Справа № 307/3464/20
Провадження №1-кп/307/909/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Тячів клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000097 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 162 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Тячівського районного суду Закарпатської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 вересня 2020 року за № 0000097 відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 162 КК України.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 листопада 2020 року призначено підготовче судове засідання на 21 грудня 2020 року.
16 грудня 2020 року до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору Тячівської місцевої прокуратури як таке, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
21 грудня 2021 року та 10 лютого 2021 року підготовче судове засідання було відкладено.
У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 , його законний представник та захисник подане клопотання захисником ОСОБА_6 підтримали з підстав викладених у ньому та просили клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру повернути прокурору Тячівської місцевої прокуратури.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав, що клопотання відповідає вимогам КПК України, тому справу слід призначити до судового розгляду, а в задоволенні клопотання захисника слід відмовити.
Потерпілий ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в підготовче судове засідання не з`явилися, до суду подали заяви в яких просять підготовче судове засідання проводити у їх відсутності, претензій морального та матеріального характеру не мають.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, суд приходить до наступного.
Пунктом 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, якщо воно не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 292 КПК України, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам ст. 291 КПК України (тобто відповідати вимогам, які ставляться до обвинувального акта), а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.
Також, за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 та п. 1 ч. 1 ст. 505 КПК України таке клопотання повинно містити виклад фактичних обставин суспільно небезпечного діяння, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію вчиненого суспільно небезпечного діяння з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Частиною 1 статті 18 КК України визначено, що суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.
Згідно ч.1 ст. 19 КК України, осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Частиною 1 ст.511 КПК України передбачено, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру є процесуальним рішенням, яким закінчується досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру.
Згідно з ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.
Відповідно до ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, які вчинили у стані обмеженої осудності злочини, які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.
В клопотанні зазначено, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 148 від 08 жовтня 2020 року проведеної експертами-психіатрами в «Обласній психіатричній лікарні м. Берегово» Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді Параноїдної шизофренії, епізодичний перебіг, що позбавляє його можливість в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння і позбавляє його можливість в теперішній час розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Отже, зі змісту клопотання вбачається, що у період вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_4 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто знаходився у стані неосудності, отже не був суб`єктом злочину (кримінального правопорушення) в розумінні вимог ст.ст.11, 18, 19 КК України.
Посилання в клопотанні на наявність у ОСОБА_4 злочинного умислу та мети також суперечить положенням ст.ст. 19, 23,24 КК України щодо можливості особи усвідомлювати суспільно небезпечний характер свого діяння як обов`язкової ознаки умислу та мети.
В той же час, висновки у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру органу досудового розслідування щодо умислу, мети суспільно небезпечних дій ОСОБА_4 є безпідставними, враховуючи, що стан неосудності пов`язаний із відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, із ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридичну оцінку суспільно небезпечного діяння в такому випадку слід надавати виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.
З огляду на положення ст. 505 КПК України предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не порушується питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета й мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.
Ураховуючи наведене, указане клопотання про застосування примусового заходу медичного характеру до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, також не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Водночас у порушення вимог КПК України орган досудового розслідування, викладаючи зміст цього клопотання, не визначився й з процесуальним статусом ОСОБА_4 , стосовно якого подано таке клопотання.
У клопотанні зазначено, що ОСОБА_4 є підозрюваним, хоча, з того ж клопотання вбачається, що він має процесуальний статус особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру та яка, відповідно до ст. 506 КПК України, лише користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи та здійснює їх через законного представника, захисника.
Разом з тим статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження, зокрема, є забезпечення кожному його учаснику належної правової процедури.
Частинами 1, 2 ст. 9 КПК України на прокурора та слідчого покладено обов`язок під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, вимог інших актів законодавства, а також забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Зважаючи на те, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 не відповідає вимогам КПК України, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника ОСОБА_6 та повернути дане клопотання прокурору.
Керуючись ст.ст. 291, 292, 314, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000097 від 13 вересня 2020 року відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 162 КК України повернути прокурору.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_1