Житомирський апеляційний суд
Справа №296/665/12-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7 ,
захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі під час розгляду кримінальної справи за апеляціями засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 13 липня 2020 року відносно ОСОБА_7 за ст. 185 ч. 5; ст. 263 ч. 1; ст. 187 ч. 3 та ч. 4, ст.ст. 15 ч. 2, 115 ч. 2 п.п. 1, 2, 6, 9, 12, ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 12, 13 КК України, ОСОБА_10 за ст. 187 ч. 4; ст. 115 ч. 2 п. 1, 2, 6, 12, ст.ст. 15 ч. 2, 115 ч. 2 п. 1 КК України, клопотання прокурора про продовження засудженому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів,

в с т а н о в и в:
В Житомирському апеляційному суді на розгляді перебуває кримінальна справа за апеляціями засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 13 липня 2020 року відносно ОСОБА_7 за ст.185 ч.5; ст.263 ч.1; ст.187 ч.3 та ч.4, ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.п.1, 2, 6, 9, 12, ст.115 ч.2 п.п.6, 12, 13 КК України, ОСОБА_10 за ст.187 ч.4; ст.115 ч.2 п.1, 2, 6, 12, ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.1 КК України.

Вказаним вироком суду від 13.07.2020 року у кримінальній справі ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст.185 ч.5, ст.263 ч.1, ст.187 ч.4, ст.115 ч.2 п.п.1, 2, 6, ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.п.1, 2, 6, 12, 13 КК України та на підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Цим же вироком міру запобіжного заходу відносно засудженого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередню тримання під вартою.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду за клопотаннями прокурора ОСОБА_6 засудженому ОСОБА_7 неодноразово продовжувалися строки запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній з яких по 06 серпня 2021р.

В судовому засіданні Житомирського апеляційного суду 22 липня 2021 року прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження засудженому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, мотивуючи його тим, що наразі триває апеляційний розгляд апеляцій засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок суду першої інстанції, розгляд справи відкладено на більш тривалий термін, ніж продовжено строк запобіжного заходу засудженому, та продовжують існувати ризики ухилення підсудного від суду з метою уникнення від покарання.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 заперечив щодо заявленого клопотання, просив змінити запобіжний захід на підписку про невиїзд.

Захисник ОСОБА_9 щодо вирішення заявленого клопотання прокурора поклалася на розсуд суду.

Засуджений ОСОБА_7 заперечив щодо заявленого клопотання, просив змінити запобіжний захід на підписку про невиїзд, оскільки має знайому з помешканням за адресою АДРЕСА_1 , а тому можливо змінити запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд, враховуючи тривале перебування його під вартою.

Перевіривши матеріали кримінальної справи та доводи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно засудженого ОСОБА_7 , заслухавши думку учасників розгляду справи, апеляційний суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.165-3 КПК України (1960 року) за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу чи у разі неможливості закінчення розслідування справи в частині доведеного обвинувачення, слідчий за погодженням з відповідним прокурором або прокурор звертається до суду з поданням про продовження строку тримання під вартою. У поданні зазначаються причини, у зв`язку з якими необхідно продовжити строк, обставини та факти, що належить дослідити, докази, які підтверджують, що злочин вчинено особою, яка тримається під вартою, і обґрунтування необхідності збереження цього запобіжного заходу.

Прокурором зазначені вимоги кримінально-процесуального закону було виконано, і апеляційний суд, виходячи з наведених вище правових норм, зобов`язаний розглянути вказане клопотання прокурора в межах дії строку запобіжного заходу визначеного оскаржуваним вироком суду.

Що стосується самого клопотання про продовження засудженому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, то воно підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.ч.1,2 ст.148 КПК України (1960 року) запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Згідно ст.155 КПК України (1960 року) взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, під час досудового слідства ОСОБА_7 , враховуючи характер та тяжкість інкримінованих йому злочинів, було обрано запобіжний захід взяття під варту.

Так, ОСОБА_7 засуджений вироком суду першої інстанції, який наразі оскаржується, за умисні злочини, з поміж яких злочини за ст.187, ч.2 ст.115 КК України відносяться до тяжкого та особливо тяжкого злочинів до довічного позбавлення волі.

Крім того, ОСОБА_7 раніше вже був судимий, зокрема 1999 року Корольовським районним судом м. Житомира за ч.2 ст.206 КК України, і в подальшому, згідно вказаного оскаржуваного вироку суду вже 2002 року вчинює інші тяжкі злочини, що може свідчити про продовження вчинення ОСОБА_7 протиправної поведінки чи дій. Засуджений не одружений, дітей та родичів у Житомирській області не має, що свідчить про відсутність в останнього міцних соціальних зв`язків. Крім того, враховуючи, що за інкриміновані йому злочини судом першої інстанції призначено покарання у виді довічного позбавлення волі ОСОБА_7 , усвідомлюючи можливість його подальшого перебування у місцях позбавлення волі без перспективи звільнитись з них, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від суду.

Зазначені ризики на час розгляду апеляційним судом даної кримінальної справи, не зменшилися та не перестали існувати. Даних про те, що за станом здоров`я не може утримуватися в умовах попереднього ув`язнення, в матеріалах провадження відсутні. Враховуючи наведені вище обставини, апеляційний суд вважає, що тільки такий запобіжних захід, як тримання під вартою, може забезпечити належну процесуальну поведінку засудженого ОСОБА_7 та запобігти наведеним вище ризикам. При цьому апеляційний суд враховую значну тривалість перебування засудженого під вартою, однак зазначена обставина не спростовує крайню необхідність в продовженні застосування до нього виключного запобіжного заходу.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Апеляційний суд визнає безпідставними доводи засудженого ОСОБА_7 щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд за місцем проживання його знайомої за адресою АДРЕСА_1 .

Під час апеляційного розгляду справи засудженим та його захисником не надано будь - яких доказів щодо можливості його проживання за вказаною адресою, не зазначено її даних та не підтверджено її згоди на таке проживання. Посилання на наявність родичів, які проживають в м.Житомирі також є безпідставним з огляду на відсутність даних про можливість засудженого користуватися їх житлом.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку про те, що інший більш м`який запобіжний захід невзмозі запобігти наявності безумовних ризиків ухилення засудженого від суду та подальшого відбування покарання у разі залишення вироку суду в частині призначення покарання без зміни, та можливого перешкоджання іншим чином апеляційному розгляду кримінальної справи.

На підставі наведеного клопотання прокурора про продовження терміну даного запобіжного заходу щодо засудженого підлягає задоволенню, оскільки підстави для його застосування не зникли, ризики не зменшилися, продовжують існувати, підстав для зміни запобіжного заходу немає, а апеляційний розгляд справи неможливо завершити до закінчення строку тримання під вартою, визначеного попередньою ухвалою апеляційного суду.

Керуючись ч.2 ст.379, ст. ст. 155, 165-3 КПК України 1960 року, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Клопотання прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 19.09.2021 року включно.

Ухвала набирає законної сили негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: