УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
підозрюваної ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 ,

про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Хадиженськ, Краснодарського краю, Російської Федерації, українки, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному 23.10.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0008801,
В С Т А Н О В И В:
25 травня 2021 року старший слідчий СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0008801, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.10.2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Обґрунтовуючи вказане клопотання слідчий зазначає, що слідчим управлінням ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008801 від 23.10.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , керуючись особистими мотивами, визначивши вчинення злочинів, як додаткове джерело здобуття коштів для свого існування, з метою особистого збагачення, шляхом вчинення умисних злочинів спрямованих на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, підробленням та використанням підроблених документів, розуміючи, що самостійно вчиняти такі злочини неможливо, та як це потребує довготривалої підготовки, з метою приховання власної протиправної діяльності, увійшла до стійкої організованої групи, очолюваної ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яка поділяла їх наміри та задуми. До складу створеної організованої групи в різний час увійшли ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виділені в окреме кримінальне провадження за 0000146 від 16.01.2021).
Вказані вище особи попередньо, умисно і добровільно, усвідомлюючи злочинні наслідки своїх дій, зорганізувались в стійке злочинне об`єднання для вчинення злочинів, склавши при цьому злочинний план, який був відомий всім учасникам групи, чітким розподілом функцій кожного учасника групи, спрямованих на реалізацію цього плану, підкорюючись ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як керівникам організованої групи та свідомо виконуючи їх вказівки.
Вказана організована група характеризувалась попередньою зорганізованістю в спільне об`єднання для вчинення злочинів, стабільністю та згуртованістю, стійкістю та тривалістю злочинної діяльності з 2018 по кінець 2019 року, розробкою планів, ідентичністю способів вчинення злочинів, залученням нових учасників, домовленістю та готовністю до постійного вчинення злочинів, отриманням матеріальних благ від своєї злочинної діяльності на постійні основі.
Для вчинення злочинів, учасниками групи заздалегідь було розроблено план з розподілом ролей, згідно якого предметом злочинної діяльності були квартири за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 .
Разом з тим, розроблений план заволодіння нерухомим майном полягав у наступному: учасниками злочинної групи, в якості об`єктів посягання обирались об`єкти нерухомого майна, відомості про право власності на які не було зареєстровано в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власники яких тривалий час відсутні, або померли, та в яких тривалий час ніхто не проживав. Отримуючи в незаконний спосіб доступ до таких квартир, вказані особи змінювали замки та двері, щоб мати одноосібний доступ до таких помешкань. В процесі підготовки до вчинення злочину підшуковувались особи, з числа неблагополучних осіб, які зловживають алкогольними напоями, безпринципні та байдужі до наслідків вчинення злочинів, здатні чинити протиправні дії проти власності громадян, які за незначну грошову винагороду погоджувались виконати роль власників та перших покупців такого нерухомого майна, з метою його подальшого відчуження добросовісним набувачам, та заволодіння грошовими коштами останніх. ОСОБА_7 безпосередньо, а також у співучасті зі своїм співмешканцем ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_6 , виготовлялись завідомо підроблені правовстановлюючі документи на право власності на нерухоме майно (свідоцтва про право власності, технічні паспорти, довідки БТІ та ін.). Враховуючи, що об`єктами злочинного посягання були обрані квартири, право власності на які на день вчинення злочину не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_7 розробила план заволодіння нерухомим майном, згідно якого первинна реєстрація такого права відбулась на підставі підробленого свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що датоване початком 2000-х років, нібито видане Дніпровською районною державною адміністрацією в м. Києві на одну з осіб, які надали свою згоду на вчинення такого злочину, виступаючи в ролі першого власника такого майна.
У подальшому, маючи в розпорядженні відповідні документи, передавали їх приватному нотаріусу Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , з метою посвідчення переходу права власності від однієї особи, яка надала згоду на участь у вчиненні злочину, до іншої особи, яка також надала свою згоду на участь у вчиненні злочину. Витрати за вчинення таких дій, що включали в себе витрати на проведення експертної оцінки, реєстрації приватними нотаріусами права власності та укладення договорів купівлі-продажу, організатори злочинної групи розподіляли між собою.
Крім того, в тому випадку, коли право власності на квартиру, що стала об`єктом злочинного посягання було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на день вчинення злочину, проте власники (або спадкоємці) такого майна були відсутні, та в квартирі ніхто не проживав, після фактичного проникнення до таких помешкань, в ході готування до відчуження майна добросовісним набувачам з метою заволодіння їх грошовими коштами, ОСОБА_7 вирішила при виготовленні підроблених документів на право власності на таке майно, до реального номера квартири додавати літеру «А» (незважаючи на те, що така нумерація у відповідних будинках відсутня, та квартири з такими номерами не існують). В подальшому, з метою конспірації своєї злочинної діяльності, під час демонстрації квартир потенційним покупцям, відповідну нумерацію з літерою «А» вказані особи самостійно наносили на двері квартир, а також поштові скриньки, або не повідомляли про вказаний факт добросовісних набувачів взагалі.
Разом з тим, учасники групи домовились, що грошовою винагородою учасників, стануть грошові кошти, які будуть отримані від добросовісних набувачів, та які будуть розподілені пропорційно від ступеню участі у вчиненні злочину.
Прокурор у судовому засіданні зазначає, що наявність підозри у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Крім того, прокурор зазначає, що застосування до ОСОБА_5 альтернативного триманню під вартою запобіжного заходу не зможе в повній мірі запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Повноваження прокурора та захисника, які були присутні під час розгляду клопотання, слідчим суддею перевірені.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.
Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого та застосування до його підзахисного такого запобіжного заходу як домашній арешт, посилаючись на необгрунтованість підозри, а також відсутність та недоведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та просив застосувати до підозрюваного альтернативний запобіжний захід.
Підозрювана ОСОБА_5 підтримала позицію свого захисника.
Дослідивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши думку прокурора, захисника та підозрюваної, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
У судовому засіданні було встановлено, що слідчим управлінням ГУНП у м. Києві розслідується кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008801 від 23.10.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченогоч. 4 ст. 190 КК України.

08 грудня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Клопотання про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обґрунтовується тим, що остання може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового слідства і суду.
За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Так, відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Не вдаючись до детального аналізу, оцінки дій, винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.
При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.
Із урахуванням вищевказаних письмових доказів, що додані до клопотання та досліджені в судовому засіданні, здійснюючи їх оцінку за своїм внутрішнім переконанням, слідчий суддя, приходить до висновку, що повідомлена ОСОБА_5 підозра не може вважатись не обґрунтованою, а докази, надані органом досудового розслідування, є, на даний час, досить вагомими, щоб свідчити про причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення, що їй інкримінуються.
Водночас, обов`язковою умовою для застосування запобіжного заходу має бути доведеність сукупності обставин, визначених ч. 1 ст. 194 КПК України яка вимагає від прокурора довести не лише наявність обґрунтованої підозри, а надати докази на підтвердження підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, на які посилається прокурор у клопотанні та обґрунтувати недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у клопотанні.
Не доведено слідчим та прокурором і наявність таких ризиків, як вплив на інших підозрюваних, свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також можливе вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, які належним чином не обґрунтовуються ні слідчим, ні прокурором.
Як вбачається з поданого до суду клопотання, його зміст хоча і містить посилання на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у клопотанні, разом з тим підтвердження існування таких обставин, суду не надано.
Таким чином, слідчим у клопотанні, а прокурором в судовому засіданні, не підтверджено обставин на обґрунтування того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним у клопотанні ризикам.
Доказів того, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу слідчому судді не надано. Твердження з приводу існування такого ризику є лише припущеннями слідчого.
При цьому, ризик переховування обвинуваченого не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого застосування покарання та під впливом можливого тягаря призначення такого покарання у майбутньому.
Дані про особу обвинувачену, яка раніше не судима, її вік, стан здоров`я і те, що вона має постійне місце проживання в м. Києві, займається суспільно корисною працею, свідчить на користь останньої, що в свою чергу спростовує доводи слідчого щодо можливості існування неналежної процесуальної поведінки підозрюваної та свідчить про можливість застосування відносно неї іншого більш м`якого запобіжного заходу, у вигляді особистого зобов`язання.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що встановлені вище обставини є достатніми для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, тобто більш м`якого ніж домашній арешт, а тому клопотання не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 2, 7, 8, 177, 178, 181, 193, 194, 196, 197, 202, 206, частиною другою статті 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрювану ОСОБА_5 , передбаченні ч.5 ст.194 КПК України обов`язки, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за їх першою вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому вона зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити термін дії покладених на підозрювану обов`язків в межах строку досудового розслідування, тобто до 08 червня 2021 року включно.

У разі невиконання обов`язків до підозрюваної може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого, а з моменту надходження справи до суду на прокурора у кримінальному провадженні.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, його захисником протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1