1Справа № 335/9422/20 1-кп/335/339/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває вищезазначене кримінальне провадження.
ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 12.08.2020 року, приблизно о 00 год. 50 хв., маючи умисел на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , під час конфліктної ситуації, з мотивів, що виникли на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними та раніше знайомим йому ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з метою вбивства останнього, використовуючи наявний у нього ніж, який володіє колючо-ріжучими властивостями який ОСОБА_5 утримував у руці, наніс один удар потерпілому ОСОБА_4 в область черевної порожнини, чим згідно з висновком експерта № 951 від 26.08.2020 року за результатами проведення судово-медичної експертизи, спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: одиночного проникаючого поранення передньої черевної стінки з ушкодженням тонкої кишки та брижі тонкої кишки, що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, після чого ОСОБА_5 зник з місця вчиненого ним злочину.
Таким чином, ОСОБА_5 виконав усі дії, які вважав необхідними для вбивства ОСОБА_4 , але злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, і в подальшому смерть потерпілого ОСОБА_4 не настала, оскільки потерпілого своєчасно госпіталізували до лікувального закладу та надано необхідну медичну допомогу.
Ухвалою слідчого судді від 14.08.2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12.10.2020 року включно, без визначення розміру застави.
Обраний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 неодноразово продовжувався судом, в останнє ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2021 року строком до 30.04.2021 року, однак до спливу строку тримання під вартою завершити розгляд кримінального провадження не можливо з незалежних від суду причин.
В судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 331 КПК України, судом поставлено на обговорення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не змінились, а обвинувачений зможе ухилятись від суду, впливати на потерпілого та свідків.
Потерпілий ОСОБА_4 під час розгляду вказаного питання, не наполягав на продовженні строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.
Обвинувачений та його захисники заперечували щодо продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказуючи на можливість зміни запобіжного заходу на домашній арешт, зазначивши, що обвинувачений хворіє, в умовах утримання під вартою йому не надається належна медична допомога, він є особою раніше не судимою та такою, що не притягався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, має рідну сестру, брата, що підтверджує його міцні соціальні зв`язки. Крім того, відповідно до визначеного судом порядку дослідження доказів, всі письмові докази досліджені, а свідки вже допитані, а тому обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід на думку сторони захисту повністю втратив свою необхідність. Перераховані в ухвалах суду ризики не гуртуються на доказах. А ті ризики які були чи могли бути вже перестали існувати.
Просили врахувати заяву потерпілого ОСОБА_4 від 30.11.2020 року, в якій останній повідомляє суд про повне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відсутність у нього претензій будь-якого характеру до обвинуваченого ОСОБА_5 .
Таким чином, обвинувачений та його захисники з клопотанням прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не погодилися. Просили відмовити в задоволенні даного клопотання та, змінити ОСОБА_5 запобіжний захід на більш м`який, зокрема, на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Суд, вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, встановив наступне.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Частиною 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність відповідних ризиків, передбачених ч. 1 даної статті.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу повинен врахувати всі обставини, які можуть вплинути на вид обраного запобіжного заходу.
Відповідно до вимог пунктів 21, 22 Інформаційного листа ВССУ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», суд зобов`язаний розглянути питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому суд з`ясовує думку учасників процесу.
В даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було обрано та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років. При цьому, суд враховує й те, що відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Стаття 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважує на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі, характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який, слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин, вчинений обвинуваченим, тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд погоджується із доводами сторони захисту та обвинуваченого, що сама по собі тяжкість інкримінованого правопорушення не може бути підставою для обрання запобіжного заходу, але з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції».
Судом враховуються дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, в момент його затримання офіційно не працював, має постійне місце реєстрації, наявні соціальні зв`язки.
В ході розгляду справи досліджувались матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі й дані щодо наявності інформація про встановлення 3 групи інвалідності та висновки спеціалістів.
Однак, суду не було надано будь-яких доказів на підтвердження обставин неможливості тримання під вартою обвинуваченого за станом здоров`я.
Що стосується ризиків, то на думку суду наявний обґрунтований ризик того, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, при цьому обґрунтованість цього ризику полягає в тому, що можливість призначення покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі, може викликати загрозу втечі обвинуваченого, про що також викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії».
Посилання сторони захисту на заяву потерпілого ОСОБА_4 від 30.11.2020 року, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли б в достатній мірі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленого ризику без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим і його захисниками, проте в даному конкретному випадку приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
Крім того, характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.
Також, стороною захисту не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування обвинуваченого, або взагалі перестав існувати, або зменшився настільки, що й такий запобіжний захід як інший не пов`язаний із позбавленням волі здатний йому запобігти, а тому підстав для зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший не пов`язаний із позбавленням волі суд не вбачає.
Таким чином, передбачених законом підстав для задоволення клопотання захисників та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який у судовому засіданні не встановлено.
При цьому, судом встановлені підстави, які передбачені КПК України, рішеннями ЄСПЛ та Конвенцією з прав людини, щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та ризик його ухилення від суду. На даний період часу у суду відсутні дані які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід забезпечить належної поведінки обвинуваченого.
Також, суд приймає до уваги термін перебування обвинуваченого під вартою.
З врахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , в силу характеру інкримінованого обвинуваченому діяння та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, то суд вважає за доцільним продовження терміну тримання обвинуваченому ОСОБА_5 під вартою. Крім того, суд враховує, що дослідження доказів обвинувачення може сприяти уяві та переконанню обвинуваченого про невідворотність покарання.
Приходячи до такого висновку судом враховано і позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, згідно якої питання обґрунтованості тривалості тримання під вартою не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних його обставин. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.
Окрім цього, враховуючи вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини вчиненого кримінального правопорушення, беручи до уваги, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, суд вважає неможливим визначити розмір застави при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді «тримання під вартою.
Враховуючи наведене, суд вважає, що строк обраного запобіжного заходу підлягає продовженню.
Керуючись ст. 331 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 залишити незмінним - у вигляді тримання під вартою та продовжити його дію на строк 60 діб тобто до 24.06.2021 року включно.
В задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.
Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та оголошені у судовому засіданні 26.04.2021 року.
Повний текст ухвали виготовлено 26.04.2021 року.
Суддя ОСОБА_1