Справа № 161/6334/21
Провадження № 1-кс/161/2874/21
У Х В А Л А
про відмову в накладенні арешту на майно

м. Луцьк 15 квітня 2021 року
Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

за участю старшого слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

володільця майна ОСОБА_5 ,

представника володільця майна адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором у кримінальному проваджені прокурором відділу Волинської обласної прокураури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000102 від 06.08.2020 на вилучені під час обшуку в квартирі АДРЕСА_1 , мобільні телефони: мобільний телефон марки «Fly», імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Samsung», імеі 1: НОМЕР_4 , імеі 2: НОМЕР_5 , без сім карти; мобільний телефон марки «Iphone 10», імеі 1: НОМЕР_6 , імеі 2: НОМЕР_7 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_8 .

Своє клопотання мотивує тим, що СУ ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 06.08.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240-1 КК України, крім того, зважаючи на те, що наявна необхідність у призначенні в даному кримінальному провадженні ряду експертиз, та те, що вилучені речі підпадають під критерії зазначені в диспозиції ст.ст. 98, 170 КПК України тому виникла необхідність у накладені арешту на перелічені вищевказані речі, тому старший слідчий звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, заслухавши думку старшого слідчого та прокурора, кожного зокрема, які клопотання підтримали та просили його задовольнити, пояснення власника майна та її представника, кожного зокрема, які просили відмовити у його задоволенні, в зв`язку з безпідставністю, приходжу до висновку, що у клопотанні про арешт майна слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч.2 цієї ж статті арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами, згідно з ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Встановлено, що постановою слідчого від 01.04.2021 мобільні телефони, визнано речовими доказами, однак вказана постанова є формальною, не містить чітких посилань та критеріїв, визначених ст.98 КПК України. У постанові не вказано, що конкретно із вилученого майна є предметом вчинення кримінального правопорушення.

Так, ні з зазначеної постанови, ні з матеріалів клопотання, ні з пояснень прокурора та старшого слідчого безпосередньо в судовому засіданні не встановлено відомостей, які вказують про те, що вказані у постанові старшого слідчого речі мають значення речових доказів в даному провадженні, тобто, що вони зберегли на собі сліди протиправної діяльності є засобами або знаряддями його вчинення або ж у них містяться відомості, які потребують дослідження в ході досудового розслідування.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Згідно ст.ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Всупереч вимогам ст.170, 173 КПК України, звертаючись з клопотанням слідчим не вказано, яким чином буде досягнута мета накладення арешту, як це визначено ч.2 ст.170 КПК України, а обмежився лише формальним посиланням на доведення підстав, передбачених ст.170 КПК України.
Зважаючи, що старшим слідчим та прокурором в клопотанні та в судовому засіданні не доведено наявності підстав для накладення арешту на майно, окрім винесення формальної постанови про визнання вилученого майна речовими доказами, як і не доведено, чи мають мобільні телефони, значення для кримінального провадження, також старшим слідчим не представлено жодних доказів, що вилучене майно здобуте злочинним шляхом. Також не доведено, що майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які могли б бути використані як доказ арешту, чи обставин, що встановлені під час кримінального провадження по кримінальному провадженні №0000102 від 06.08.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240-1 КК України, окрім того, як вбачається із витягу кримінальне провадження в межах даного провадження, жодній особі не повідомлено про підозру, відомості внесені не конкретні, що викликає у суду розумний сумнів щодо доцільності накладення арешту та виконання завдань кримінального провадження, в зв`язку з чим в задоволенні клопотання про арешт майна слід відмовити.
Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна, згідно ч.3 ст.173 КПК України, тягне за собою негайне повернення особі вилученого майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.170-173 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.

Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна, згідно ч.3 ст.173 КПК України, тягне за собою негайне повернення особі вилученого майна.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1