Справа № 159/1612/17 Провадження № 11-кп/802/49/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка м. Рівного, мешканка АДРЕСА_1 , із повною середньою освітою, одружена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацююча, раніше не судима,
засуджена:

-за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень, із позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки.
На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, обвинувачена звільнена від основного та додаткового покарань, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 КК України.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області задоволений повністю.
Стягнуті із ОСОБА_7 на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області 5 319 (п`ять тисяч триста дев`ятнадцять) гривень 86 коп. витрат Ковельського міськрайонного територіального медичного об`єднання на лікування потерпілого.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволений частково.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 52 752 (п`ятдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят дві) гривні 52 коп. майнової шкоди, 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень моральної шкоди, а всього 142 752 (сто сорок дві тисячі сімсот п`ятдесят дві) гривні 52 коп. В решті позову відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати в сумі 2 111 (дві тисячі сто одинадцять) гривень 04 коп. за проведення судової інженерно-транспортної експертизи.
В порядку ст.100 КПК України, вироком вирішена доля речових доказів.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнана винною за те, що 16.07.2016 о 06 год. 00 хв. вона, керуючи технічно справним автомобілем, марки «Ніссан» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись на вул. Варшавській у м. Ковелі Волинської області від вул. Володимирську у напрямку м. Луцька, проїжджаючи перехрестя вулиць Варшавської Шевченка у м. Ковелі Волинської області, проявивши безпечність та неуважність, здійснила виїзд на вказане вище перехрестя на червоне світло світлофора, що забороняє рух автомобіля, де допустила зіткнення з автомобілем, марки «Фольксваген», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_10 , що рухався на вул. Шевченка від вул. Червоного Хреста у напрямку с. Волі Ковельської Ковельського району Волинської області на зелене світло світлофора, після чого залишила місце пригоди, не дочекавшись прибуття працівників поліції на місце ДТП. В результаті ДТП потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 п.п.2.3.б; 2.10.а, д; 8.7.3.е Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор оскаржує вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Посилається на те, що місцевим судом у мотивувальній частині рішення не викладене формулювання обвинувачення, а саме диспозиція кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі. Зазначає, що розмір заявленої потерпілим матеріальної шкоди не відповідає розміру матеріальної шкоди, призначеної судом. З огляду на наведене, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, із призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень, із позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, звільнити обвинувачену від основного та додаткового покарань, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 КК України. У мотивувальній частині рішення викласти юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_7 і стягнути з останньої на користь потерпілого цивільний позов, що відповідає ціні позову, вказаній у позовній заяві.
У доповненні до апеляційної скарги прокурор просить виключити із визнаного судом доведеного обвинувачення пункти 2.10 а, д ПДР, як такі, що не перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками кримінального правопорушення.
У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченої не погоджується з вироком суду у зв`язку із невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що протокол допиту свідка ОСОБА_11 є недопустимим доказом. Вказує, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину є недоведеною, а заявлений потерпілою стороною цивільний позов задоволенню не підлягає, оскільки не підтверджується належними документами. Враховуючи наведене, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , оскільки не встановлені достатні докази для доведення її винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляцію сторони захисту у повному обсязі, просили виправдати ОСОБА_7 та заперечили апеляцію прокурора, міркування прокурора, який підтримав апеляцію сторони обвинувачення з доповненнями у повному обсязі і заперечив апеляційну скаргу захисника, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави ухвалення.
Згідно із положеннями ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку апеляційного суду, місцевим судом правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Так, у суді першої та апеляційної інстанцій обвинувачена заперечувала вчинення нею вказаного злочину, вину не визнавала і пояснила, що у день події вона виявила, що немає харчування для її малолітньої дитини, і та плаче, тому вранці на автомобілі своєї матері свідка ОСОБА_12 вона виїхала у м. Ковель. Керуючи автомобілем, переймалась лише дитиною і нічим іншим. Проїхавши міст на вул. Варшавській у м. Ковелі, вона побачила на перехресті мигаючий сигнал світлофора і мала намір повертати ліворуч на вул. Шевченка. Після цього, проїхавши світлофор, вона побачила, що на неї їде бус з вул. Шевченка, що на той час вже також був за світлофором. З метою уникнення ДТП, щоб бус у неї не в`їхав, вона пришвидшилась. Який сигнал світлофора був у цей момент, вона не бачила. Згодом відбулася ДТП. Коли вона прийшла до тями, то на місці події була швидка допомога. Так, як вона не отримала тілесних ушкоджень, то не потребувала медичної допомоги, і трохи посиділа біля кафе, де їй дала води працівниця кафе, яка і викликала швидку допомогу. Після цього вона поїхала додому. Поліції не дочекалась, так як її дитина потребувала харчування. Хто у кого в`їхав на перехресті і чи вона повертала одночасно в момент пришвидшення,вона не пам`ятає. Інших автомобілів на перехресті вона не помітила. Після того, як завезла дитині харчування, відразу поїхала у лікарню, щоб дізнатись про стан здоров`я потерпілого. Вказала, що після ДТП її чоловік з власної ініціативи надав потерпілому матеріальну допомогу, так як вона про причетність до ДТП з потерпілим чоловіку не повідомляла.
Однак, заперечення обвинуваченою своєї вини у вчиненому повністю спростовується іншими наявними у матеріалах провадження доказами.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_10 у місцевому суді показав, що вранці 16.07.2016 він рухався на своєму автомобілі зі швидкістю близько 30-40 км/год. на вул. Шевченка у м. Ковелі до перехрестя з вул. Варшавською, і мав намір їхати прямо. Зауважив, що має значний водійський стаж. Для нього на перехресті на світлофорі сигнал світлофора постійно був зелений. Автомобіля обвинуваченої він не бачив, хоча на вулиці на той час вже було світло, і сонце до його руху знаходилося зліва. Відчувши удар, він втратив свідомість та прийшов до тями лише через 2 години у лікарні. Туди ж прибула і обвинувачена, яка зі слів його дружини свідка ОСОБА_13 , дала на його лікування 2 000 гривень. Після ДТП йому, дійсно телефонував свідок ОСОБА_11 з приводу того, що став свідком саме цієї ДТП. У зв`язку із отриманими під час ДТП травмами, він перебував на стаціонарному лікуванні близько місяця, а у подальшому близько двох місяців ще лікувався вдома, не міг повноцінно рухатись. На даний час стан свого здоров`я оцінює як незадовільний, так як попередньо він торгував на ринку та мав дохід, а після ДТП здоров`я йому цього не дозволяє. Свій автомобіль він відремонтував та використовує за призначенням. Надані обвинуваченою 2 000 грн він врахував при визначенні цивільного позову.
Показаннями у місцевому суді свідка ОСОБА_12 стверджується, що обвинувачена є її дочкою, вони спільно проживають. У день події вранці близько о 05 год. 30 хв. її дочка з її відома терміново поїхала автомобілем, зареєстрованим на неї, придбати харчування для своєї дитини у магазин чи аптеку, оскільки у смт. Люблинці Ковельського району Волинської області потрібного харчування немає. Про обставини ДТП їй не відомо, але відомо, що її дочка потрапила в аварію і повернулась додому орієнтовно через годину чи більше, та привезла харчування. Її автомобіль пошкоджений, перебуває у них та після ДТП не ремонтувався.
Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 показав, що він як лікар швидкої допомоги виїжджав на ДТП, що мала місце на перехресті вулиць Шевченка та Варшавської у м. Ковелі Волинської області, де потерпілим була особа чоловічої статі. Зазначив, що обвинувачена залишила місце ДТП, до якої була причетною. Після приїзду другої бригади швидкої медичної допомоги о 06 год. 08 хв. на місце ДТП обвинуваченої на місці ДТП вже не було.
Показання вказаного свідка об`єктивно підтверджуються і листом КЗ «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 1058/1.11 від 07.09.2016, відповідно до якого повідомлення про ДТП надійшло о 06 год. 03 хв.; перша та друга бригади, у складі якої був лікар ОСОБА_14 , прибули на місце ДТП, відповідно, о 06 год. 06 хв., 06 год. 08 хв. (Т.1 а.п.138).
Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні місцевого суду вказала, що потерпілий є її чоловіком, з яким вони проживають спільно. Влітку 06.07.2016 о 06 год. її чоловік поїхав купатись. Згодом їй зателефонували і запитали, чому її чоловіка немає на роботі. Вона запитувала дочку про те, де батько, а коли стали його шукати, то, виїхавши на вул. Варшавську, що поряд з місцем їх проживання, побачили аварію. Їх бус стояв порожній біля будинку і поряд з їхньою машиною нікого не було. Свого чоловіка вона побачила вже у лікарняній палаті о 10 год. Після аварії обвинувачена спочатку приходила, неодноразово провідувала потерпілого, приносили продукти, гроші в сумі 2 000 гривень, а потім перестала спілкуватись. Автомобіль після ДТП відремонтований. Її чоловік лікувався близько місяця, і на даний час після ДТП стан його здоров`я залишається незадовільним.
У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченої вказує, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину є недоведеною.
Однак, такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, так як повністю спростовуються доказами, дослідженими місцевим судом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на лист Ковельського відділу поліції ГУНП у Волинській області Ковельський КП «Добробут» Ковельської міськради Волинської області надіслав відповідь № 98 від 27.09.2016, згідно з якою світлофор на перехресті вулиць Варшавської та Шевченка 16.07.2016 працював у звичному режимі: з 06 год. 00 хв. до 22 год. 00 хв. повний цикл; з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. режим жовтого мигання; ремонтні роботи на вказаному вище світлофорі не проводились(Т.1 а.п.137).
У ході апеляційного розгляду даного провадження встановлено, що згідно з протоколом огляду речей від 17.07.2016 з фототаблицями, на території штрафмайданчика Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області оглянутий автомобіль, марки «Фольксваген», р.н. НОМЕР_2 , що був вилучений під час огляду місця події 16.07.2016, у якого є такі пошкодження передньої частини: правого крила, правої частини бампера, відсутня права фара, пошкоджена права частина капоту, пошкоджене ліве заднє крило. Наявне відшарування лакофарбового покриття. Пошкоджена гума правого переднього колеса. Повітряний тиск у передніх колесах відсутній (Т.1 а.п.109-111).
Крім того, протоколом огляду речей від 17.07.2016 з фото таблицями стверджується, що на території штрафмайданчика Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області оглянутий автомобіль, марки «Ніссан», р.н. НОМЕР_1 , що був вилучений під час огляду місця події 16.07.2016, у якого виявлені пошкодження капоту, переднього бампера, лівого крила, лівих водійських дверцят, скла водійських дверей, а саме: його відсутність; заднього лівого крила, задньої лівої та двох передніх фар; пошкодження диску лівого переднього колеса; відсутність гуми. Повітряний тиск у передніх колесах відсутній. Наявне відшарування лакофарбового покриття (Т.1 а.п.114-116).
Як вбачається з висновку судової інженерно-транспортної експертизи (з фототаблицями) № 331 від 30.11.2016, на дослідження були надані саме автомобілі: марки «Фольксваген - Транспортер», р.н. НОМЕР_2 ; марки «Ніссан Альмера», р.н. НОМЕР_1 , та помилково останній у висновку вказаний як автомобіль марки «Ніссан Альмера», р.н. НОМЕР_3 ; експертом відмічено, що найбільш виражені і суттєві пошкодження і сліди на автомобілі потерпілого розташовані на передній правій частині і утворені при контакті з твердими предметами, напрямок деформуючого зусилля яких був направлений справа наліво та дещо спереду назад. А у автомобілі під керуванням обвинуваченої ОСОБА_7 на передній лівій частині автомобіля та утворені при контакті з твердими предметами, напрямок деформуючого зусилля спереду назад зліва направо. У момент первинного контакту взаємодіяли: передня права частина автомобіля марки «Фольксваген - Транспортер», р.н. НОМЕР_2 , та передня ліва частина автомобіля марки «НіссанАльмера», р.н. НОМЕР_1 . Під час зіткнення повздовжня вісь автомобіля марки «Ніссан-Альмера», р. н. НОМЕР_1 розміщувалась під кутом приблизно 70 + 5 градусів (проти руху годинникової стрілки) відносно повздовжньої осі автомобіля марки «Фольксваген - Транспортер», р.н. НОМЕР_2 (Т.1 а.к.п.121-130).
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №267 від 18.08.2016, із врахуванням даних медичної карти № 7169-788 стаціонарного хворого Ковельської ЦРЛ на ім`я ОСОБА_10 , у останнього відмічені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, напруженої підшкірної гематоми тім`яної ділянки зліва, забійної рани правої надбрівної дуги, забою, саден м`яких тканин обличчя, контузії правого ока з підшкірними гематомами повік правого ока, забою, саден ліктьових суглобів, розриву лонного зчленування, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо від виступаючих частин салону автомобіля, в час, вказаний у постанові слідчого і у меддокументації, і за ступенем тяжкості відносяться до категорії: розрив лонного зчленування тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; закрита черепно мозкова травма з струсом головного мозку, напруженої підшкірної гематоми тім`яної ділянки зліва, забійна рана правої надбрівної дуги, забої, садна м`яких тканин обличчя, контузії правого ока з підшкірними гематомами повік правого ока до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; забої, садна ліктьових суглобів легких тілесних ушкоджень (Т.1 а.к.п.132-134).
Посилання сторони захисту на те, що протокол допиту свідка ОСОБА_11 є недопустимим доказом, суд апеляційної інстанції також вважає необґрунтованими.
Місцевим судом досліджено та надано оцінку протоколам допиту свідка ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 07 та 16 лютого 2017 року, згідно з якими останній за життя показав досудовому розслідуванню, що коли він 16.07.2016 о 06 год. ранку їхав у смт. Люблинець Ковельського району Волинської області і зупинився на своєму автомобілі на червоний сигнал світлофора на перехресті вулиць Варшавської і Шевченка у м. Ковелі Волинської області, то бачив, що з вул. Шевченка у напрямку с. Волі Ковельської Ковельського району Волинської області на перехрестя на зелений сигнал світлофора виїхав автомобіль типу «бус» білого кольору; автомобіль темного кольору, що рухався від мосту на вул. Варшавській, в`їхав у цей бус. Згодом він дізнався від сторонніх осіб, що водій буса знайомий йому ОСОБА_10 .
Крім того, у судовому засіданні суду першої інстанції сам потерпілий підтвердив, що після ДТП йому телефонував свідок ОСОБА_11 з приводу того, що став свідком цієї ДТП.
Тому піддавати сумніву протоколи допиту свідка ОСОБА_11 у апеляційного суду немає підстав, а посилання сторони захисту з цього приводу є такими, що не заслуговують на увагу.
Також слід зазначити, що показання даного свідка узгоджуються із показаннями потерпілого і висновками судових експертиз та повністю спростовують доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину.
Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд доходить висновку, що вказаними доказами, які повно і всебічно досліджені місцевим судом, у їх сукупності, повністю спростовуються доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , а стратегія захисту, висунута останнім, є нічим іншим, як способом уникнення обвинуваченою ОСОБА_7 кримінальної відповідальності.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, і кваліфікація її дій за ч.1 ст.286 КК України, є правильними, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Що ж стосується тверджень апеляційної скарги захисника про безпідставність та необґрунтованість заявленого потерпілим ОСОБА_10 цивільного позову, оскільки він не підтверджений документально, то вони не беруться до уваги судом апеляційної інстанції, так як повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, які додані до позовної заяви потерпілого ОСОБА_10 і досліджені місцевим судом та враховані ним при вирішення цивільного позову (Т.1 а.к.п.74-83).
Згідно з вимогами ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На переконання апеляційного суду, вказані вимоги закону при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції дотримані.
Щодо тверджень прокурора, викладених у доповненнях до апеляційної скарги, про те, що з визнаного судом доведеного обвинувачення підлягають виключенню пункти 2.10 а, д Правил дорожнього руху, як такі, що не перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає їх підставними.

Відповідно до п.п.2.10 а, д ПДР, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Апеляційний суд вважає, під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати у мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст.286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.
Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.286 КК України. Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року (справа № 682/956/17).
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем, проїжджаючи перехрестя вулиць, проявивши безпечність та неуважність, здійснила виїзд на вказане вище перехрестя на червоне світло світлофора, що забороняє рух автомобіля, де допустила зіткнення з іншим автомобілем, що рухався на зелене світло світлофора, після чого залишила місце пригоди, не дочекавшись прибуття працівників поліції на місце ДТП. В результаті ДТП потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Тобто обвинувачена відразу залишила місце ДТП після її вчинення, а як стверджується повно і всебічно дослідженими місцевим судом доказами у їх сукупності, потерпілому була надана своєчасна медична допомога.
З огляду на наведене, порушення ОСОБА_7 вимог п.п.2.10 а, д ПДР не перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками кримінального правопорушення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами прокурора про виключення вказаних пунктів Правил дорожнього руху, оскільки вони не перебувають у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали.

Також слушними є доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про те, що при формулюванні обвинувачення місцевими судом не конкретизовано характер середньої тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим ОСОБА_10 , а тому вирок в цій частині також підлягає зміні, шляхом конкретизації характеру тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, отриманих потерпілим ОСОБА_10 внаслідок виниклої дорожньо-транспортної пригоди.

Посилання, наведені в апеляційній скарзі прокурора з доповненнями про те, що вирок підлягає зміні в частині відшкодування розміру матеріальної шкоди, через безпідставне завищення розміру стягнутої шкоди, на думку апеляційного суду, також заслуговують на увагу.
Положення ч.1 ст.128 КПК України регламентують, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Приписами ч.5 ст.128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що вироком суду цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволений частково, стягнуто із ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 52 752 (п`ятдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят дві) гривні 52 коп. майнової шкоди.
Однак, згідно із заявленим потерпілим цивільним позовом, наявним у матеріалах провадження, розмір матеріальної шкоди, яку він просив стягнути із обвинуваченої, становив 52 280 (п`ятдесят дві тисячі двісті вісімдесят) гривень 60 коп. (Т.1 а.к.п.71-73), що підтверджується відповідними доданими до позовної заяви документами.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із твердженнями прокурора про необхідність стягнення із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 цивільного позову, що відповідає ціні позову, вказаній у його позовній заяві.
З вищенаведених підстав вирок місцевого суду підлягає зміні.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з визнаного доведеним обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України порушення нею п.п.2.10 а, д ПДР, як такі, що не перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками кримінального правопорушення.
У мотивувальній частині вироку визнати доведеним порушення ОСОБА_7 п.п.2.3 б, 8.7.3 е ПДР під час керування нею 16.07.2016 біля 6-00 год технічно справним автомобілем марки «Нісан» р.н. НОМЕР_1 , що виразилося у виїзді на перехрестя вулиць Варшавської-Шевченка у м.Ковелі внаслідок проявленої безпечності та неуважності на заборонений сигнал світлофора, де допустила зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 .
Внаслідок ДТП потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді розриву лонного зчленування, які відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Стягнути із ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 майнову шкоду, зменшивши її до суми 52 280 (п`ятдесят дві тисячі двісті вісімдесят) гривень 60 коп., відповідно до заявленого потерпілим ОСОБА_10 цивільного позову.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді