури, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимий,-
10.09.2020 року вироком Заводського районного суду м.Миколаєва за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 1 місяця арешту, із іспитовим строком на 1 рік,
у вчиненні злочину , передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Вознесенська Миколаївської області , українця , громадянина України, із середньою освітою, ,не працює, зареєстрований АДРЕСА_3 , місце проживання АДРЕСА_4 , раніше судимий,-
-27.09.2017 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст.185, ч.3 ст.185,ч.3 ст.186,ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання із іспитовим строком на 2 роки
-19.06.2018 року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.304, ч.1,ч.4 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання із іспитовим строком на 3 роки -
-13.12.2018 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 9 місяців позбавлення волі
-11.02.2019 року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі
у вчиненні злочину , передбаченого ч.2 ст.186, ч.1 ст. 304 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення: прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6
сторони захисту: обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5
законного представника неповнолітнього ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
В С Т А Н О В И В
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:
25.08.2018 року приблизно о 13 год.30 хв. ОСОБА_5 , а також неповнолітній ОСОБА_4 перебували у приміщенні кафе - кебаб, «Pizzburq bistro», яке розташоване на зупинці громадського транспорту «Лазурна» по вул. Лазурній біля багатоквартирного житлового будинку №29 по вул. Озерній в місті Миколаєві та скоїли кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, у зазначений день, час та місці ОСОБА_5 у приміщенні кафе достовірно знаючи,що ОСОБА_4 є неповнолітнім, запропонував йому прийняти участь у відкритому викраденні чужого майна (грабежі) мобільного телефону марки «NOMI 1 501 blask», який належить потерпілій ОСОБА_11 з приміщення зазначеного кафе , чим сформував у неповнолітнього ОСОБА_4 бажання вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.
Неповнолітній ОСОБА_4 , діючи умисно , за попередньою змовою спільно із ОСОБА_5 , знаходячись у зазначеному місці та зазначений час, доводячи свій злочинний намір до кінця, розподілили свої ролі так, що ОСОБА_5 почав відволікати потерпілу ОСОБА_11 розмовами та наміром придбання кави, а неповнолітній ОСОБА_4 , зайшовши за прилавок продавця та скориставшись відсутністю уваги потерпілої ОСОБА_11 , взяв зі столу мобільний телефон останньої, але його дії були помічені потерпілою. Продовжуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна , з метою остаточного доведення свого злочинного наміру до кінця неповнолітній ОСОБА_4 відштовхнув від прилавку потерпілу ОСОБА_11 , яка намагалася повернути свій мобільний телефон чорного кольору марки «NOMI 1 501 blask».
Вже після вчинення своїх злочинних дій , утримуючи при собі викрадене майно неповнолітній ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 зникли , розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями неповнолітній ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спричинили потерпілій ОСОБА_11 матеріальний збиток на суму 1200 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України та визнає винуватим ОСОБА_4 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України та визнає винуватим ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб. А також його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.304 КК України та визнає його винуватим у втягненні неповнолітньої особи у злочинну діяльність.
Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Обвинувачений ОСОБА_12 свою вину визнав повністю. А саме підтвердив факт викрадення ним разом із ОСОБА_5 мобільного телефону, що належав потерпілій ОСОБА_11 .
Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину не визнав. Вказав, що вказаних злочинів він не вчиняв.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що 25.08.2018 року приблизно о 13 год. він разом із раніше незнайомим йому ОСОБА_5 , з яким познайомився в цей же день в цьому ж кафе , а також із раніше знайомими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , перебували у приміщенні кафе - кебаб, «Pizzburq bistro», яке розташоване на зупинці громадського транспорту «Лазурна» по вул. Лазурній. За прилавком знаходилась потерпіла ОСОБА_11 , мобільний телефон якої знаходився на прилавку. ОСОБА_5 запропонував йому заробити гроші, викравши вищезазначений мобільний телефон, на що він погодився. ОСОБА_5 підійшов до прилавку та почав замовляти у ОСОБА_11 їжу та каву, таким чином відволікав її увагу, а він, ОСОБА_4 забрав мобільний телефон чорного кольору з прилавку. Потерпіла ОСОБА_11 побачила, що він забирає телефон і почала голосно кричати, щоб вони повернули мобільний телефон , але він відштовхнув її і разом із ОСОБА_5 втекли із приміщення бару в різні сторони. Через 15 хв. зустрілись у дворі будинку, поїхали на Центральний ринок, де раніше не знайомій жінці разом із ОСОБА_5 продали вищезазначений мобільний телефон марки «NOMI». Гроші забрав ОСОБА_5 , але в подальшому сказав, що загубив їх і тому не віддав їх ОСОБА_4 . В скоєному він щиро розкаявся.
Обвинувачений ОСОБА_5 суду показав, що 25.08.2018 року приблизно о 13 год. він разом із раніше незнайомим йому ОСОБА_4 ,з яким познайомився в цей же день в кафе , а також із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , перебували у приміщенні кафе кебаб , яке розташоване на зупинці громадського транспорту «Лазурна» по вул. Лазурній. За прилавком знаходилась потерпіла ОСОБА_11 . Він підійшов до стойки прилавку та почав замовляти у ОСОБА_11 спочатку їжу , а потім каву. Біля нього знаходився ОСОБА_4 . Він взяв каву та разом із Сечкіним вийшов на вулицю, перейшов через дорогу на інший бік, щоб купити цигарки. А потім побачив, як із бару вибіг ОСОБА_4 , потім вийшла потерпіла на вулицю та щось кричала.
Через 15 хв. він , ОСОБА_4 та інші хлопці зустрілись у дворі будинку і він побачив у ОСОБА_4 мобільний телефон. Але кому він належить він не запитував. Потім вони всі разом поїхали на Центральний ринок, щоб продати мобільний телефон, який був у ОСОБА_4 . На Центральному ринку він запропонував раніше не знайомій жінці придбати вищезазначений мобільний телефон. На її питання він сказав ,що мобільний телефон належить йому , бо хотів допомогти хлопцям. Гроші за мобільний телефон забрав ОСОБА_4 , але в подальшому сказав, що загубив їх. Вказаного злочину він не вчиняв. Як вчиняв злочин ОСОБА_4 він не бачив і що останній є неповнолітнім він не здогадувався.
Потерпіла ОСОБА_11 в судове зсідання не з`явилась. В заяві просила розглядати кримінальне провадження без її участі, цивільного позову до обвинувачених не заявляла.
Свідок ОСОБА_15 суду показала, що є приватним підприємцем і працює на Центральному ринку в м.Миколаєві. В серпні 2018року , коли вона перебувала на Центральному ринку до неї підійшли ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , раніше їй не знайомі та запропонували придбати в них мобільний телефон. На її запитання, ОСОБА_5 сказав , що цей мобільний телефон належить йому. Вона забрала в них мобільний телефон, а їм дала за нього 150 грн.
Через декілька днів приїхали працівники поліції, показали їй фотографії, і на одній із них вона впізнала ОСОБА_5 , як особу, яка продала їй мобільний телефон. А також вона впізнала на фотографії ОСОБА_4 , який також був поруч із ОСОБА_5 .
На підтвердження вини обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судом досліджено надані стороною обвинувачення наступні письмові докази:
Відповідно до протоколу від 25.08.2018 року слідчим СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області прийнято заяву від потерпілої ОСОБА_11 щодо вжиття заходів до невстановлених осіб, котрі 25.08.2018р. приблизно о 13год.30хв. відкрито викрали мобільний телефон марки «NOMI 1 501 blask», чорного кольору, вартістю 2800 грн.
На підставі заяви ОСОБА_11 від 25.08.2018р. , яка надала добровільну згоду на огляд кебаб по АДРЕСА_5 , 25.08.2018 року слідчим було проведено огляд місця події.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 25.08.2018 року із застосуванням фотозйомки ст. слідчим Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області оглянуто приміщення закладу кебаб, який розташований по вул.Лазурній в м.Миколаєві.
Відповідно до довідки, виданої приватним підприємцем ОСОБА_16 станом на 25.08.2018р. вартість мобільного телефону марки «NOMI 1 501 blask», становить 1200 грн.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.09.2018 року свідок ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_5 , як особу яка 25.08.2018 року знаходилась на вул. Сенній в м.Миколаєві біля її прилавку на території Центрального ринку , коли інша особа продавала їй мобільний телефон, а потім вони разом пішли.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.10.2018 року потерпіла ОСОБА_17 серед пред`явлених їй осіб за фотознімками впізнала ОСОБА_4 , як особу, котрий 25.08.2018року близько 13 год. 30 хв., знаходячись в приміщенні кафе за прилавком,відштовхнув її та викрав її мобільний телефон марки «NOMI 1 501» чорного кольору, а потім втік.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.09.2018 року свідок ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_4 , як особу яка 25.08.2018 року знаходячись на вул. Сенній в м.Миколаєві біля її прилавку на території Центрального ринку продав їй мобільний телефон за 150 грн. А інші три особи (хлопці) стояли поруч та чекали його.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.10.2018 року потерпіла ОСОБА_17 серед пред`явлених їй осіб за фотознімками впізнала ОСОБА_5 , як особу, котрий 25.08.2018року близько 13 год. 30 хв., знаходячись в приміщенні кафе замовляв у неї каву. А коли інший хлопець відштовхнув її та викрав її мобільний телефон , ОСОБА_5 втік разом із цим хлопцем із приміщення кафе.
Відповідно до постанови від 09.11.2018року матеріали досудових проваджень за № 0004263 та №0004401 об`єднано в одне провадження.
Крім зазначених доказів, стороною обвинувачення надано протокол проведення слідчого експерименту від 21.11.2018року із ОСОБА_4 , який досліджувався судом в ході судового розгляду. Суд вважає вищезазначений доказ недопустимим, оскільки ОСОБА_4 при його проведенні мав статус свідка, а вже в подальшому визнаний підозрюваним та обвинуваченим.
Відповідно до вимог п.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
При оцінці вищезазначених доказів суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їм злочинах, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України».
Суд критично розцінює суперечливу позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , який повністю заперечував факт вчинення цього злочину та вважає їх необґрунтованими , оскільки вони спростовуються вищевикладеними дослідженими в ході судового розгляду доказами , та розцінює їх як бажання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності.
Посилання сторони захисту на недопустимий доказ проведення досудового розслідування неуповноваженими особами суд вважає також необгрунтовними , оскільки КПК не вимагає, щоб кожне рішення, яке приймається у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи, викладалося у формі постанови. Частина 3 статті 110 КПК передбачає, що постанова виноситься слідчим або прокурором лише у випадках, передбачених цим Кодексом, або коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Аналіз положень КПК свідчить про те, що визначення слідчого чи прокурора не є тим випадком, для якого Кодекс вимагає винесення постанови. Цей висновок можна зробити зі співставлення двох пунктів частини 2 статті 39 КПК: в пункті 1, який стосується визначення слідчого, слідчих або старшого слідчої групи керівником органу досудового розслідування, постанова не згадується, у той час як пункт 2 для відсторонення слідчого від розслідування прямо вимагає вмотивованої постанови. Частина 1 статті 37 КПК не визначає, у якому вигляді має прийматися рішення про визначення процесуального керівника у розслідуванні.

Аналогічна позиція висловлена в Постанові Верховного суду від 3 березня 2020 року у справі № 569/6966/16, провадження № 51-4668 км 19).

При цьому Суд застосував правило casus omissus pro omisso habendus est (тобто, що не охоплено законом законом не охоплено) та зазначив, що він не вбачає підстав додавати до тексту закону не висловлену в ньому вимогу і вважає, що відсутність у відповідних положеннях, які прямо стосуються регулювання цього питання, згадки про необхідність постанови, означає необов`язковість такої постанови для визначення конкретного слідчого або прокурора, яким доручається виконання відповідних повноважень у певній справі.

Суд також зазначив, що відповідно до частини 5 статті 110 КПК обов`язковими елементами постанови слідчого або прокурора є мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. У випадку визначення конкретного слідчого та/або прокурора для проведення розслідування рішення приймається, виходячи здебільшого з організаційних міркувань. Ці міркування не можуть бути обґрунтовані вимогами КПК, але в певних випадках їх розголошення може бути шкідливим як для розслідування, так і для функціонування відповідного органу.

Вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання , з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому суд враховує позицію ЄСПЛ , викладеній у справі «Езех і Конноре проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року, що кримінальне покарання переслідує ,як прийнято вважати, подвійну мету - покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 ,які передбачені ст.66 КПК України суд враховує визнання вини обвинуваченим та те, що він щиро розкаявся, характеризується позитивно, навчається.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, що передбачені ст.67 КПК України судом не встановлено.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує положення ст.65 КК України щодо загальних підстав призначення покарання , межі санкції статті 186 ч.2 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до положення ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину. Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та в Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває, вчинив злочин ,будучи неповнолітнім.
Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про те, що необхідною та достатньою мірою виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути покарання із застосуванням положення ст.ст.75,76 КК України.
Крім того, приймаючи до уваги, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнається винуватим у даному кримінальному провадженні, був скоєний до постановлення вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.09.2020року,суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 ,які передбачені ст.66 КПК України то обставин,що обтяжують покарання обвинуваченого, що передбачені ст.67 КПК України судом не встановлено.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує положення ст.65 КК України щодо загальних підстав призначення покарання , межі санкції статті 186 ч.2 КК України та ч.1 ст.304 КК України, ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, відповідно до положення ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів. Також суд враховує особу обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджувався, вчиняв злочини в період іспитового строку , раніше він судимий, на обліку у лікарів психіатра та в Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває.
Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про те, що необхідною та достатньою мірою виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 та ч.1 ст.304 КК України.
Крім того, приймаючи до уваги, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнається винуватим у даному кримінальному провадженні, був скоєний до постановлення вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.02.2019 року,суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України.
Цивільний позов потерпілою не заявлявся.
Керуючись ст.ст.373-376 КПК України,суд
У Х В А Л И В
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання за вказаною статтею у вигляді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів, за вказаним вироком та за вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 10.09.2020року , яким ОСОБА_4 був засуджений до покарання у вигляді 1 місяця арешту шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання - 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 та ст.104 КК України ОСОБА_4 від призначеного покарання звільнити строком на 1 рік 6 місяців, зобов`язавши його періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання , роботи, не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 по вказаному кримінальному провадженню не обирався.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та ч.1 ст.304 КК України та призначити йому
-за ч.2 ст.186 КК України - 4 роки позбавлення волі,
-за ч.1 ст.304 КК України 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів, за вказаним вироком та за вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 11.02.2019 року , яким ОСОБА_5 був засуджений до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, шляхом часткового складання покарання остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту набрання вироку законної сили, зарахувавши в строк відбуття покарання ОСОБА_5 термін його перебування під вартою в період з 27.09.2017року по 19.06.2018р, та з 08.11.2018 року по день набрання цього вироку законної сили.
До набрання вироку законної сили ОСОБА_5 міру запобіжного заходу залишити попередньо обраною - тримання під вартою.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва на протязі 30 днів з дня його проголошення, а засудженими в той же строк із дня вручення їм копії вироку.
Копію вироку негайно вручити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та прокурору.
Головуючий суддя ОСОБА_1