справа № 642/2151/21
провадження № 1кп/642/512/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Покровськ, Дінпропетровської області, громадянка України, не заміжню, офіційно не працююча, з середньою освітою, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судима

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, -

встановив:

09.02.2021 року о 19 годині 40 хвилин, ОСОБА_4 знаходилась спільно з малознайомим їй ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , де побачила мобільний телефон марки "S-ТLL sl-09", який останній поклав на стіл. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи, таємно, шляхом вільного доступу, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, з корисних мотивів, з метою власного незаконного збагачення, скориставшись неуважністю потерпілого, взяла зі столу мобільний телефон " S-ТLL sl--09", вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи ХНДЕКЦ МВС України № СЕ-19/121- 21/3294-ТВ від 18.02.2021, 180 гривень 00 копійок, який належить потерпілому ОСОБА_5 та сховала його в кишеню штанів, одягненій на ній, таким чином викрала мобільний телефон та обернувши майно на свою користь, маючи можливість їм розпорядитись, почала залишати місце вчинення злочину.Злочинні дії ОСОБА_4 привернули увагу ОСОБА_5 , що знаходився з нею в одному будинку, який у свою чергу почав привертати увагу ОСОБА_6 , акцентувавши на злочинності її дій. Однак ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що її злочинні дії, направлені на таємне викрадення майна ОСОБА_5 , помічені потерпілим та сторонніми особами і оцінюються як викрадення, проігнорував це, не відмовилась від реалізації свого злочинного умислу, та, діючи із корисливих мотивів, відкрито, з метою незаконного збагачення, субєктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, залишила місце скоєння злочину з викраденим майном. ОСОБА_6 , діючи з метою затримання злочинця та повернення викраденого майна, почав переслідувати ОСОБА_4 , яка наполегливо та нахабно намагалась втекти, однак була зупинена неподалік від місця скоєння злочину. Своїми злочинними діями ОСОБА_4 спричинила матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_5 на суму 180 гривень 00 копійок.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому їй обвинуваченні визнала повністю, щиро покаялась у в скоєному злочині, погодилась з кваліфікацією вчиненого нею діяння та підтвердила обставини викладені в обвинувальному акті. Прохала суворо її не карати.

Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів що характеризують його особистість, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 вчинила відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тому ці її дії кваліфікує відповідно за ч.1 ст. 186 КК України.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, який раніше в силу вимог ст. 89 КК України не судима, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає її щире каяття.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 не встановлено.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченій ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі.

Враховуючи тяжкість злочину, особу винної та інші обставини справи , а також думку прокурора який вважав за можливе виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства , суд дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, на підставі ст.75 КК України, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Розподілити процесуальні витрати відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним скасувати арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10.02.2021 р.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, за яким призначити їй покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши випробувальний строк в 1 (один) рік з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п.1,2 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді домашнього арешту.

Речові докази: мобільний телефон вважати повернутим потерпілому; липку стрічку з відбитками залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертизи № СЕ-19/121-21/3294-ТВ від 18.02.2021 року у розмірі 653 гривні 80 копійок.

Скасувати накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10.02.2021 року арешт.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1