ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/8077/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/863/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115,
п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілої - ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 червня 2020 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.06.2020 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, розлученого, не працюючого, який має неповнолітніх дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 14.02.2012 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 187 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 25.12.2012 року умово-достроково на невідбутий строк 4 місяці 14 днів,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання:
-за ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є його власністю,
- за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є його власністю,
- за ч. 4 ст. 187 КК України - у виді 13 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна яке є його власністю.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Строк відбування призначеного ОСОБА_7 покарання визначено рахувати з 25.08.2017 року.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, розлученого, не працюючого, який має неповнолітню дитину ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є його власністю,
- за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є його власністю,
- за ч. 4 ст. 187 КК України - у виді 13 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Строк відбування призначеного ОСОБА_8 покарання визначено рахувати з 26.08.2017 року.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , маючи незняту та не погашену судимість за скоєння розбійного нападу, 24.08.2017 року приблизно о 17 год. 00 хв. разом з ОСОБА_8 , реалізуючи попередню домовленість на вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 групою осіб та заволодіння його майном, діючи спільно та умисно, з корисливих мотивів, з метою вбивства ОСОБА_15 та незаконного заволодіння його майном, маючи при собі заздалегідь заготовлені ножі, прийшли до приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де мешкав потерпілий із своєю сім`єю та постукали в двері будинку.
Двері будинку, несподівано для ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відчинила дружина ОСОБА_15 - ОСОБА_11 , яка повідомила, що її чоловік спить, на що останні попрохали його розбудити.
В той час, коли ОСОБА_11 повернулася до будинку, не бажаючи відмовитись від раніше узгодженої домовленості щодо вбивства ОСОБА_15 групою осіб, та заволодіння його майном, у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник умисел також на вбивство ОСОБА_11 з метою заволодіння майном потерпілих.
Реалізуючи спільний злочинний умисел ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , незаконно проникли до будинку, пройшли до кімнати, в якій знаходились потерпілі, де напали на останніх із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи.
Так, ОСОБА_8 , діючи з реалізацією спільного умислу на позбавлення життя ОСОБА_11 та заволодіння чужим майном, наніс два удари кулаками рук по обличчю ОСОБА_11 , після чого лівою рукою обхватив останню за шию, а правою рукою дістав раніше заготовлений ніж та наніс ним удар в область грудної клітини потерпілої, однак остання, внаслідок активного фізичного опору, а саме схопившись лівою рукою за лезо ножа та зламавши його, уникнула удару, у зв`язку з чим, ОСОБА_8 не зміг довести до кінця умисел на вбивство ОСОБА_11 з причин, що не залежали від його волі, спричинивши при цьому різану рану на лівій кисті та синці на обличчі потерпілої, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після отримання зазначених тілесних ушкоджень, ОСОБА_11 почала прохати не позбавляти її життя та обіцяти, що вона нікому не повідомить про те, що сталося, у зв`язку з чим ОСОБА_8 припинив свої незаконні дії, спрямовані на вбивство ОСОБА_11 .
В цей час, ОСОБА_15 від криків дружини намагався встати з ліжка однак ОСОБА_7 , виконуючи раніше узгоджений спільний умисел, напав на нього та з метою позбавлення ОСОБА_15 життя наніс не менше 22 ударів раніше заготовленим ножем, який тримав у руці, по різним частинам тіла потерпілого, спричинивши наступні тілесні ушкодження від яких ОСОБА_15 помер:
- різану рану в скронево-тім`яній області ліворуч;
- колото-різану рану на волосистій частині голови в потиличній ділянці, в проекції зовнішнього потиличного виступу, з ушкодженням зовнішньої компактної пластинки луски потиличної кістки та з крововиливом в м`які покрови голови;
- колото-різане поранення на передній поверхні верхньої третини шиї по умовній серединній лінії з наскрізним ушкодженням передньої та задньої стінок глотки та ушкодженням язикових артерій;
- колото-різане поранення правої задньобічної поверхні шиї, що бере початок шкірною раною на правій задній боковій поверхні шиї в верхній третині шиї, проходить в товщі підшкірно-жировою клітковини, без ушкодження крупних судин та нервів, та закінчується шкірною раною, що розташована на правій боковій поверхні шиї в нижній третині;
- три різані рани на шиї, без ушкодження крупних судин та нервів;
- різану рану на задній поверхні тулубу, в проекції 4-го міжребрового простору по прихребтовій лінії ліворуч, без ушкодження крупних судин та нервів;
- різану рану в проекції верхньої поверхні правого плечового суглобу без ушкодження крупних судин та нервів;
- 2 різані рани на згинальній поверхні правого передпліччя у нижній третині без ушкодження крупних судин та нервів;
- 5 різаних ран на долонній поверхні 1-5 пальців правої кисті;
- різану рану на зовнішній поверхні лівого плеча в нижній третині;
- різану рану на розгинальній поверхні лівого передпліччя у нижній третині;
- різану рану на тильній поверхні лівої кисті, в проекції середніх третин 2-4 п`ясних кісток;
- 3 різані рани зі сторони долонної поверхні лівої кисті;
- садна: у зовнішнього кута правого ока, в проекції розгинальної поверхні лівого ліктьового суглобу, в проекції розгинальних поверхонь правого та лівого колінних суглобів, на задній поверхні лівої половини грудної клітини, в проекції 5-10 міжребрових просторів по лопатковій лінії;
- синці: на розгинальній поверхні правого передпліччя у верхній третині, зі сторони внутрішньої поверхні лівого плеча в середній третині, зі сторони медіальної кісточки лівої стопи.
Колото-різані поранення шиї з розвитком гострої крововтрати, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, усі різані рани, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які тягнуть до короткочасного розладу здоров`я, садна та синці мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Причиною смерті ОСОБА_15 стала гостра крововтрата, внаслідок колото-різаних ран шиї з ушкодженням язикових артерій.
У подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , після скоєння вбивства ОСОБА_15 реалізуючи спільний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, тканиною зв`язали руки ОСОБА_11 та з погрозою застосування насилля небезпечного для життя та здоров`я особи а саме шляхом приставляння леза ножа до спини потерпілої та висловлення погрози спричинення їй тілесних ушкоджень та вбивства, які потерпіла ОСОБА_11 сприймала як реальні, вимагали повідомити їм місцезнаходження грошей та цінностей в будинку. Не маючи змоги чинити опір, боючись за своє життя та здоров`я ОСОБА_11 повідомила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 де зберігаються гроші та ювелірні вироби, після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 незаконно заволоділи майном потерпілих:
1) грошовими коштами в сумі 9500 грн;
2) грошовими коштами у сумі 400 доларами США, що згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 24.08.2017 становить 10180,68 грн;
3) ланцюгом із золота 585 проби, вагою 5,24 грами, вартістю 3157,15 грн;
4) підвісом із золота 585 проби у вигляді квітки, вагою 1,43 грами, вартістю 861,58 грн;
5) ланцюгом із золота 585 проби, вагою 2 грами, вартістю 1205,02 грн;
6) підвісом із золота 585 проби округлої форми, вагою 3 грами, вартістю 1807,53 грн;
7) каблучкою із золота 585 проби, вагою 5 грамів, вартістю 3012,55 грн;
8) парою сережок із золота 585 проби, вагою 3 грами кожна, вартістю 3615,06 грн;
9) ланцюгом зі срібла 925 проби, вагою 12,44 грами, вартістю 150,77 грн;
10) підвісом зі срібла 925 проби, у вигляді слона, вагою 4,63 грами, вартістю 56,11 грн;
11) підвісом зі срібла 925 проби округлої форми, вагою 3,59 грами, вартістю 43,51 грн;
12) каблучкою зі срібла 925 проби, вагою 2,86 грам, вартістю 34,66 грн;
13) каблучкою зі срібла 925 проби з узором у вигляді листків, вагою 4,54 грами, вартістю 55,02 грн;
14) браслетом із золота жовтого кольору 585 проби, вагою 7,65 грамів, вартістю 4609,20 грн;
15) ланцюгом із золота 585 проби, вагою 5,34 грами, вартістю 3217,40 грн;
16) підвісом із золота 585 проби вагою 2 грами, вартістю 1205,02 грн.
Заволодівши майном потерпілих, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 42711,26 грн.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 подали на нього апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить: скасувати та змінити оскаржуваний вирок; перекваліфікувати його дії відносно ОСОБА_11 на ч.3 ст.186 КК України та виправдати за ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України; перекваліфікувати його дії по епізоду відносно ОСОБА_15 на ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання в межах санкції цього закону.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу обвинувачений зазначає, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні відводу прокурору; інкриміновані злочини вони не вчиняли, оскільки у них не було умислу на вчинення вбивства ОСОБА_15 , з яким він раніше не був знайомий; це трапилось внаслідок протиправних дій самого потерпілого та він лише захищався від його дій; заздалегідь заготовлених ножів не було; їх також не було виявлено в ході досудового розслідування; корисливого мотиву не було; судовий розгляд проведено упереджено; він не знав, що потерпілий помер та він разом з ОСОБА_8 сказали потерпілій ОСОБА_11 викликати швидку допомогу.
Суд, при ухваленні обвинувального вироку, взяв до уваги лише показання потерпілої ОСОБА_11 , яка надавала неправдиві показання; кваліфікація за епізодом вбивства ОСОБА_11 є безпідставною, оскільки він разом з ОСОБА_8 могли довести умисел на вбивство потерпілої, якого насправді не було, до кінця.
Крім того, обвинувачений просить врахувати обставини, що пом`якшують його покарання.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить змінити вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.06.2020 р., перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з ч.4 ст.187, ч.2 ст. 15 п., п. 1, 6,12 ч.2 ст.115, п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.115, ч.3 ст.186 КК України. Призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч.1 ст.115 КК України, з застосуванням положень ст.69 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник посилається на те, що у вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 вбачаються явні неточності в обставинах справи, які викладені у вступній частині вироку та показах потерпілої ОСОБА_11 , що вказує на те, що судом першої інстанції не встановлені фактичні обставини справи. В ході розгляду кримінального провадження, суд не усунув протиріччя, викладені у показаннях ОСОБА_11 , та судом не встановлені фактичні обставини стосовно обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 п.п.1,6,12 ч.2ст.115 КК України , тобто у замаху на вбивство потерпілої ОСОБА_11 . Вина ОСОБА_7 щодо замаху на вбивство потерпілої ОСОБА_11 не доведена.
Крім того, знаряддя вчинення злочину не були знайдені, що спростовує версію сторони обвинувачення про те, що обвинувачені діяли за попередньою домовленістю групою осіб та мали при собі заздалегідь заготовлені ножі.
Дії ОСОБА_7 підпадають під кваліфікацію за ч.1 ст.115, ч.3 ст.186 КК Україні. Судом першої інстанції в повній мірі не встановлена суб`єктивна сторона кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_7 , тобто відсутній склад злочину за інкримінуємими йому статтями КК України.

Захисник ОСОБА_10 просить змінити вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.06.2020 року відносно ОСОБА_8 в частині правової кваліфікації кримінальних правопорушень, які інкримінуються, застосувавши відносно його дій правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 3 ст. 186 КК України.
В своїх апеляційних доводах захисник зазначає, показання ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про те, що останні досить тривалий час знаходились в приміщенні домоволодіння наодинці, вже після заподіяння ОСОБА_15 тілесних ушкоджень. Будь-яких спроб, щодо вбивства або завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 не вживали, що свідчить про те, що ОСОБА_18 та ОСОБА_16 будь-яких намірів на позбавлення життя ОСОБА_11 , як спочатку так і потім не мали. Під час судового розгляду не було доведено те, що ОСОБА_16 та ОСОБА_18 мали будь-яку попередню змову між собою на вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_15 та те, що ОСОБА_8 вчинив закінчений замах на вбивство ОСОБА_11 . Таким чином, на думку апелянта, твердження суду, що між обвинуваченими існувала попередня змова на скоєння вбивства та замаху на вбивство є припущенням, що неприпустимо.
Захисник також вказує, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 та ч. 3 ст. 186 КК України, в зв`язку з відсутністю будь-якої попередньої змови між ним та ОСОБА_7 на вбивство ОСОБА_15 .
Крім того, апелянт зазначає, що судом безпідставно не встановлено обставин, що пом`якшують покарання його підзахисного, так як ОСОБА_8 під судового розгляду надавав послідовні показання, які підтверджувались іншими доказами по справі, а також те, що він щиро просив пробачення у потерпілої ОСОБА_11 та виявляв бажання щодо компенсації заподіяної шкоди, визнавши в повному обсязі цивільний позив.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить: скасувати та змінити вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.06.2020 року; виправдати його по епізоду стосовно ОСОБА_15 ; перекваліфікувати його дії по епізоду стосовно ОСОБА_11 на ст.125 та ч.3 ст.186 КК України та виправдати за ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги обвинувачений зазначає, що стороні захисту безпідставно було відмовлено в задоволенні відводу прокурору; судовий розгляд проведено упереджено, неповно та з обвинувальним ухилом; знаряддя злочину не було знайдено та не досліджено в суді першої інстанції; умислу на вчинення вбивства потерпілих ОСОБА_15 і ОСОБА_11 , а також корисливого мотиву не було; він та ОСОБА_16 не знали, що ОСОБА_15 помер, у зв`язку з чим сказали його дружині викликати швидку допомогу; з самого початку досудового розслідування та протягом судового розгляду він надавав послідовні показання; тілесні ушкодження-синці потерпілій ОСОБА_11 завдав випадково, а порізи на її руках могли виникнути за інших обставин; ОСОБА_16 був вимушений захищатися від дій ОСОБА_15 , внаслідок чого завдав йому тілесні ушкодження; оскаржуваний вирок містить ряд суперечностей ; висновки суду, які містяться в оскаржуваному вироку, не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги сторони захисту; думку прокурора та потерпілої які просили залишити оскаржуваний вирок без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторони захисту належить задовольнити частково, виходячи з наступного.

Апеляційні доводи захисників та обвинувачених щодо відсутності умислу у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_15 , а також корисливого мотиву на вчинення злочину та неправильної правової кваліфікації дій обвинувачених за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України є безпідставними, оскільки в повному обсязі спростовуються доказами сторони обвинувачення, які суд безпосередньо дослідив в судовому засіданні за участю сторін та надав їм належну оцінку у вироку.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, висновки суду про винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні ними злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, за викладених у вироку обставин ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.
Суд зробив висновок про винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів на підставі показань потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .
Крім того, судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку дані, що містяться у: витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0001815 від 24.08.2017 року; протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.08.2017 року від гр. ОСОБА_11 ; протоколі огляду місця події від 24.08.2017 року в присутності двох понятих та за участю власника домоволодіння по АДРЕСА_3 ОСОБА_11 ; на відеозаписі з фото та відеоматеріалах до протоколу огляду місця події від 24.08.2017 року; протоколі огляду трупа від 24.08.2017 року гр. ОСОБА_15 ; протоколі огляду трупа ОСОБА_15 за участю спеціаліста судово-медичного експерта від 25.08.2017 року; протоколі огляду південно-східного берега Основ`янського озера в м. Харкові від 25.08.2017 року з ілюстративним матеріалом до нього; протоколі огляду від 25.08.2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 ; заяві ОСОБА_20 на ім`я слідчого. яка надала дозвіл на огляд квартири за адресою АДРЕСА_4 ; протоколі огляду квартири АДРЕСА_5 , з ілюстративним матеріалом до протоколу від 26.08.2017 року; протоколі обшуку квартири АДРЕСА_6 ; протоколі проведення слідчого експерименту від 09.11.2017 року за участю потерпілої ОСОБА_11 , підозрюваного ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 та відеозаписом проведення слідчого експерименту; протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.08.2017 року за участю потерпілої ОСОБА_11 ; протоколі огляду ювелірних виробів від 24.09.2017 року та зберігальною розпискою до нього; постанові про визнання речовими доказами від 25.08.2017 року; висновках судово-медичних експертиз № 2272-Дм/17 від 25.09.2017 року, №326-МК/2272-ДМ/17 від 11.09.2017 року; висновку додаткової судово-медичної експертизи № 88/2272-Дм/17 від 25.09.2017 року; висновках судово-цитологічних експертиз № 1051-Ц/17 від 15.11.2017 року, № 1054-Ц/17 від 15.11.2017 року, № 1056-Ц/17 від 15.11.2017 року, № 1057-Ц/17 від 15.11.2017 року, № 1145-Ц/2017 від 14.11.2017 року, № 1144-Ц/2017; висновках судово-імунологічної експертиз № 1727-И/17 від 09.10.2017 року, № 1742-И/17 від 12.10.2017 року, № 1738-И/17 від 12.10.2017 року, № 1735-И/17 від 13.10.2017 року, № 1736-И/17 від 12.10.2017 року, № 1737-И/17 від 24.10.2017 року, № 1741-И/17 від 06.11.2017 року, № 1739-И/17 від 20.10.2017 року, № 1734-И/17 від 20.10.2017 року, № 1733-И/17 від 12.10.2017 року, № 1729-И/17 від 09.10.2017 року, № 1728-И/17 від 20.10.2017 року, № 1743-И/17 від 12.10.2017 року.
Також судом були досліджені та покладені в основу обвинувального вироку наступні речові докази: ніж сувенірний в чохлі чорного кольору, який був вилучений під час проведення огляду за адресою: АДРЕСА_4 та належав потерпілому ОСОБА_15 , вказаний ніж забрав ОСОБА_8 на місці події та поклав за пояс; чоловіча синя футболка, чоловічі спортивні штани сірого кольору, вказані речі належали потерпілому ОСОБА_15 та були вилучені під час затримання ОСОБА_7 , два чоловічих резинових тапка, нижня білизна із плямами бурого кольору, які належать ОСОБА_7 та вилучені під час затримання ОСОБА_7 зріз волосся, змиви, зрізи нігтів, які були відібрані під час затримання ОСОБА_7 , запальничка БІК із речовиною бурого кольору, мобільний телефон МАХVI C4, який належить ОСОБА_7 та вилучений під час його затримання, грошові купюри номіналом 100 дол. США, 100 дол. США, 20 дол. США та 500 грн. з плямами бурого кольору, які були вилучені під час затримання ОСОБА_7 . Джинсові шорти обвинуваченого ОСОБА_7 та кофта синього кольору з речовиною бурого кольору, які належать ОСОБА_7 та вилучені на березі Основ`янського озера, гаманець коричневого кольору, який належить потерпілій ОСОБА_11 , в якому знаходилися гроші близько 8000-10000 грн., наволочка розового кольору з речовиною бурого кольору, вилучена під час огляду місця події, фрагмент жіночого халату, з речовиною бурого кольору, яким зв`язували ОСОБА_7 та ОСОБА_8 руки потерпілої ОСОБА_11 , мобільний телефон Samsung білого кольору, на передній панелі якого виявлена кров, яка належить потерпілому ОСОБА_15 , простирадло з речовиною бурого кольору, кров належить потерпілому ОСОБА_15 , вилученого під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 , поліетиленовий пакет з краплями крові, вилученого за місцем мешкання ОСОБА_8 .
При цьому, колегія суддів бере до уваги роз`яснення, що містяться в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», де зазначено, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
В мотивувальній частині вироку суд навів переконливі докази вини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, розкрив їх зміст та дав їм належну оцінку, з якою колегія суддів погоджується і наводити вдруге зміст письмових доказів вважає недоцільним.
Апеляційні доводи захисників та обвинувачених про те, що у них не було спільного умислу на вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 з метою заволодіння його майном, йшли до потерпілого лише з приводу обговорення боргових зобов`язань, а також те, що в ході досудового розслідування та судового розгляду не знайдено та не досліджено знаряддя злочину - заздалегідь заготовлені ножі, а тому не можна вказувати на вину обвинувачених в пред`явленому обвинуваченні, на думку колегія суддів, є безпідставними, з наступних підстав.
Так, в ході судового розгляду в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 надала показання про те, що 24.08.2017 року був святковий день, вона була вдома займалася консервацією, чоловік відпочивав у будинку. Почула стук у двері, сказала, щоб заходили, але було тихо, тоді вона відчинила двері та побачила двох молодих людей, вони просили покликати чоловіка. Вона пішла будити його, коли поверталася в залу, побачила, що ці хлопці вже зайшли до кімнати, першим йшов ОСОБА_8 . Він був одягнутий у футболку та штани, на руках у нього були перчатки. Несподівано для неї ОСОБА_8 наніс їй удар в обличчя та одразу другий удар, від якого вона не встояла на ногах. Вона покликала чоловіка на допомогу, він підвівся з дивана та крикнув « ОСОБА_21 , що ти робиш ?». Далі вона побачила, що йде ОСОБА_7 , який був одягнутий у сіру футболку, шорти та шльопанці, без перчаток, в руках тримав ніж. Вона крикнула чоловіку « ОСОБА_22 , у нього ніж», але ОСОБА_7 вже накинувся на чоловіка. ОСОБА_8 схопив її ї вона побачила як його рука з ножем направляється на неї, вона налякалася, закричала, схопилася за ніж і з силою давила на нього і ніж зламався. На руці був поріз та побігла кров. Вона просила щоб ОСОБА_8 не вбивав її. Потім вона почула, що в іншій кімнаті відбувається бійка, впав стілець, шум боротьби, розмов ніяких не було. ОСОБА_7 покликав ОСОБА_8 , почалася боротьба, знову шум. Через деякій час ОСОБА_8 прийшов та сказав щоб вона сіла на диван, проходячи до дивану, боковим зором вона побачила лежачого чоловіка в крові. ОСОБА_8 змусив її лягти на диван, зав`язали їй руки шматком тканини та накрили голову, почали вимагати гроші. Вона вказала де гроші та ювелірні вироби. Вони обшукували скрізь, потім ОСОБА_7 підставив їй ніж під лопатки та став погрожувати вбити та вимагати ще грошей. Вона благала їх не вбивати, казала, що грошей більше не має. А вони сказали, що тепер її треба вбити, бо вона свідок. Через деякий час руки їй розв`язали, ОСОБА_7 приліг на подушки та почав палити цигарку, хтось вживав алкоголь, вона не бачила, бо була накрита. ОСОБА_8 розтиснув її руку, вложив в неї ніж, ніж був самодільним, приблизно 15 см. та він сказав щоб вона тепер його вбила, потім ніж забрав. Так як ОСОБА_7 був увесь в крові, вона на його прохання, надала одяг чоловіка, свій брудний він забрав з собою. Вони пішли, а їй наказали, щоб через 15 хвилин вона виклика поліцію і все розповіла. Потім вона вибігла на вулицю, побігла до брата, який неподалік мешкає і вже він викликав поліцію. З будинку пропали документи, мобільний телефон чоловіка. На наступний день вона одразу упізнала ОСОБА_7 , він був одягнутий у речі чоловіка.
Під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_11 підтвердила свої показання, наданні в суді першої інстанції та пояснила, що добре пам`ятає події вчиненого стосовно неї та її чоловіка злочинів, обвинувачені діяли злагоджено, вона безпосередньо бачила в руках обох обвинувачених ножи, раніше яких вона не бачила у себе в домоволодінні. ОСОБА_8 намагався завдати їй удар ножем, але вона схопилася за нього і з силою надавила на ніж і він зламався. Крім того, потерпіла надала показання про те, що ОСОБА_7 підставляв їй ніж під лопатки, погрожував вбити та вимагав повідомити йому де знаходяться гроші. Через деякий час руки їй розв`язали, ОСОБА_8 розтиснув її руку, вложив в неї ніж, який був самодільним. ОСОБА_7 був увесь в крові, а тому на його вимогу, надала обвинуваченому одяг чоловіка, свій брудний він забрав з собою.
За таких обставин, колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту що потерпіла ОСОБА_11 надавала показання під впливом прокурора та намагається обмовити обвинувачених, оскільки потерпіла як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду надавала чіткі та послідовні показання про обставини скоєних злочинів і у колегії суддів не виникають сумніви щодо правдивості наданих показань, які також підтверджуються сукупністю інших досліджених доказів у цьому кримінальному провадженні.
Свідок ОСОБА_20 під час її допиту в суді першої інстанції пояснила, що з ОСОБА_8 вони проживала разом, ОСОБА_7 знає, як колегу ОСОБА_8 та товариша. За тиждень до події, вони з ОСОБА_8 роз`їхалися, але продовжували спілкуватися. 25.08.2017 року близько 22-00 години до неї додому прийшов ОСОБА_8 , так як вона вже відпочивала, то двері відчинив її син. ОСОБА_8 зайшов у кімнату, був одягнутий по літньому, на ногах взуті шльопанці, він роздягнувся та ліг поряд на ліжко, а вона вже спала. При цьому речі на ньому були чисті, вона це точно знає, так як коли ОСОБА_8 затримували, саме вона давала ці речі одягнутися. Приблизно о 24-00 години з 25.08.2017 року на 26.08.2017 року в двері подзвонили та зайшли працівники поліції і в розсипну, почати відкривати шафи, на кухні, в ванній кімнаті, потім вона почула, що поліція щось знайшла, коли вона зайшла в кімнату на столі були розкладені речі, там були срібні вироби та колекційна зброя кинжал. Ці речі, які знайшли у квартирі не її, вона не може стверджувати, що ті речі приніс ОСОБА_23 , так як в квартирі на той час було багато людей. Обшук проводився з її дозволу, дії працівників поліції вона не оскаржувала. До затримання ОСОБА_8 працював на фірмі по крівлі даху, десь з березня 2017 року, заробітну плату отримував в розмірі 4000-5000 грн. на місяць, іноді 3000 грн. Коли затримували видачу заробітної плати, то гроші займала вона, бо фінансовими питаннями в їх сім`ї займалася вона. Обшук в квартирі по АДРЕСА_7 відбувався пізніше, десь на 3-4 дня пізніше. В побуті проблем з ОСОБА_8 не було, він все лагодив та допомагав по господарству. Спиртними напоями не зловживав, і дитина його одразу сприйняла добре. До 24.08.2017 року, 24.08.2017 року та 25.08.2017 року ОСОБА_8 намагався зв`язатися з нею, увесь час дзвонив на мобільний телефон, приходив до вікна та гукав її, бо вони посварилися через особисті проблеми. Вдома він себе поводив гарно, не пиячив, до дитини відносився добре. 25.08.2017 року від ОСОБА_23 було чути запах алкоголю. З ОСОБА_7 була знайома, їх познайомив ОСОБА_8 , ОСОБА_7 був привітливий, культурний з почуттям гумору.
Крім того, свідок ОСОБА_19 надала показання, що потерпілого знала в обличчя, вже років 10 вона його не бачила, чи спілкувався син з потерпілим їй не відомо, про боргові зобов`язання сина їй нічого невідомо, вона з сином не проживала разом. Їй відомо, що в 2017 році син працював неофіційно на будівництві, на покрівлі криши, разом з ОСОБА_7 . У сина були травми голови, перша ще в 1 класі, коли він впав з дерева, другий раз, він випав з четвертого поверху, третій раз в 2001 або в 2002 року його на вулиці вдарили пляшкою по голові. Син поважно поводився до людей, особливо до людей похилого віку, лише з позитивної сторони вона може його охарактеризувати, завжди працював то офіційно, то неофіційно. Останній раз, він працював офіційно у «Фузі-Фуд» вантажником, потім працював неофіційно на крівлях даху. Квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить їй, але вона там не мешкає. Раніше там мешкав син з дружиною та двома дітьми, а в 2015-2016 році вони з дружиною розлучилися. Потім син познайомився з ОСОБА_24 і вони стали мешкати разом. У неї окрім сина є донька, рідна сестра ОСОБА_8 , їй відомо, що у них з сестрою довірливі взаємовідносини, але їй невідомо, чи просив син позичити у неї гроші. У доньки є змога позичити гроші, їх сім`я краще живе ніж син.
Згідно висновку експерта № 5471-ая/17 від 25.08.2017 року, у гр. ОСОБА_11 встановлена різана рана на правій кисті, що утворилася від дії гострого предмета, який володіє ріжучими властивостями. Вищевказані ушкодження, враховуючи їх морфологічні характеристики, могли бути отримані протягом доби до моменту огляду.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2272-Дм/17 від 25.09.2017 року, у гр. ОСОБА_15 встановлені чисельні колото-різані поранення та різані рани. Причиною смерті громадянина ОСОБА_15 , є гостра крововтрата, внаслідок колото-різаних ран шиї з ушкодженням язикових артерій. Всі різані рани, які мали місце на трупі постраждалого, утворилися за життя, у швидкій послідовності, в строк, обчислюваний першими хвилинами, десятками хвилин до настання смерті, від не менш ніж дев`ятнадцяти кратної дії предметом, в момент нанесення ушкоджень котрий мав властивості поверхні що ріже. Всі колото-різані поранення, які мали місце на трупі постраждалого, утворилися за життя, у швидкій послідовності, від трикратної дії однобічногострого гострокінцевого плаского клинка колюче-ріжучого знаряддя із «П»-подібним поперечним січенням обушка та вираженими ребрами, найбільшою шириною на рівні занурення у шкіру приблизно 1,8 см та довжиною приблизно 7 см.
Наявність у потерпілого ОСОБА_15 тілесних ушкоджень у вигляді колото-різаних поранень та різаних ран підтверджується також висновком судово-медичної експертизи №326-МК/2272-ДМ/17 від 11.09.2017 року та додаткової судово-медичної експертизи № 88/2272-Дм/17 від 25.09.2017 року, що не оспорюється апелянтами в своїх апеляційних скаргах.
Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під час свого допиту в суді першої інстанції не оспорювали, що 24.08.2017 року вони перебували за місцем мешкання потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , а також спричинення ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_15 тілесних ушкоджень саме ножем.
Згідно відомостей протоколу огляду південно-східного берега Основ`янського озера в м. Харкові від 25.08.2017 року з ілюстративним матеріалом до нього, під час проведення слідчої дії виявлено та вилучено пара рукавиць чорного кольору запаковані у паперовий конверт; серветка із РБК із плямами рідини бурого кольору; кофта сірого кольору із плямами рідини бурого кольору; кофта біло-синього кольору із рідиною бурого кольору; джинсові шорти синього кольору із речовиною бурого кольору, запаковані у паперовий пакет. Вказані речі визнані речовими доказами.
Відповідно до даних протоколу огляду від 25.08.2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 , під час слідчої дії останній повідомив, що речі, які одягнуті на ньому, а саме спортивні штани та футболка, він взяв у жінки, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . У ОСОБА_7 зроблені змиви з рук та ніг на марлеві тампони та зрізи нігтьових пластин. Під час огляду виявлено та вилучено футболку чорного кольору, штани спортивні, сірі, труси зі слідами речовини бурого кольору.
Згідно відомостей протоколу огляду квартири АДРЕСА_5 , з ілюстративним матеріалом до протоколу від 26.08.2017 року, в ході огляду виявлено та вилучено ніж в чохлі чорного кольору; ланцюг з металу сірого кольору, довжиною 78 см.; підвіс у вигляді слона з металу сірого кольору; підвіс округлої форми з зображенням близнюків; кільце з металу сіро-коричневого кольору овальної форми, з каміннями білого кольору по краям та камінням темно-зеленого кольору посередині; кільце з металу сірого кольору у вигляді пелюсток з камінням білого кольору; кільце з металу сірого кольору з камінням білого кольору прямокутної форми; кільце з металу сірого кольору овальної форми з камінням зеленого кольору; кільце з металу сірого кольору прямокутної форми з білим та фіолетовими каміннями; пара сережок з металу сірого кольору з камінням зеленого кольору; сережка з металу сірого кольору прямокутної форми з білими та фіолетовими каміннями; сережка з металу сірого кольору з камінням білого кольору посередині; сережка у вигляді квітки з камінням білого кольору та 1 камінням синього кольору. Вказані речі були визнані речовими доказами по кримінальному провадженню, ювелірні вироби повернуті на відповідальне зберігання ОСОБА_11 , ніж в чохлі переданий на зберігання до камери зберігання Основ`янського ВП.
Судом першої інстанції перевірено версію сторони захисту щодо допустимості і належності доказів заяви свідка ОСОБА_20 про згоду огляд її квартири та протоколу огляду квартири АДРЕСА_5 , і в оскаржуваному вироку викладені обґрунтовані та вмотивовані висновку з цього приводу, з яким також погоджується і колегія суддів.
Відповідно до даних протоколу огляду ювелірних виробів від 24.09.2017 року та зберігальною розпискою до нього, потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що всі вказані вироби належать їй та були викрадені у неї 24.08.2017 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .
Згідно відомостей протоколу обшуку квартири АДРЕСА_6 , під час обшуку виявлено та вилучено на столі прозорий полімерний пакет зі слідами речовини бурого кольору; на дивані мобільний телефон чорного кольору «НТС» imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , телефон увімкнений, сім-карта відсутня; між правим бильцем дивану та сидінням мобільний телефон Samsung білого кольору зі слідами речовини бурого кольору на задній кришці imei НОМЕР_3 , НОМЕР_4 . В телефоні знаходиться сім-карта; на дивані простирадло зеленого кольору, на краю якого маються плями речовини бурого кольору.
Висновками судово-імунологічної експертиз № 1727-И/17 від 09.10.2017 року, № 1742-И/17 від 12.10.2017 року, № 1738-И/17 від 12.10.2017 року, № 1735-И/17 від 13.10.2017 року, № 1736-И/17 від 12.10.2017 року, № 1737-И/17 від 24.10.2017 року, № 1741-И/17 від 06.11.2017 року, № 1739-И/17 від 20.10.2017 року, № 1734-И/17 від 20.10.2017 року, № 1733-И/17 від 12.10.2017 року, № 1729-И/17 від 09.10.2017 року, № 1728-И/17 від 20.10.2017 року, № 1743-И/17 від 12.10.2017 року встановлено, що кров від трупу ОСОБА_15 належить до групи А з ізогемаглютином анти-В, а на речах, вилучених в ході проведення слідчих дій за цим кримінальним провадженням, виявлена кров, походження якої від потерпілого ОСОБА_15 не виключається. Крім того, на деяких вилучених речах виявлена кров людини групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, походження якої від потерпілої ОСОБА_11 не виключається.
Стороною захисту також не надано доказів на спростування висновків судово-цитологічних експертиз № 1051-Ц/17 від 15.11.2017 року, № 1054-Ц/17 від 15.11.2017 року, № 1056-Ц/17 від 15.11.2017 року, № 1057-Ц/17 від 15.11.2017 року, № 1145-Ц/2017 від 14.11.2017 року, № 1144-Ц/2017.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 794 від 08.11.2017 року, ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості, відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідають правопорушення, ОСОБА_7 перебував в стані вищезазначеного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 795 від 08.11.2017 року, ОСОБА_8 страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості, відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідають правопорушення, ОСОБА_8 перебував в стані вищезазначеного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує
Захисниками та обвинуваченими під час апеляційного розгляду не надано жодного доказу на наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в тому числі ст.ст. 104, 240 КПК України, при проведенні слідчого експерименту чи під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, які б тягнули за собою визнання протоколу слідчого експерименту від 09.11.2017 року, який було проведено за участю потерпілої ОСОБА_11 , підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника, недопустимим доказом.
Апеляційні доводи про те, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 прийшли до потерпілого з метою впевнити останнього, що ОСОБА_7 буде виступати гарантом в борговому зобов`язанні між потерпілим та ОСОБА_8 , спростовуються вищенаведеними показаннями потерпілої, яка пояснила в судах першої та апеляційної інстанції, що обвинувачені без її дозволу зайшли до домоволодіння, де вона мешкає, ОСОБА_8 , на руках якого були одягнені рукавички, одразу завдав їй два удари, від яких потерпіла не встояла на ногах, а ОСОБА_7 , в руках якого був ніж, пішов до її чоловіка, в подальшому якого вбив. Потерпіла також пояснила, що ОСОБА_8 пішов до неї з ножем в руках, але вона змогла схопитися за ніж та зламати його.
Крім того, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тривалий час залишалися у домоволодінні потерпілих, зв`язали потерпілу ОСОБА_11 , погрожували їй вбити, вимагали від неї вказати де знаходяться гроші в будинку, а заволодівши ювелірними виробами та грошовим коштами, ОСОБА_7 попросив у потерпілої надати йому чистий одяг її чоловіка, в який він переодягнувся, після чого обвинувачені покинули місце вчинення злочину, забравши із собою викрадене майно, знаряддя злочину та брудний одяг ОСОБА_7 .
Потерпіла ОСОБА_11 також пояснила під час апеляційного розгляду, що коли обвинувачені покидали її будинок, ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_8 хоча б порізати потерпілій ноги, але ОСОБА_8 спинив ОСОБА_7 .
Ці обставини також спростовують версію сторони захисти, що ОСОБА_7 випадково завдав потерпілому тілесні ушкодження чи внаслідок агресивних дій самого ОСОБА_15 . Окрім цього, згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 88/2272-Дм/17 від 25.09.2017 року по факту смерті ОСОБА_15 , різані рани на тильних та долонних поверхнях правої та лівої кисті можна розцінювати як такі, що утворилися при обороні.
Щодо доводів обвинувачених і захисників про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вважали, що потерпілий ОСОБА_15 був живим після отриманих тілесних ушкоджень, колегія зазначає наступне.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 2272-Дм/17 від 25.09.2017 року та додаткової судово-медичної експертизи № 88/2272-Дм/17 від 25.09.2017 року, причиною смерті громадянина ОСОБА_15 , є гостра крововтрата, внаслідок колото-різаних ран шиї з ушкодженням язикових артерій. Всі різані рани, які мали місце на трупі постраждалого, утворилися за життя. Всі колото-різані поранення, які мали місце на трупі постраждалого, утворилися за життя.
Потерпіла ОСОБА_15 також пояснювала в суді першої інстанції та під апеляційного розгляду, що коли вона побачила свого чоловіка, останній не подавав ознак життя.
Також умисел обвинувачених на спричинення смерті потерпілого ОСОБА_15 підтверджується поведінкою самих обвинувачених, а саме обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує кількість нанесених потерпілому тілесних ушкоджень ножем та їх локалізацію (в тому числі удар ножем у життєво важливий орган шию), ОСОБА_8 та ОСОБА_7 після нанесених травм потерпілому ОСОБА_15 тривалий час перебували в будинку потерпілих, першої невідкладної допомоги потерпілому не надали, покидаючи місце скоєння злочину надали вказівку потерпілій викликати поліцію лише через 15 хвилин, а також самостійно не викликали швидку допомогу потерпілому.
За таких обставин, на переконання колегії суддів, з урахуванням вищенаведених обставин, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 домовились між собою на вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 та заволодіння майном останнього, заздалегідь заготовили ножи, прийшли до приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де і вчинили злочини, передбачені п.п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.
На думку колегії суддів, зазначені обставини, тобто:
- обвинувачені разом прийшли до місця мешкання потерпілого ОСОБА_15 , маючи при собі заздалегідь заготовлені ножі;
- зайшли до домоволодіння потерпілих без дозволу власників;
- розподіл ролей між обвинуваченими та динаміку подій ( ОСОБА_8 залишився з потерпілою ОСОБА_11 , а ОСОБА_7 пішов до потерпілого ОСОБА_15 );
- спосіб, кількість та локалізацію тілесних ушкоджень (нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 чисельних різаних ран та колото-різаних поранень, в тому числі удар ножем у життєво важливий орган шию);
- характер тілесних ушкоджень та поведінка обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які розуміли, що потерпілий отримав чисельні тілесні ушкодження від удару ножем, несумісні з життям, продовжували свої злочинні дій; зв`язали потерпілу, вимагали від неї вказати де знаходяться грошові кошти та погрожували їй вбивством; на протязі тривалого часу не здійснили ніяких заходів для надання ОСОБА_15 медичної допомоги; намагалися приховати сліди злочину; позбулися знаряддя злочину;
- поведінка потерпілої ОСОБА_11 , яка не могла чинити опір двом чоловіками, які переважили її в силу свого віку та фізичних особливостей,
беззаперечно свідчать про безпідставність апеляційних доводів сторони захисту щодо відсутності у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_15 та вчинення розбою, а також щодо невірної правової кваліфікації їх дій за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.
Таким чином, у вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.
З огляду на викладене, захисниками та обвинуваченим не наведено в своїх апеляційних скаргах переконливих доводів, які могли свідчити про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного вироку, тобто недотримання судом вимог ст.ст.370, 374 КПК України при ухваленні судового рішення. Цих доказів не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Разом з тим, перевіряючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів щодо правильності правової кваліфікації дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, колегія суддів частково погоджується з апеляційними доводами сторони захисту, зважаючи на наступне.

Так, суб`єктивна сторона передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України злочину - умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.

За змістом ст. 24 КК України вбачається, що наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом.

Замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, коли винний передбачав настання смерті потерпілого і бажав цього, але такі наслідки не настали з незалежних від його волі обставин.
Відповідно до ч.1 ст.17 КК України, добровільною відмовою є остаточне припинення особою за своєю волею готування до кримінального правопорушення або замаху на кримінальне правопорушення, якщо при цьому вона усвідомлювала можливість доведення кримінального правопорушення до кінця.
Ознаками добровільної відмови є:
а) остаточне припинення особою готування до злочину або замаху на злочин. Остаточне припинення готування до злочину або замаху на злочин означає остаточну відмову від доведення злочину до кінця, тобто дійсну і безповоротну відмову особи від вчинення задуманого нею злочину і відсутність умислу продовжити його в майбутньому.
б) відмова від вчинення злочину з волі самої особи. При добровільній відмові від вчинення злочину особа свідомо, зі своєї волі припиняє злочинну діяльність. Ініціатива добровільної відмови (прохання, умовляння або навіть погрози) може належати й іншим особам (наприклад, родичам або жертві), але остаточне рішення про припинення злочинної діяльності приймає самостійно особа, яка добровільно відмовляється від доведення злочину до кінця.
в) наявність у особи усвідомлення можливості довести злочин до кінця. Особа вважає, що причини (обставини), які вона не в змозі перебороти (подолати) для закінчення початого злочину, відсутні і їй вдасться в даних конкретних умовах його завершити. Також, особа, маючи реальну можливість довести злочинні дії до кінця, відмовилась від цього із з власної волі.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 , спричинивши потерпілій тілесні ушкодження, не довів свій умисел на вбивство потерпілої до кінця, але при цьому тривалий час разом з нею та обвинуваченим ОСОБА_7 знаходився в домоволодінні потерпілих. В свою чергу, потерпіла ОСОБА_11 була повністю у розпорядженні обвинувачених, які її зв`язали та вимагали від неї розповісти де знаходяться грошові кошти, погрожуючи при цьому застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої.
Згідно висновку експерта № 5471-ая/17 від 25.08.2017 року, у гр. ОСОБА_11 встановлені наступні тілесні ушкодження: різана рана на правій кисті, синці на обличчі. Ці ушкодження утворилися : синці від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар або удар- стиснення, різана рана- від дії гострого предмета, який володіє ріжучими властивостями. Вищевказані ушкодження, враховуючи їх морфологічні характеристики, могли бути отримані протягом доби до моменту огляду. Цей висновок підтверджується характером ушкоджень, а також стадією загоєння рани і кольором синців. За ступенем тяжкості: різана рана та синці викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Потерпіла ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції підтвердила свої показання, надані в суді першої інстанції, та безпосередньо пояснила, що ОСОБА_8 наніс їй удар в обличчя та одразу другий удар, від якого вона не встояла на ногах. ОСОБА_8 схопив її ї вона побачила як його рука з ножем направляється на неї, вона налякалася, закричала, схопилася за ніж, який під її силою зламався. На її руці був поріз та побігла кров. Вона просила щоб ОСОБА_8 не вбивав її. Потім вона чула, що в іншій кімнаті відбувається бійка. ОСОБА_7 покликав ОСОБА_8 . Через деякій час ОСОБА_8 змусив її лягти на диван, обвинувачені зав`язали їй руки шматком тканини та накрили голову, почали вимагати гроші. Вона вказала де гроші та ювелірні вироби. Обвинувачені обшукували будинок, потім ОСОБА_7 підставив їй ніж під лопатки та став погрожувати вбити та вимагати ще грошей. Вона благала їх не вбивати, казала, що грошей більше не має. А вони сказали, що тепер її треба вбити, бо вона свідок. Через деякий час руки їй розв`язали. Так як ОСОБА_7 був увесь в крові, вона на його прохання надала одяг чоловіка, свій брудний він забрав з собою. Коли покидали будинок ОСОБА_7 сказав ОСОБА_8 : «Давай, хотя бы, порежем ей ноги», але останній відмовив ОСОБА_7 та вони пішли. Обвинувачені також сказали їй викликати поліцію хвилин через 15 і все їм розповісти. Потім вона вибігла на вулицю, побігла до брата, який неподалік мешкає і вже він викликав поліцію.
Зазначену поведінку обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 колегія суддів розцінює, як добровільну відмову від доведення умислу на вчинення вбивства потерпілої ОСОБА_11 до кінця.
Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.17 КК України, особа, яка добровільно відмовилася від доведення кримінального правопорушення до кінця, підлягає кримінальній відповідальності лише в тому разі, якщо фактично вчинене нею діяння містить склад іншого кримінального правопорушення.
З урахуванням тієї обставини, що в ході нападу на потерпілу ОСОБА_11 обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 діяли з єдиним умислом на заволодіння майном потерпілих, ОСОБА_8 спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження, обвинувачені подолали опір потерпілої, погрожували їй вбивством, якщо вона не повідомить де знаходяться грошові кошти; мали реальну можливість та достатньо часу довести умисел на вбивство потерпілої до кінця, колегія суддів розцінює дії обвинувачених як розбійний напад із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, що свідчить про закінчений склад злочину по відношенню до потерпілої ОСОБА_11 , а тому кваліфікує дії ОСОБА_8 за цим епізодом, як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої , вчинений за попередньою змовою групою осіб та поєднаний з проникненням у житло, а дії ОСОБА_7 - як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, вчинений особою, яка вчинила розбій, та за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року особа, яка добровільно відмовилась від убивства потерпілого або заподіяння шкоди його здоров`ю, підлягає відповідальності лише за умови, що фактично вчинене нею діяння містить склад іншого злочину.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необхідність, в порядку п.2 ч.1 ст.408 КПК України, перекваліфікувати дії обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_7 з ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України на ч.3 ст.187 КК України.

Апеляційні доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України на ст.125 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими та суб`єктивними, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинили злочин стосовно потерпілої ОСОБА_11 саме з корисливих мотивів, тобто з метою заволодіння чужим майном, а не з метою спричинення їй тілесних ушкоджень.
Доводи апелянтів, що дії обвинувачених повинні бути кваліфіковані окремо, на переконання колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_8 і ОСОБА_7 діяли з єдиним умислом та діяли разом.
Колегія суддів також критично відноситься до апеляційних доводів про те, що потерпіла ОСОБА_11 отримала порізи на руці внаслідок інших причин (порізів при консервації ), оскільки вона не має підстав обмовляти ОСОБА_8 .
Змінюючи кваліфікацію дій обвинувачених та призначаючи ОСОБА_8 і ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України, колегія суддів відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, з урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про осіб обвинувачених, а саме те, що: ОСОБА_8 раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, розлучений, до затримання працював неофіційно, має неповнолітню дитину; ОСОБА_7 раніше судимий 14.02.2012 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 187 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 25.12.2012 року умово-достроково на невідбутий строк 4 місяці 14 днів, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, до затримання працював неофіційно, розлучений, має неповнолітніх дітей за час тримання під вартою характеризується позитивно; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, вважає необхідним призначити ОСОБА_8 і ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 187 КК України.

Що стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, то воно, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.65 КК України та роз`ясненням, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання ОСОБА_7 , врахував конкретні фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених злочинів, позицію потерпілої, характер і ступінь його суспільної небезпеки, неповоротність спричинених наслідків у виді смерті потерпілого, сукупність всіх даних, які характеризують особу обвинуваченого, в тому числі й ті, на які є посилання сторони захисту у поданій апеляційній скарзі.

Так, ОСОБА_7 раніше судимий 14.02.2012 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 187 КК України, звільнений 25.12.2012 року умово-достроково на невідбутий строк 4 місяці 14 днів, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, до затримання працював неофіційно, розлучений, має неповнолітніх дітей, але в їх виховуванні участі не приймає, має постійне місце мешкання.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 794 від 08.11.2017 року, ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості, відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідають правопорушення, ОСОБА_7 перебував в стані вищезазначеного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Судом також враховано, що ОСОБА_7 , не вважаючи життя людини найвищою цінністю, жорстоко та безжально наніс потерпілому чисельні удари ножем в життєво важливі органи, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_25 ,
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання відповідно до вимог ст.ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.
Колегія суддів також враховує позицію потерпілої під час апеляційного розгляду, яка заперечувала проти будь-якого пом`якшення обвинуваченому покарання, а також бере до уваги те, що ОСОБА_7 вину в інкримінованому злочині не визнав, щиро не розкаявся, не відшкодував потерпілій завдану шкоду.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства із призначенням покарання у виді довічного позбавлення волі. Відповідно до положень ст. 64 КК України колегія суддів, як і суд першої інстанції не вважає за можливе застосовувати до ОСОБА_7 позбавлення волі на певний строк.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Судом першої інстанції призначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в максимальних межах санкції ч.2 ст.115 КК України і на думку колегії суддів, враховуючи, що саме ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство, характер та локалізація тілесних ушкоджень спричинених потерпілому, спосіб вбивства, корисливий мотив, який був поставлений вище за життя людини, покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари, і тільки таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, при цьому покарання у виді позбавлення волі на певний строк не забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та не слугуватиме цілям його застосування, не відповідатиме вимогам справедливості щодо застосування покарання встановленим ст. 2 КПК України.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в апеляційних скаргах не наведено.
Окрім цього, питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (див. постанову Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к).
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
На переконання колегії суддів призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі не буде відповідати меті покарання виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про зайву суворість призначеного покарання, з урахуванням фактичних обставин за цим кримінальним провадженням, наведених в оскаржуваному вироку, а також позицію потерпілої та ставлення самого обвинуваченого до вчиненого, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в частині правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, колегія суддів частково погоджується з апеляційними доводами сторони захисту щодо зайвої суворості призначеного покарання, з огляду на наступне.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених злочинів; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України судимостей не має, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, розлучений, до затримання працював неофіційно, має неповнолітню дитину, а також зміст висновку судово-психіатричної експертизи № 795 від 08.11.2017 року.
Також судом враховано, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 мали спільний умисел на вчинення вбивства, характер та локалізація тілесних ушкоджень спричинених потерпілому, спосіб вбивства, корисливий мотив, який був поставлений вище за життя людини.
Разом з тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно обрав ОСОБА_8 вид та міру покарання за злочин за ч.4 ст.187 КК України, проте при обранні виду покарання за злочин, передбачений п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, недостатньо врахував фактичні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, що є підставою для суду апеляційної інстанції для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання, на підставі п.1 ч. 1 ст. 408 КПК України.
Як передбачено положеннями ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. А згідно з ч. 3 ст. 374 КПК суду належить зазначити мотиви призначення покарання.
Покарання у виді довічного позбавлення волі застосовується у випадках, коли необхідність такого призначення обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, та виключною небезпечністю особи винного.
Тобто, призначення довічного позбавлення волі можливе лише в разі коли призначення покарання у виді позбавлення волі не відповідає меті покарання виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Згідно зі ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст. 65 КК передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, суд першої інстанції не повною мірою дотримався вищенаведених вимог закону і не врахував, що покарання у виді довічного позбавлення волі є тим видом покарання, що застосовується у випадках, коли необхідність такого призначення обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, та виключною небезпечністю особи винного.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, недостатньо врахував фактичні обставини кримінального провадження, а саме того, що у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 хоча був спільний умисел на вчинення вбивства потерпілого з корисливих мотивів, але позбавив життя ОСОБА_25 саме ОСОБА_7 шляхом нанесення потерпілому чисельних ударів ножем, в цей час обвинувачений ОСОБА_8 відмовився від вбивства потерпілої ОСОБА_11 та привів її до ОСОБА_7 , вони разом її зв`язала, але погрожував ножем потерпілій ОСОБА_7 , про що повідомила потерпіла ОСОБА_11 в ході апеляційного розгляду.
Потерпіла ОСОБА_11 також надала в суді апеляційної інстанції пояснення про те, що ОСОБА_8 відповів відмовою на пропозицію обвинуваченого ОСОБА_7 спричинити тілесні ушкодження потерпілій, коли вони покидали домоволодіння потерпілих.
За таких обставин, враховуючи роль кожного обвинуваченого та їх поведінку при вчиненні злочинів, на думку колегії суддів, судом першої інстанції недостатньо враховано всі фактичні обставин вчинених злочинів та не наведено в оскаржуваному вироку переконливих мотивів застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі.
У зв`язку з цим, а також з урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу винного, відсутності обтяжуючих вину обставин та негативних характеристик, того, що ОСОБА_8 є раніше не судимим в силу ст.89 КК України, його віку, відсутності у справі даних про те, що він перебуває на психіатричному та наркологічному обліках, - колегія суддів на підставі ч. 1 ст. 408 КПК України вважає за можливе пом`якшити йому покарання за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, призначивши його виді позбавлення волі, але в максимальних його розмірах, передбачених санкцією цього закону.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.187 КК України у той спосіб, як це зазначено у вироку, відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України.
Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 належить призначити за правилами ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, і, на думку колегії суддів, таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, а також попередження скоєння ним нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 червня 2020 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити.
Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України на ч.3 ст.187 КК України та призначити покарання за цим кримінальним законом ОСОБА_8 і ОСОБА_7 у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого, кожному.
Пом`якшити покарання, призначене ОСОБА_8 за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, призначивши його у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого.
Вважати ОСОБА_7 засудженим:
- за ч.3 ст.187 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого;
- за ч.4 ст.187 КК України до 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого;
- за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Вважати ОСОБА_8 засудженим:
- за ч.3 ст.187 КК України до 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого;
- за ч.4 ст.187 КК України до 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого;
- за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України до 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
В решті вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 червня 2020 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Головуючий

Судді