Провадження № 11-кп/4820/32/21
Справа № 686/6447/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : звільнення від відбування покарання Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах засудженого за ч.3 ст.187КК України ОСОБА_10 , на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2019 року,-

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_10 щодо звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_10 ухилився від виконання вироку суду, а тому перебіг давності його виконання зупинився та подвоївся відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.80 КК України, разом з тим не надано доказів про те, що в період з 2004 року засуджений ОСОБА_10 самостійно з`являвся в органи внутрішніх справ для виконання вироку і останній не був виконаний з об`єктивних причин.

Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу скасувати та постановити ухвалу про задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання, визначеного вироком Хмельницького міськрайонного суду від 20 квітня 2004 року. Посилається на те, що порушено вимоги ст.80 КК України та не врахована практика Європейського суду з прав людини.

Суд не врахував, що у вироку суду першої інстанції зазначено адресу проживання засудженого ОСОБА_10 АДРЕСА_1 , і на адвокатські запити до управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради чи був ОСОБА_10 зареєстрований за даною адресою, відповідей не надійшло. Останній ніколи не був, за зазначеною адресою, зареєстрований, але начальник Південно-Західного відділу міліції ХМВ УМВСУ в Хмельницькій області, без будь-якої перевірки місця проживання та реєстрації ОСОБА_10 , звернувся до Хмельницького міськрайонного суду про оголошення останнього у розшук.

Крім того, місцевий суд зазначив в ухвалі, що не надано доказів про те, що в період з 2004 року засуджений ОСОБА_10 самостійно з`являвся в органи внутрішніх справ для виконання вироку і вирок не був виконаний з об`єктивних причин, але засуджений ОСОБА_10 не ухилявся від виконання вироку, та доказів, які б це спростували у справі не має.

Апелянт звертає увагу на те, що до винесення постанови від 18 березня 2011 року про заведення оперативно-розшукової справи та оголошення державного розшуку ОСОБА_10 , яка затверджена в.о. начальником Південного-Західного ВМ ХМВ УМВС в Хмельницькій області лише 11 травня 2011 року, з моменту набрання вироком чинності, будь-яких дій, спрямованих на виконання вироку ніким не здійснювалось. Згідно з п.3 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом п`яти років, при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин, а Волотковського вироком першої інстанції було засуджено до 3 років та 6 місяців позбавлення волі.

Крім того в описовій частин, цієї ж постанови, зазначена інша особа, а саме ОСОБА_11 , а не ОСОБА_10 , отже кого саме з двох цих осіб і чому безпосереднього на території ПЗВМ ХМВ УМВС України нібито розшукували залишилось не встановленим.

Захист вказує і на те, що ухвалюючи оскаржуване процесуальне рішення, суд керувався ч.6 ст.9, ч.7 ст.474 КПК України, остання з яких регламентує загальний порядок судового провадження на підставі угоди, а не питання які пов`язанні з виконанням вироку.

Тому на думку апелянта правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через уповноважені нею органи призначене покарання протягом певних строків і за змістом цього кримінального закону, навіть якщо засуджений ухилявся від відбування покарання, строк давності виконання для нього обвинувального вироку не може бути більше 10 років, а тому суд не врахував, що зупинення перебігу давності не анулює строк, який минув з моменту з`явлення або затримання засудженого , він підлягає заліку.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_9 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати оскаржувану ухвалу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно з приписами п.4 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин.
За змістом ч.3 цієї статті перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_10 вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 квітня 2004 року визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить засудженому на праві власності, за виключенням житла.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_10 , до набрання вироком законної сили, залишено попередню підписку про невиїзд.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахується з часу приведення вироку до виконання.
Даний вирок набрав чинності 08.06.2004 року та мав бути звернений до виконання 10 років з дня набрання ним чинності, оскільки ОСОБА_10 засуджено за вчинення особливо тяжкого злочину, однак неодноразові звернення Хмельницького міськрайонного суду до ХМВ УМВС України в Хмельницькій області про виконання вироку стосовно засудженого ОСОБА_10 не дали результатів, тому за поданням заступника начальника ПЗВМ ХМВ УМВС України в Хмельницькій області майора міліції ОСОБА_12 30.05.2011 року постановою Хмельницького міськрайонного суду було оголошено ОСОБА_10 в розшук, який триває до сьогоднішнього дня. Такі обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_10 ухилився від виконання вироку.
Суд першої інстанції дав вірну оцінку сукупності всіх досліджених доказів в провадженні, підстави вважати висновки суду першої інстанції необґрунтованими, про що заявляє захисник, відсутні.

Доводи апеляційної скарги захисника, що у вироку суду першої інстанції зазначено адресу проживання засудженого АДРЕСА_1 , хоча, останній, ніколи не був за зазначеною адресою зареєстрований, а начальник Південно-Західного відділу міліції ХМВ УМВСУ в Хмельницькій області, без будь-якої перевірки місця проживання та реєстрації ОСОБА_10 , звернувся до Хмельницького міськрайонного суду про оголошення останнього у розшук, є безпідставними, так як у матеріалах кримінальної справи №27-6992 що обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.187 та ч.2 ст.189 КК України, в листах підписаних власноручно ОСОБА_10 , ним зазначена адреса для листування - АДРЕСА_1 , тому колегією суддів такі доводи захисника розцінюються, як уникнення ОСОБА_10 від виконання вироку.

Твердження апелянта, що засуджений ОСОБА_10 не ухилявся від виконання вироку, а зазначене в рішенні місцевого суду, що в справі відсутні докази самостійної явки ОСОБА_10 в органи внутрішніх справ для виконання вироку є безпідставним, спростовується листом начальника Управління ДМС України в Хмельницькій області (провадження №11-кп/4820/32/21-ЕП-505), в якому зазначено, що ОСОБА_10 за обліками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, з 23.03.2010 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , що дає підстави колегії суддів вважати такі дії ОСОБА_10 із зміною його місця реєстрації та неповідомлення органів внутрішніх справ про таку зміну, як спробу ухилення від виконання вироку. Крім того, в матеріалах кримінальної справи відсутні будь-які дані про самостійну явку ОСОБА_10 в органи внутрішніх справ, з врахуванням того, що він був на проголошені вироку, знав про засудження його до покарання у виді позбавлення волі.

Судження апелянта про те, що з моменту набрання вироком чинності та до винесення постанови від 18 березня 2011 року про заведення оперативно-розшукової справи та оголошення державного розшуку ОСОБА_10 , будь яких дій, спрямованих на виконання вироку ніким не здійснювались, є хибним, так як в матеріалах зазначеної кримінальної справи містяться документи (пояснення сусідів, рапорти працівників міліції, листи судді першої інстанції про звернення зазначеного вироку до виконання, тощо), які свідчать про те, що з моменту набрання вироком законної сили проводилися усі необхідні заходи для виконання вироку, які не давали результатів, після чого заступником начальника ПЗВМ ХМВ УМВС України в Хмельницькій області майором міліції ОСОБА_12 було надіслано до Хмельницького міськрайонного суду подання від 28.02.2011 року про оголошення ОСОБА_10 в розшук. Крім того, згідно листа заступника начальника ГУНП в Хмельницькій області №538/121/24-2020 від 19 січня 2021 року, убачається, що 30.05.2011 року оголошено і в міждержавний розшук та обрано запобіжний захід у вигляді арешту, у разі його затримання.

Доводи апелянта, про те, що правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через уповноважені нею органи призначене покарання, протягом певних строків, і за змістом цього кримінального закону, навіть якщо засуджений ухилявся від відбування покарання, строк давності виконання для нього обвинувального вироку не може бути більше 10 років, а тому суд не врахував, що зупинення перебігу давності не анулює строк, який минув з моменту з`явлення або затримання засудженого, він підлягає заліку, не заслуговують на увагу, оскільки приписами ч.3 ст.80 КК України, визначено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування, покарання Ухилення від відбування покарання - це умисні дія або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання. Перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. При цьому строки давності, які спливли до моменту ухилення засудженого від відбування покарання, підлягають зарахуванню, Але у разі відновлення перебігу давності строки давності, передбачені пунктами 1-3 ч. 1 ст.80, подвоюються.
В судовому засідання апеляційної інстанції переконання апелянта про те, що ОСОБА_10 з часу зміни місця реєстрації проживає за місцем реєстрації, а саме АДРЕСА_2 , що підтверджує відсутність у нього наміру уникнути виконання вироку та від оголошеного розшуку, спростовується листом ВнП№1 ХРУП від 01.02.2021 року №799 про проведення постійних перевірок зазначеної адреси місця реєстрації ОСОБА_10 та інших оперативно-розшукових заходів, в результаті яких встановлено, що останній протягом 10 років за адресою АДРЕСА_2 , не з`являвся, не проживав, тощо (а.с.134).

Інші доводи апеляційної скарги захисника колегією суддів не беруться до уваги, так як не спростовують дії ОСОБА_10 на уникнення від виконання вироку та не містять доказів, які би мали підстави для скасування оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищезазначені обставини, які були встановлені місцевим та апеляційним судами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про ухилення ОСОБА_10 від виконання вироку суду, а тому перебіг давності його виконання зупинився та подвоївся відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.80 КК України.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, яка постановлена з дотриманням норм КПК України, підстави для її скасування чи зміни в межах апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2019 року щодо засудженого за ч.3 ст.187КК України ОСОБА_10 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її постановлення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4