Справа № 132/4367/19
Ухвала
Іменем України
12.05.2021 м.Калинівка

Слідчий суддя Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 про арешт майна, по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000466 від 03.10.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, погоджене прокурором Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
11.05.2021 року до Калинівського районного суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 про арешт автомобіля марки «OPEL Vivaro», сірого кольору, 2008 року випуску, об`ємом двигуна 1995 см?, номером кузова № НОМЕР_1 та номером двигуна № НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , жительці АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування транспортним засобом і передати його для зберігання на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів відділення поліції №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області.

Клопотання мотивовано тим, що 03.10.2019 р. до чергової частини Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , про те, що в серпні 2016 року, ОСОБА_6 , зловживаючи довірою, під приводом купівлі в майбутньому, заволодів його автомобілем марки «OPEL Vivaro» д.н.з. НОМЕР_3 , чим заподіяв матеріального збитку на загальну суму близько 8000 доларів США.

В даному випадку вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Згідно із інформацією наданою ТСЦ №0543 РСЦ МВС у Вінницькій області №31/2/0543-211 від 06.05.2020 р., встановлено, що транспортний засіб марки «OPEL Vivaro» д.н.з. НОМЕР_3 , з 31.03.2015 був зареєстрований за ОСОБА_5 . В подальшому вказаний транспортний засіб було перереєстровано на ОСОБА_7 , дата набуття права власності 10.08.2018 р. по 16.08.2019 р. Після чого 16.08.2019 автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_8 . Однак, про перереєстрацію даного транспортного засобу ОСОБА_5 , як законного власника ніхто не повідомляв, та підтверджуючої документації не надавав, що свідчить про шахрайські дії з боку ОСОБА_6 . В подальшому 02.07.2020 здійснено тимчасовий доступ до інформації про операції проведені із автомобілем марки «OPEL Vivaro» д.н.з. НОМЕР_3 в період з 01.01.2014 р. по 02.07.2020 р. в результаті чого отримано копії документів про перереєстрацію вказаного транспортного засобу, серед яких договір комісії №5972/18/001313 від 07.08.2018, однією із сторін якого, як комітент виступає ОСОБА_5 , який в ході проведення огляду вказаного документу заявив, що підпис у вказаному договорі поставлений не ним. Окрім того, для детального опрацювання документів наявних в матеріалах справи про операції проведені із вказаним автомобілем отримано ухвалу Калинівського районного суду у Вінницькій області про надання дозволу на здійснення тимчасового доступу до оригіналів усіх документів зазначених у вказаній справі. В подальшому, отримано тимчасовий доступ до оригіналів матеріалів справи про операції проведені з автомобілем «OPEL Vivaro», сірого кольору, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , серед яких договір комісії №5972/18/001313 від 07.08.2018. 11.03.2021 в ОСОБА_5 відібрано 6 листів формату А4 із експериментальними зразками підпису в повільному, середньому та швидкому темпі та копії документів із вільними зразками підпису ОСОБА_5 на 10 аркушах, які разом із оригіналом договору комісії №5972/18/001313 від 07.08.2018 на 1 аркуші поміщені до паперового конверту та направлено для проведення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського НДІСЕ з метою перевірки показів даних потерпілим. Крім цього, згідно інформації наданої Регіональним сервісним ГСЦ МВС в Хмельницькій області транспортний засіб марки «OPEL Vivaro» д.н.з. НОМЕР_3 перереєстровано на ОСОБА_4 , жительку АДРЕСА_1 . 28.04.2021 отримано висновок судово-почеркознавчої експертизи №1807/1808/21-21 від 15.04.2021, згідно із яким підпис від імені ОСОБА_5 у договорі комісії №5972/18/001313 від 07.08.2018 в графі «Комітент» - виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою, що свідчить про підробку підпису останнього в договорі комісії, яким нібито від імені потерпілого було уповноважено ПП «Джекспот 777» в особі ОСОБА_9 реалізувати його транспортний засіб, а саме автомобіль марки «OPEL Vivaro», сірого кольору, 2008 року випуску, об`ємом двигуна 1995 см?, VIN № НОМЕР_1 , номером кузова № НОМЕР_1 та номером двигуна № НОМЕР_2 , який є об`єктом кримінально протиправних дій та визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що вказаний транспортний засіб марки «OPEL Vivaro» д.н.з. НОМЕР_3 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , у разі повідомлення про розгляд клопотання про арешт майна, може бути будь-яким чином реалізований, тому з метою забезпечення арешту майна, виникла необхідність у розгляді клопотання без участі власника майна.

Слідчий СВ відділення поліції №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак звернувся до суду з заявою про розгляд клопотання без його участі та без застосування засобів технічної фіксації. Заявлене клопотання підтримує.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши клопотання та долучені до клопотання докази, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна з наступних підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчий СВ відділення поліції №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 просить накласти арешт на автомобіль марки «OPEL Vivaro» д.н.з. НОМЕР_3 , який на праві власності належить ОСОБА_10 , зазначаючи, що метою накладення арешту на майно є забезпечення арешту майна.

Згідно ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Також, як встановлено із матеріалів клопотання про арешт майна, жодній особі в рамках кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000466 від 03.10.2019 року, не повідомлено про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

В частині 1 ст. 42 КПК України визначено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Узагальненням судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, інформацію, що заслухано та обговорено на засіданні пленуму ВССУ, яке відбулося 07.02.2014 року, згідно розділу 2.6 Узагальнення, арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб.

Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

З огляду на наведене, правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Слідчий СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, вищевказаних вимог закону в клопотанні про арешт майна не дотримався та в судовому засіданні не довів обставин необхідності накладення арешту на майно та в своєму клопотанні не навів жодних доказів про обставини, які б свідчили про те, що власником майна, на яке слід застосувати арешт, вчинялись дії передбачені ч.11 ст. 170 КПК України.

Крім того, ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 17.01.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 про арешт майна-автомобіля марки «OPEL Vivaro» д.н.з. НОМЕР_3 .

Також, поза увагою слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 залишилось те, що зі змісту ст.64-2 КПК України вбачається, що з клопотанням про арешт майна третьої особи у кримінальному провадженні може звернутись лише прокурор у цьому провадженні.

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законодавством підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 42, 64-2, 94, 98, 132, 170, 172, 173, 276-279, 309 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 про арешт майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1