Провадження №: 1-кп/752/424/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2021 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

провівши у відкритому судовому засіданні судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007772, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України,

з участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ;

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представників потерпілої, адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 20.07.2016 року приблизно о 18.00 год., керуючи технічно справним автомобілем «Нісан Тііда», н.з. НОМЕР_1 , рухався по сухому, чистому, асфальтобетонному дорожньому покритті, лівої смуги руху, проїзної частини вул. Тарасівська в м. Києві.

В районі регульованого перехрестя з вул. Саксаганського, ОСОБА_6 допустив порушення вимог п.п. 2.3 б); 16.2 ПДР України, проявив неуважність, неправильно зреагувала на зміну дорожньої обстановки, повертаючи ліворуч та виїхавши на регульований пішохідний перехід, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_8 , яка на зелений сигнал пішохідного світлофора, перетинала проїзну частину вулиці Саксаганського з права наліво відносно його напрямку руху, вчинив на неї наїзд, в результаті якого вона отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог 2.3 б); 16.2 ПДР України, знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.

Тобто, ОСОБА_6 визнається винним за ч.1 ст. 286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_6 винним себе не визнав. Пояснив, що 20.07.2016 року, керуючи автомобілем «Нісан Тііда» та перебуваючи в лівій смузі руху, зупинився на перехресті вулиць Тарасівська та Саксаганського в м. Києві. Був щільний потік транспорту. Зелена стрілка дозволяла повернути, але вул. Саксаганського була заповнена транспортом, тому очікував зеленого світлофора. В правій смузі стояв самоскид. Коли загорівся зелений сигнал світлофора для автомобілів, які перебували на вул. Тарасівська, почав рух, але дуже повільно, оскільки було багато автомобілів, виїхав на перехрестя, самоскид теж почав рух повертаючи ліворуч. Потім самоскид зупинився та перекрив огляд, дорожня розмітка була стерта, лише залишки, а тому було важко зрозуміти де пішохідний перехід. В цей час пішоходи почали рух, він, під`їхавши до самоскида, почав їх пропускати. Побачив, як потерпіла, яка йшла з лівого боку, різко повернула до його автомобіля, оперлася на капот, змахнула сумкою і присіла. Він вийшов, запитав, що сталося. Жінка просила викликати швидку допомогу, що і зробив, потім викликав поліцію. Потерпілу забрала швидка. Відвідував її в лікарні. Лікар сказав, що її оглядав і вона пішла додому.

Щодо контакту потерпілої і його автомобіля, то відмічає, що бачив удар сумкою по капоті, потім вона присіла.

Щодо показань свідка ОСОБА_11 відмічає, що показання цього свідка є неправдивими. Наскільки йому стало відомо, цей свідок знайомий з потерпілою, оскільки він з нею разом торгував.

Цивільний позов не визнає.

Незважаючи на позицією обвинуваченого, щодо невизнання вини, його винність у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення, які були безпосередньо досліджені судом, і які суд визнає належними, допустимими та в сукупності достатніми для визнання особи винуватою поза розумним сумнівом.

Так, потерпіла ОСОБА_8 в своїх показаннях зазначила, що 20.07.2016 року поверталася додому. Підійшла до перехрестя на вул. Саксаганського і коли загорівся зелений сигнал світлофора пішла по пішохідному переходу разом з іншими пішоходами. Коли дійшла по пішохідному переході майже до середини вулиці, боковим зором помітила, що щось насувається і відбувся удар в праву ногу. Впала, втратила на якийсь час свідомість, був шоковий стан. Коли викликали швидку допомогу, підійшов водій. В швидкій щось кололи в руку, що писав лікар, її не відомо. Відчувала біль в коліні та хребті, хоча до цієї події такого не було. В лікарні сказали зробити МРТ і КТ, але оскільки не було коштів, то її забрали додому. 21.07.2016 року оглядалася лікарем, який пропонував лягати на стаціонар, що і зробила 27 числа, оскільки покращення не було, постійні болі, температура. Уже в лікарні виявили перелам ребер та інші пошкодження, хоча до ДТП проблем з здоров`ям не було. Водій приходив в лікарню, казав, що вона сама кинулася під його автомобіль та дав 2 тисячі гривень на лікування. Також певну суму виплат отримала від страхової компанії.

По суті, в підтвердження показань потерпілої щодо обставин ДТП, дав свідчення свідок ОСОБА_11 . Він в своїх показаннях відмітив, що в один з днів, був очевидцем того, як потерпіла, на зелений сигнал світлофора переходила пішохідний перехід, і її збив автомобіль який повертав ліворуч з вулиці Тарасівська. Потерпіла впала, кричала. Водій, який її збив, зупинився, але вийшов і підійшов до потерпілої, коли прибула швидка допомога. На запитання захисника свідок повідомив, що потерпіла не втрачала свідомість, а кричала. Видимість була добра. Як і куди відбувся удар не бачив, бачив лише як потерпіла лежала.

Незважаючи на позицію захисту, показання зазначеного свідка суд враховує та бере до уваги, як такі що узгоджуються з іншими доказами, підстав ставити під сумнів показання зазначеного свідка, у суду немає, а достатніх та переконливих доказів, які би викликали такі сумніви, захистом не надано.

Та обставина, що потерпіла в результаті ДТП отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, відображено у висновку експерта

№ 1812/е, де зазначено, що аналіз наданої медичної документації дає підстави зробити висновки: під час первинного відомого звернення ОСОБА_8 за медичною допомогою 20.07.2016 року о 18 год. 06 хв. у неї були виявлені такі тілесні ушкодження:
а) закрита травма хребта: компресійні переломи тіл 10 грудного, 6, 7
шийних хребців;
б) закрита травма правого колінного суглобу: розрив заднього рогу
медіального меніску, крововиливи у м`які тканини з боку передньої поверхні
колінного суглобу.
Характер та морфологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вказані тілесні
ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, у строк, вказаний у
описовій частині постанови, тобто, 20.07.2016, внаслідок автомобільної
травми-зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом, який у момент
первинного контакту перебував у вертикальному або наближеному до нього
положенні та був повернутий правою передньо-бічною поверхнею тіла до
автомобіля.
Дані томографії вказують на наявність переломів тіл 10 грудного та 6, 7
шийних хребців, також, порушення зв`язкового апарату правого колінного
суглобу. У звичайному клінічному перебігу, у випадках таких переломів,
відновлення як анатомічної цілісності вказаних кісток (хребців) та зв`язкового апарату колінного суглобу так і порушеної функції хребта та правого колінного суглобу потребує строк понад 21 добу (звичайні строки відновлення анатомічної цілісності у випадках таких переломів та порушення цілісності зв`язкового апарату складають щонайменш 10-12 тижнів), який власно і визначає тривалість розладу здоров`я, як ведучий судово-медичний критерій визначення ступеню тяжкості. Тому, є підстави стверджувати, що кожне з виявлених тілесних ушкоджень, відноситься до тілесного ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню, що спричинило тривалий розлад здоров`я, відповідно п. п. 4.6. та 2.2.1./в Правил.
Діагнози, які були встановлені ОСОБА_12 під час вищевказаного
стаціонарного та амбулаторного лікування - остеохондроз грудного,
поперекового відділів хребт; артроз правого колінного суглобу; хронічний
пієлонефрит; вегето-судинна дистонія; церебрастенічний синдром
віддзеркалюють клінічні прояви соматичних захворювань, кожне з яких не підлягає окремій судово-медичній оцінці.
Експерт ОСОБА_13 , який надав вищезазначений висновок, та який, за клопотанням захисту, був допитаний в ході судового розгляду, відмітив, що висновок зроблений за результатами ретельного аналізу медичної документації. Зазначений висновок повністю підтверджує.
Більше того, як видно з змісту постанови слідчого, оскільки під час огляду місця події та огляду транспортного засобу, а саме автомобіля «Нісан Тііда», н.з. НОМЕР_1 , не було виявлено механічних пошкоджень, було призначено комісійну судово-медичну експертизу, та для її проведення в розпорядження експертів було надано матеріали кримінального провадження та взуття ОСОБА_8 в якому вона була взута в момент ДТП.
Згідно дослідженого судом висновку судово-медичної (комісійної) експертизи № 46-2017/о: дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_8 , 1961 р.н. свідчать про те, що 20.07.2016 року під огляду останньої лікарями (швидкої медичної допомоги, лікарні №17) та в подальшому в період 20-27.07.2016 року( при огляді лікарями поліклініки) був встановлений діагноз «забій м`яких тканин /поперекового відділу хребта». Відсутність опису стану м`яких тканин спини, в т.ч. поперекової ділянки, з урахуванням наявних об`єктивних даних інструментального обстеження (магнітно-резонансна томографія, від 03.08.2016 року), не дозволяє судово-медичним шляхом верифікувати даний діагноз у тілесне ушкодження та оцінити його за ступенем тяжкості.
03.08.2016 року ОСОБА_14 було проведене інструментальне обстеження магнітно-резонансна томографія, об`єктивні дані якого свідчать про:
наявність в правому колінному суглобі дегенеративних змін в задньому й передньому рогах латерального меніску ІІ-ІІІ ступеню, та в задньому рогу медіального меніску III ступеню з розривом, при цьому цілісність зв`язок колінного суглобу збережена, - все це дозволяє вважати про не травматичне походження вище вказаних змін менісків;
наявність (на тлі розповсюдженого остеохондрозу хребта) компресійних переломів, які консолідуються, тіл 1-ого, 2-ого та 10-ого грудних хребців.
Характер даних переломів (компресійні зі зниженням висоти передніх відділів тіл), їх MPT-морфологічна картина, в т.ч. збереження незначного набряку кісткового мозку, дозволяє визначити приблизний їх термін утворення - в межах 10 днів - 2 місяця до 03.08.2016 року за механізмом навантаження по вісі хребта зі згинанням останнього (що можливо при падінні, в т.ч. самовільного; на площину з контактуванням сідничними ділянками).
Кожне з даних тілесних ушкоджень, як таке, що спричиняє тривалий розлад здоров`я, відноситься до тілесного ушкодження СЕРЕДНЬОЇ тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Що стосується можливості утворення зазначених тілесних ушкоджень 20.07.2016 року внаслідок такого виду транспортної травми як «зіткнення легкового автомобіля, який рухався, з пішоходом, то, враховуючи і дані судово-медичного дослідження лише взуття ОСОБА_14 (яке було об`єктом дослідження при проведенні даної експертизи), це не виключається: внаслідок дотичного контакту виступаючих частин автомобіля «Ніссан Тіда», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався з малою швидкістю (що і зумовило не виникнення інших тілесних ушкоджень), з тілом ОСОБА_14 та подальшого падіння потерпілої на дорожнє покриття з контактуванням сідничними (що факультативно підтверджується даними огляду лікарем швидкої допомоги - біль при пальпації м`язів сідничної ділянки) ділянками, при цьому, враховуючи визначений нами механізм утворення тілесних ушкоджень, в момент первинного контакту пішохід знаходився у вертикальному (або близькому до нього) положенні, міг бути звернутий будь-якою поверхнею тіла до транспортного засобу (окрім задньої), а визначити стан пішохода (статичний або динамічний) по наявним даним, в т.ч. відсутність всього одягу, - не можливо.
Про те, що причиною ДТП стало порушення обвинуваченим ПДР України, зазначено у висновку експерта № 12-1/2609, згідно якого:
1.В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Нісан Тііда», н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був керуватися вимогами пункту 16.2 ПДР України.
2.В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Нісан Тііда», н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 16.2 ПДР України.
3.В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Нісан Тііда», н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом виконання вимог пункту 16.2 ПДР України.
4. Причиною виникнення даної ДТП, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Нісан Тііда», н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 вимогам пункту 16.2 ПДР України.
Крім показань потерпілої, свідка, висновків експертиз, які в сукупності узгоджуються між собою, додатково винність обвинуваченого підтверджується:
протоколами огляду місяця ДТП, схемою та фото таблицями в додаток;

протоколом огляду місця події;

протоколами проведення слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_8 , в яких відмічено, що потерпіла розповіла та на місці показала, про обставини наїзду на неї автомобіля і отримання в зв`язку з цим, тілесного ушкодження, які доповнені схемою та фото таблицями;

протоколом тимчасового доступу до речей і документів.

Підсумовуючи результати судового розгляду, аналізуючи безпосередньо досліджені докази в сукупності, суд прийшов до висновку, про доведеність винності обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України поза розумний сумнівом.

Суд не може погодитися з позицією захисту, з приводу наявності підстав для виправдання обвинуваченого в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, оскільки винність обвинуваченого підтверджена доказами, наданими стороною обвинувачення, зокрема детальними, ґрунтовними та послідовними показаннями потерпілої, щодо обставини ДТП, які повністю були підтверджені даними під присягою показаннями свідка ОСОБА_11 , та такими, що повністю узгоджуються з показаннями потерпілої та свідка висновками проаналізованих вище експертиз, які не виключають отримання потерпілою описаних тілесних ушкоджень які відносяться до середньої тяжкості, внаслідок дотичного контакту виступаючих частин автомобіля «Ніссан Тіда», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався з малою швидкістю (що і зумовило не виникнення інших тілесних ушкоджень), з тілом ОСОБА_14 та подальшого падіння потерпілої на дорожнє покриття з контактуванням сідничними ділянками.
Більше того, суд вважає за необхідне відмітити, що захисник, відмічаючи необхідність виправдання обвинуваченого з підстав недоведеності вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, по суті підтверджує та визнає факт наявності кримінального правопорушення.
Що стосується показань обвинуваченого, з приводу того, що він наїзду на потерпілу не вчиняв, а вона намагається маніпулювати доказами та займається їх підтасовкою, то вони спростовуються показаннями потерпілої, свідка, висновками експертиз.
Підсумовуючи результати судового розгляду та аналізуючи вищезазначені докази в сукупності, суд вважає, що стороною обвинувачення в розпорядження суду надано достатньо допустимих та переконливих доказів, які підтверджують обставини того, що ОСОБА_6 порушив ПДР України, вчинив наїзд на потерпілу ОСОБА_8 , в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
При призначенні покарання, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено.
Зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення, позицію обвинувачення, потерпілої та її представників, висловлені в ході судових дебатів, особу винного, який раніше не судимий, виключно позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітніх дітей, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Враховуючи, що згідно вимог ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, зважаючи також на вимоги ст. 5 КК України, штраф обвинуваченому визначити в розмірі санкції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення.
Водночас, в ходів судового розгляду кримінального провадження, встановлено обставини, які свідчать про необхідність звільнення обвинуваченого від покарання.
Так, згідно ч.5 ст. 74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Як встановлено в ході судового розгляду, обвинувачений 20.07.2016 року вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 286 КК України, у вчиненні якого суд визнає його винним. На час його вчинення, зазначене кримінальне правопорушення, згідно ст. 12 КК України, класифікувалося як злочин невеликої тяжкості, за який передбачено найбільш суворе покарання у виді обмеження волі на строк до 3 років.
Згідно ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло: п.2) три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Оскільки суд визнає винним обвинуваченого у вчиненні злочину невеликої тяжкості (класифікація на момент вчинення), і з моменту його вчинення пройшли строки давності, суд вважає за необхідне, керуючись ст.ст.4,5, 12, 49, 74 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі, який був визначений в санкції статті на час його вчинення, з позбавленням права керувати транспортними засобами, звільнити обвинуваченого від покарання.
Слід також відмітити, що на даний час кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 286 КК України, у вчиненні якого суд визнає винним ОСОБА_6 , згідно ст.12 КК України ( в редакції з 01.07.2020 року) класифікується як нетяжкий злочин, і відповідно до вимог ст. 49 КК України, передбачено можливість звільнення особи, якщо з дня його вчинення також минуло три роки.
В ході судового розгляду, шляхом вивчення позовної заяви та доказів в її обґрунтування, було встановлено, що в результаті ДТП потерпілій було завдано матеріальну шкоду, розмір якої підтверджено наданими доказами в її обґрунтування та моральну шкоду.
А тому, цивільний позов потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди, задовольнити та стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 , 57528 грн. 85 коп. матеріальної шкоди.

Що стосується необхідності відшкодування моральної шкоди, то суд відмічає, що потерпіла в позовній заяві зазначає, що їй була завдана не лише матеріальна шкода, але і моральна шкода, оскільки в результаті дорожньо - транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження, зазнала стрес, втратила сон та спокій, на тривалий час втратила працездатність, не могла належним чином приділити увагу вихованню дитини, а тому, виходячи з характеру скоєного злочину, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення її здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, просить стягнути з ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 800 000 (вісімсот тисяч) гривень.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „ Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди , під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
В даному випадку, судом встановлено факт завдання ОСОБА_8 моральної шкоди внаслідок ДТП, оскільки вона отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, перенесла стрес, певні хвилювання, фізичний біль, тощо.
При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, з врахуванням отримання певних витрат з страхової компанії та певної суми від обвинуваченого, про що підтвердила сама потерпіла, суд вважає доведеним розмір моральної шкоди в сумі 100000 (сто тисяч) гривень,який, як вважає суд, є співмірним із завданими збитками і відповідає принципу справедливості та розумності.
В іншій частині вимоги ОСОБА_8 , про відшкодування моральної шкоди, не підлягають задоволенню в зв`язку з їх необґрунтованістю і недоведеністю.
Що стосується клопотання представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 про компенсацію процесуальних витрат, то суд прийшов до висновку що таке клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, в своєму клопотанні адвокат просить стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 60 тисяч гривень, як витрати на послуги адвоката. В обґрунтування понесених витрат, в додаток до клопотання, надано договір про надання правової допомоги та два акти наданих послуг. Однак, вивченням вищезазначених документів було встановлено, що згідно договору від 05.11.2016 року гонорар оплачується протягом 10 днів з дня набрання законної сили прийнятим остаточним рішенням у справі, в той же час, на момент звернення з клопотанням, остаточного рішення у провадженні не було і в розпорядження суду не надано достатніх та переконливих доказів того, що потерпіла таку суму витрат на надання правової допомоги реально понесла, а з наданих в розпорядження суду актів категоричний висновок про понесення витрат також не можливо зробити, оскільки в них зазначено, що потерпіла підтвердила факт належного отримання послуг та відсутність претензій до наданих послуг, а не проведення оплат. Більше того, приймаючи рішення про відмову в задоволенні зазначеного клопотання представника потерпілої, суд також зважає на доводи захисника з цього приводу, висловлені ним в судових дебатах, який відмітив, з посиланням на рішення Верховного Суду та практику Європейського суду, про відсутність достатніх та переконливих доказів, що витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
На підставі ст. 124 КПК України, стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч пятсот) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст.ст. 49, 74 КК України, ОСОБА_6 від призначеного покарання звільнити у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди, задовольнити та стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 57528 грн. (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот двадцять вісім) грн. 85 коп. матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 100 000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди.

Відмовити в задоволенні клопотання представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , про компенсацію процесуальних витрат.
На підставі ст. 124 КПК України, стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати в сумах:
8580,30 грн. висновок експерта № 46-2017/о;

1186,44 грн. висновок експерта № 12-1/2609,

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1