Справа № 742/1091/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/133/21
Категорія - в порядку ст. 303 КПК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула у порядку письмового провадження в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність керівника Прилуцької місцевої прокуратури, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення та зобов`язання внести такі відомості.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя вказав на те, що заява, з якою ОСОБА_5 звернувся до Прокуратури та скарга до слідчого судді не містять відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Посилання заявника на наявність відомостей та даних про вчинення суддею кримінального правопорушення із зазначенням статей Кримінального кодексу України, що виразилось у не розгляді суддею його звернення без прийняття процесуального рішення, свідчать лише про незгоду ОСОБА_5 з формою та змістом ухваленого суддею рішення за результатами розгляду скарги заявника, але не є доказом наявності в діях судді складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою вимоги його скарги задовольнити у повному обсязі та зобов`язати прокурора негайно внести відомості до ЄРДР за його заявою від 15 березня 2021 року з коротким викладом наведених ним обставин злочину, оскільки це може бути єдине законне рішення.

Мотивує тим, що своїм рішенням слідчий суддя звільнив прокурора від виконання безумовної вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України щодо внесення до ЄРДР заяви про вчинений суддею Демченком злочин.

Аналіз норм ч. 1 ст. 303 та ч. 1 ст. 307 КПК України вказує на те, що єдиним завданням слідчого судді при розгляді скарги на бездіяльність слідчого, прокурора є перевірка законності відмови прокурора у внесенні відомостей до ЄРДР і будь-які інші підстави з`ясуванню не підлягають, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року.

Положення ч. 3 ст. 214 КПК України прямо забороняють будь-кому оцінювати зміст заяви про злочин, зокрема, на предмет достатності для внесення її до ЄРДР.

Численні наведені суддею норми права та підзаконні акти передбачають незалежність суддів, але жодна з них, і взагалі існуючих, не передбачає заборону порушення відносно судді кримінальних справ саме за діяльність у статусі судді, зокрема, за посадові підклади, як у даному випадку.

На думку апелянта, згідно положень ч. 1 ст. 214 КПК, внесенню до ЄРДР підлягають будь-які заяви про кримінальне правопорушення, в той час як встановлення фактичних обставин справи до внесення відомостей про вчинення злочину прямо заборонена.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.

Отже, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як убачається з матеріалів справи, 15 березня 2021 року через скриньку для звернень ОСОБА_5 подав прокурору заяву про звинувачення судді Чернігівського апеляційного суду ОСОБА_6 у тому, що «він намагаючись забезпечити власну безкарність за завідоме неправосуддя та посадові підклади ухвали від 05.11.2020 у провадженні 11сс4823/399/20, якій звернення ОСОБА_7 до правосуддя 25.11.2020 загрожує, та завідомо не маючи законних підстав для як мінімум розгляду його по суті, штучно їх створив в офіційному документі № 8-04/842 (№8-04/843) від 09.03.2021 за рахунок посадових підкладів предмету і статусу заяви ОСОБА_7 про усунення недоліків зазначеної ухвали, видавши цей підклад за законну підставу поза судовим процесом, і взагалі уникнути не вигідного для себе розгляду звернення ОСОБА_5 до суду від 25.11.20р.».

Дійсно, положення ч.1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ними з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язані внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Проте, у заяві про злочин, окрім своєї незгоди з прийнятими рішеннями, ОСОБА_5 нічого не зазначає, що хоча б наближено вказувало на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України.

У справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі №21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання повідомлення про кримінальні правопорушення може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.

Так, судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яка пов`язана зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Ні заява про злочин, ні скарга на бездіяльність керівника прокуратури, ні апеляційна скарга, подані ОСОБА_5 , окрім того, що він не скасовані судові рішення називає підкладом і злочином, зазначає про порушення його прав, при цьому і сам не зможе відповісти, які права його порушені, оскільки він систематично подає безпредметні скарги, без змісту, тільки з цитуванням законів, статей конституції і безпідставно звинувачує прокурорів, суддів у злочинах, які пов`язані з тим, що прийняті рішення не подобаються скаржнику.

Отже, доводи заявника ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій за будь-якою зі статей Кримінального Кодексу України та вказували хоча б на будь-які ознаки кримінального правопорушення.

Дослівне тлумачення норм кримінально-процесуального закону скаржником, не може бути підставою для скасування судового рішення, яким йому відмовлено у задоволенні скарги.

Більш того, громадяни України, особи, без громадянства, сторони у кримінальному провадженні повинні добросовісно користуватися наданими ним правами та виконувати обов`язки, не зловживати наданими правами.

Скаржник ОСОБА_5 у спосіб написання заяв про вчинення злочину на кожного суддю, за те, що прийняв рішення, яке його не влаштовує, відверто здійснює тиск, що заборонено нормами Конституції України, Законом України «Про статус суддів» і за певних обставин може бути предметом кримінальної відповідальності за втручання в діяльність судових органів.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405,406, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність керівника Прилуцької місцевої прокуратури, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10