Провадження № 11-кп/4820/180/21
Справа № 669/926/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000110 від 02.09.2020 року за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2020 року по обвинуваченню за ч. 1 ст. 122 КК України ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Білогір`я Білогірського району Хмельницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, військовозобов`язаного, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого в порядку ст. 89 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді у виді обмеженням волі на строк 2 /два/ роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації і повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту проголошення вироку суду.
Питання речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.
За вироком місцевого суду, 21 серпня 2020 року, близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , в ході конфлікту з ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, перебуваючи в положенні стоячи, ліворуч по відношенню до останнього, наніс ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в область обличчя, від чого той впав на землю. Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , перебуваючи в положенні стоячи над потерпілим, який в цей час лежав на землі, наніс ще один удар кулаком правої руки в область ребер зліва. Від нанесених ударів ОСОБА_8 зазнав фізичного болю та отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 6 та 7 ребер зліва, забою м`яких тканин грудної клітки, синців на лівій половині грудної клітки по задньо-боковій поверхні, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як заподіяння ОСОБА_8 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, більш суворий вирок, оскільки призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є занадто м`яким і не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення. Вказує, що заподіяні йому обвинуваченим ОСОБА_7 тілесні ушкодження, згідно висновку експерта № 436 від 19.09.2020 року, виникли від удару травмуюючої дії тупим твердим предметом, могли виникнути в строк та при обставинах, і відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Обвинувачений в суді першої інстанції вину визнав, але суд в порушення ст. 27 КК України не притягнув до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які були співучасниками цього злочину та сприяли його побиттю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення потерпілого ОСОБА_8 , на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та думку прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та вважають вирок суду законним і обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав належну правову оцінку.

Діям обвинуваченого ОСОБА_7 дана правильна кваліфікація, яка ніким не оспорюється.
Щодо доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 про невідповідність призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вимогам закону, внаслідок м`якості, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом враховані фактичні обставини справи, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу винного, його характеристику, сімейний стан та думку потерпілого.
Як встановив суд першої інстанції, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є те, що він раніше не судимий, в порядку ст. 89 КК України, по місцю проживання характеризується позитивно.
Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 є вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_7 визнав вину, щиро кається у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв його розкриттю, що виразилося у послідовних показаннях відносно обставин та механізму спричинення умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , вибачився перед потерпілим, відшкодував заподіяну шкоду.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на це, суд дійшов вірного висновку, з чим погоджується і колегія суддів, що з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину (визнання вини, щире каяття у вчиненні злочину, активне сприяння в розкритті злочину), характеру вчиненого злочину, а також особи винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, а також висновку органу пробації, який міститься в досудовій доповіді, є усі підстави для призначення відносно обвинуваченого ОСОБА_7 покарання без реального його відбування та застосування положень ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Доводи апелянта, що призначене судом ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу внаслідок м`якості є безпідставними, та не найшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Твердження ОСОБА_8 про те, що не було притягнуто до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , як співучасників злочину, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України суд першої інстанції проводив судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Покарання, призначене судом ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів і не є надто м`яким.
За таких обставин, апеляційний суд не знаходить законних підстав для скасування вироку з мотивів наведених в апеляційній скарзі потерпілого.
Керуючись ст. 404, п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2020 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4