Справа № 338/482/18
Провадження № 11-кп/4808/226/21
Категорія ст. 78 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,., ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5

розглядаючи у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27.04.2021 року про відмову в задоволенні подання начальника Богородчанського районного сектора філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області про звільнення ОСОБА_6 , засудженого вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31.10.2018 року за ч. 2 ст. 296 КК України, від призначеного покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку, -

з участю: прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИНА:

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду, ухвалити нову, якою задовольнити подання органу пробації. Вважає, що ухвалу суду постановлено із порушенням норм процесуального права, оскільки суддя формально підійшов до розгляду справи. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не мав права розглядати питання, які виходять за межі судового розгляду та не є предметом розгляду вказаного провадження, зокрема щодо встановлення його винуватості у вчиненні іншого правопорушення, за умови відсутності такого вироку, що набув чинності. Апелянт вважає, що питання щодо вчинення або невчинення особою злочину, може бути підтверджено виключно вироком суду, який вступив в законну силу.

Відмову в задоволенні подання, суд першої інстанції мотивував тим, що існує нове кримінальне провадження №0000348 щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України в період іспитового строку за вироком суду від 31.10.2018 року, яке на даний час не розглянуто, що унеможливило дійти висновку про виконання ОСОБА_6 умов звільнення його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, а тому відсутні підстави, передбачені ч. 1 ст. 78 КК України, для такого звільнення, навіть за умови закінчення 31.10.2020 року іспитового строку.
Під час апеляційного розгляду:

- засуджений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, вважали, що є всі підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання;

- прокурор не підтримав доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, з наступних підстав.

З наданих суду матеріалів вбачається, що вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31.10.2018 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України до 2-х років позбавлення волі з іспитовим строком терміном на 2 роки та покладанням відповідних обов`язків, відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України (а.п. особової справи 2-3).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

Згідно з ч. 1 ст. 164 КВК України, Уповноважений орган з питань пробації: веде облік засуджених протягом іспитового строку; роз`яснює засудженим порядок виконання обов`язків, покладених на них судом; здійснює нагляд за засудженими; вживає заходів з припинення порушень судових рішень; організовує першочергові заходи з виявлення засуджених, місцезнаходження яких невідоме; звертається до відповідних правоохоронних органів щодо розшуку засуджених, місцезнаходження яких невідоме; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом та Законом України «Про пробацію».

Згідно із ч. 2 ст. 165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Як вбачається з подання органу пробації, ОСОБА_9 виконав покладені на нього обв`язки та заходи для вирішення кримінальних потреб та досягнення позитивних змін, що були передбачені індивідуальним планом роботи з засудженим, скарг або заяв на останнього від сусідів чи інших громадян не надходило, та протягом іспитового строку останній до адміністративної відповідальності не притягувався, й оскільки термін іспитового строку закінчився, то засудженого можливо звільнити від відбування призначеного покарання (а.п. 2-4).

У відповідності до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

В той же час, суд зобов`язаний направити засудженого для відбування покарання, призначеного за вироком, якщо під час іспитового строку згідно з ч. 2 ст. 78 КК України останнім не виконано хоча б одну із двох умов: 1) невиконання покладених на нього обов`язків, визначених у ст. 76 КК України, або 2) систематичного вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Інших випадків, діючим законодавством не передбачено.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність обвинувального акту, яким ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні в період іспитового строку кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, як на підставу відмови в задоволенні подання органу пробації, є передчасним, оскільки не узгоджується із презумпцією невинуватості та стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Так, відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою колегії суддів Івано-Франківського апеляційного суду від 24.03.2021 року було скасовано попередню ухвалу Богородчанського районного суду від 01.07.2021 року, якою вже відмовлялось у задоволенні подання центру пробації щодо звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку щодо ОСОБА_6 .
За результатами попереднього апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку про допущення судом першої інстанції під час судового розгляду істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки відмова суду у задоволенні подання представника органу з питань пробації щодо звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом визначеного судом іспитового строку виключно з мотивів про повідомлення цій особі про підозру у вчиненні іншого - нового злочину і направлення обвинувального акту до суду, є такою, що не ґрунтується на вказаних вимогах закону, порушує принцип презумції невинуватості та може трактуватися як передчасне висловлювання судом думки щодо винуватості особи у скоєному (а.п. 63-65).
Незважаючи на те, що висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення судом апеляційної інстанції, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді, суд першої інстанції знехтував вказаними приписами закону, й при новому розгляді справи дійшов аналогічного висновку про те, що в провадженні Богородчанського районного суду Івано-Франківської області перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , згідно якого, останнім вчинив нові кримінальні правопорушення в період іспитового строку, що унеможливлює його звільненню.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації»), у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації», повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21.06.2007 року перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи.
Колегія суддів вважає, що недотримання судом першої інстанції засад та процедури судового розгляду, відсутність належного обґрунтування прийнятого ним рішення, є порушенням права ОСОБА_6 на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» «Завдання суду» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі ст. 7 цього Закону «Право на справедливий суд» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Враховуючи те, що суд першої інстанції виходив лише з обвинувачення, встановленого досудовим розслідуванням, а не з встановлення фактичних обставин вироком суду, який би набув чинності на час звернення органу пробації із поданням про звільнення, на переконання колегії суддів, є порушенням презумпції невинуватості.
З наданим суду матеріалів вбачається, що засуджений ОСОБА_6 за період іспитового строку покладені на нього судом обов`язки виконав, за місцем проживання характеризується позитивно, а факт наявності обвинувального акту, не свідчить про доведеність його винуватості у вчиненні нового злочину в період іспитового строку, саме внаслідок відсутності вироку суду, що набув законної сили.
Статтею 370 КПК України встановлено вимоги до судового рішення, яке повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Таким чином колегії суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не навів переконливих мотивів та відповідного законодавчого обґрунтування тому факту, що визнав існуюче обвинувачення, яке перебуває на розгляді в суді першої інстанції, тотожнім факту вчинення особою злочину в період іспитового строку.
Статтею 8 КПК України закріплено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
За приписами ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
На переконання колегії суддів, наведені порушення, за своєю суттю, відповідно до ч. 1 ст.415 КПК України, дають підстави суду апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27.04.2021 року про відмову в задоволенні подання начальника Богородчанського районного сектора філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області про звільнення ОСОБА_6 , засудженого вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31.10.2018 року за ч. 2 ст. 296 КК України, від призначеного покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку, - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4