Справа № 569/96/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадження № 0005315 від 31.08.2019 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, несудимого, із вищою освітою, працюючого вчителем в НВК № 14,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИВ :

30.08.2019, близько 19 год 20 хв, ОСОБА_3 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи на території будинку за адресою, АДРЕСА_1 , неподалік паркану, на грунті особистих неприязних відносин, застосовуючи фізичну силу, умисно здавив ОСОБА_6 верхню третину правого плеча за допомогою верхньої частини бетонного паркану, чим спричинив потерпілому тілесне ушкодження, яке відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довго тривалості здоров`я, а також умисно наніс удар кулаком руки по голові потерпілого, чим спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Встановлені судом обставини підтверджуються дослідженими в суді доказами, обсяг який визначений судом за погодженням з учасниками судового провадження.
Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення та цивільний позов не визнав, та показав, що жодних тілесних ушкоджень він потерпілому не наносив. Дійсно, 30.08.2019 біля 19 год 20 хв він знаходився на території свого домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . В цей час він побачив, що потерпілий намагався перелізти через їхній паркан, і він підійшовши до паркану словесно сказав цього не робити. Однак потерпілий, схопив його правою рукою за плече, і почав тягнути на свою половину домоволодіння, від чого він вдарився плечем об паркан. В свою чергу, потерпілий впав на свою половину домоволодіння, і на його думку від падіння отримав дані тілесні ушкодження. Умислу на завдання тілесних ушкоджень в нього не було. Через годинупівтора були викликані працівники поліції яким він дав відповідні пояснення.
Проаналізувавши покази обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вони повністю не узгоджуються з показами потерпілого та свідка та іншими доказами, містять численні суперечності.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий повністю спростував покази обвинуваченого та пояснив, що 30.08.2019 біля 19 год 20 хв він знаходився на території свого домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . В цей час почув грюкіт із сусіднього домоволодіння, а саме з АДРЕСА_1 , де проживає обвинувачений, і зрозумів, що хтось умисно завдає шкоду його паркану. Із даними сусідами вже довгий час тривають неприязні відносини, із-за їхніх конфліктів. Тоді він підбіг до паркану, який заввишки біля двох метрів, та зачепившись двома руками за паркан намагався зазирнути до сусідів. Перебуваючи на паркані та тримаючись на двох руках, він сказав сусідові, щоб нічого не робив. Однак в цей час ОСОБА_3 схопив його своїми двома руками за праву руку та впершись двома ногами об бетонний паркан потягнув до себе. Від цього, він відчув різку фізичну біль, і просив обвинуваченого відпустити руку, на що він не реагував. Відчуваючи болі в руці, він помітив, що останній продовжує навмисно тягнути його за руку та ігноруючи його прохання відпустити. Це продовжувалось біля десяти хвилин. Після цього, ОСОБА_3 ще умисно наніс йому один удар кулаком правої руки в ділянку скроні голови, так як в цей момент він був повернутий до нього правою частиною голови. Після нанесення удару, останній відпустив його, і він втративши рівновагу впав на свою земельну ділянку. Після цього його дружина викликала працівників поліції, яким він дав пояснення з даного приводу. В результаті злочинних дій обвинуваченого він зазнав фізичних і моральних страждань, які оцінює відповідно в 7662 грн та 149 352 грн, які просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь.
Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_9 показала, що 30.08.2019 біля 19 год 20 хв вона разом з чоловіком знаходились на території свого домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . В цей час вони почули грюкіт із сусіднього домоволодіння, а саме з АДРЕСА_1 , де проживає обвинувачений, і зрозуміли, що хтось умисно завдає шкоду їхньому паркану. Із даними сусідами у них вже довгий час виникають конфлікти. В цей час чоловік зачепившись двома руками за бетонний паркан, висотою біля двох метрів, намагався зазирнути до сусідів. Вона почула голос обвинуваченого і його нецензурні слова в їхню адресу. Після цього, вона зрозуміла, що ОСОБА_3 схопив своїми руками за праву руку чоловіка, і на її думку намагався перетягнути на половину свого домоволодіння. Чоловік кричав від фізичного болю, і просив відпустити руку, однак останній на прохання не реагував. Дана подія тривала біля десяти хвилин. Потім чоловік впав на землю, і сказав, що не чує руки і болить голова. У зв`язку з цим, вона викликала працівників поліції, яким вони дали детальні пояснення з приводу даних обставин. Чоловік лікувався з приводу даних тілесних ушкоджень і довгий час в нього не працювала права рука.
Таким чином, суд приходить до переконання, що покази як потерпілого так і свідка є послідовними даними ними як під час досудового розслідування так і судового розгляду та узгоджуються між собою, і повністю спростовують покази обвинуваченого.
Крім показів потерпілого, свідка, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, підтверджується наданими в судовому засіданні прокурором та перевіреними на предмет допустимості та належності письмовими доказами, а саме: протоколом прийняття заяви, протоколом слідчого експерименту, протоколом огляду місця події, висновком експертизи та іншими доказами.
Так, згідно форми виводу № 102 від 30.08.2019, в 20 год 44 хв в ЦМЛ звернувся ОСОБА_6 з діагнозом забійне осаднення лоба з права, травматичний неврит променевого нерва з права (а.к.п 9);
Згідно форми виводу № 102 від 30.08.2019, в 19 год 22 хв поступила заява від ОСОБА_9 про нанесення ОСОБА_6 , який проживає в АДРЕСА_2 тілесних ушкоджень (а.к.п. 10);
Згідно заяви ОСОБА_6 від 30.08.2019, останній просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за нанесення тілесних ушкоджень (а.к.п. 11);
Відповідно до епікрізу № 15919 у ОСОБА_6 виявлено посттравматичний ішемічно-компресійний брахіоплекcит, із фракційним ураженням корінців С5-С6-С7 Тh1 праворуч (S44) з додатками, які виникли в результаті травматичних дій фізичною особою 30.08.2019 (а.к.п. 22-31);
Як слідує з висновку експерта № 821 від 19.11.2019 у ОСОБА_6 згідно медичних документів виявлено здавлення м`яких тканин у вигляді компресійної борозни в ділянці верхньої третини правого плеча, яке ускладнилося посттравматичним ішемічно-компресійним брахіоплекситом із фракційним ураженням корінців С5-С6-С7 Тh1 праворуч (S44) і невралгією серединно-ліктьового нерва, променевих нервів і, згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6, відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію довго тривалості розладу здоров`я; вказане ушкодження цілком могло виникнути за обставин, вказаних потерпілим (…сусід ОСОБА_10 тягнув його за праву руку в той час, як огорожа вперлася йому під мишку, тримаючи так його над землею близько 10-15 хв…); осаднення лоба справа, яке виникло від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути рука, нога чи інші тупі предмети і, згідно п.2.3.5. вищевказаних судово-медичних «Правил», відноситься до легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження могли утворитися незадового до поступлення потерпілого в лікувальний заклад, тобто не суперечить вказаному в обставинах терміну, а саме 30 серпня 2019 року. Локалізація та характер тілесних ушкоджень, в сукупності, не властиві для падіння на площину з висоти власного зросту (як з при скоренням, так і без нього). Дані тілесні ушкодження могли виникнути не менше як від двох травматичних дій (а.к.п. 49-51);
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту шляхом відтворення дій, обстановки та обставин поді від 23.12.2019 з фототаблицею, потерпілий ОСОБА_6 пояснив та відтворив дії, обстановку, обставини події на місці, а саме як по АДРЕСА_2 , 30.08.2019 ОСОБА_3 наносив йому тілесні ушкодження (а.к.п. 52-58) ;
Згідно повідомлення КНП « Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради від 12.12.2019 , ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії в період з 30.08.2019 по 16.09.2019 з діагнозом : посттравматичний ішемічно-компресійний брахіоплексит, із фракційним ураженням корінців С5-С6-С7-Th1 праворуч (а.к.п.64);
Відповідно до висновку експерта № 1.4-107/19,1.4-108/19 від 21.12.2019 - в результаті проведеного дослідження серед наявного інформаційного вмісту внутрішньої пам`яті мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi» Note 4 IMEI 1 НОМЕР_1 ,ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , SНОМЕР_3 виявлено 11 файлів, дата створення датована 30.08.2019 та у 11 зображеннях, виявлених у внутрішній пам`яті мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi» Note 4 IMEI 1 НОМЕР_1 ,ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , SНОМЕР_3 та датованих 30.08.2019 ознак монтажу не виявлено (а.к.п 74-80);
З протоколу огляду предметів (речей) від 23.12.2019 слідує, що слідчим ОСОБА_11 було оглянуто диск, який поміщений в паперовий конверт, та скріплений печатками « Рівненський відділ поліції чергова частина» (а.к.п 82-93);
Постановою слідчого ОСОБА_11 від 23.12.2019 визнано речовими доказами та приєднано до кримінального провадження ДВД диск із файлами у кількості 11 штук (а.к. 93);
Крім того, суд під час судового розгляду за клопотанням учасників судового розгляду дослідив медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_6 який перебував на стаціонарному лікування у нейрохірургічному відділенні Рівненської ЦМЛ, і згідно епікризу № 15919 встановлено діагноз посттравматичний ішемічно-компресійний брахіоплекcит, із фракційним ураженням корінців С5-С6-С7 Тh1 праворуч (S44), який виник 30.08.2019 від злочинних дій ОСОБА_3 у вигляді перерозтягування та тиснення правої верхньої кінцівки.
Згідно з ч.1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Під час судового розгляду стороні захисту та обвинуваченому надавалась можливість скористатись своїми правами передбаченими ст. 22 КК України, однак останні не надали до суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б спростували покази потерпілого, свідка та висновок судово-медичної експертизи щодо отримання потерпілим тілесних ушкоджень .
Крім того, обвинувачений та його захисник не надали жодних доказів, що стосується недопустимості як судово-медичної експертизи так і слідчого експерименту проведеного з потерпілим так і інших доказів.
Сторона обвинувачення довела, що покази потерпілого та свідка є послідовними, які вони надавались як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, узгоджуються між собою, висновок судово-медичної експертизи відповідає вимогам ст.ст.101-102 КПК України. Всі надані прокурором докази в сукупності вказують на нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень, які суд покладає в основу обвинувального вироку.
Суд вважає, що обвинувачений діяв із невизначеним умислом здавлюючи ОСОБА_6 верхню третину правого плеча за допомогою верхньої частини бетонного паркану, за яким незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, має нести відповідальність за фактично заподіяну шкоду, тобто за умисне заподіяння середньої тяжкості всіх тілесних ушкоджень.
Таким чином, суд приходить до переконання, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст.122 КК України, як своїми умисними діями, які виразилися у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не ж небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоро`я .
Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 на суму 7662 грн майнової шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення та 149352 грн про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочинними діями обвинуваченого.
Пунктом 10 частини 1 статті 55 КПК України передбачено, що потерпілий має право - на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
За правилами частини 1 та частини 4 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Статтею 61 КПК України визначено, що цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
Частиною 2 ст. 61 КПК України передбачено, що права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Відповідно до частини 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Як передбачено частиною 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Верховний суд України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Враховуючи те, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України доведена повністю, а потерпілим надані достовірні докази щодо витрат понесених на покупку ліків за призначенням лікарів, що підтверджується відповідними квитанціями, то цивільний позов ОСОБА_6 у відповідності до ст.ст. 128,61 КПК України підлягає до задоволення повністю.
Згідно ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.Пункт 4 частини другої статті 23 в редакції Закону № 3261-IV від 22.12.2005. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
В ході судового розгляду було встановлено, що потерпілий зазнав фізичних та моральних страждань, має постійні нервові хвилювання, погіршилось самопочуття, він пережив сильний стрес, переживаючи за своє здоров"я та життя, має негативні психологічні наслідки, котрі виявилися в підвищенні рівня тривожності, які він зазнав від кримінального правопорушення, перебував на стаціонарному лікуванні, а тому суд виходячи з вимог справедливості та розумності вважає, що цивільний позов про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди підлягає до задоволення частково, на суму 30 000 грн.
Речові докази, мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi» Note повернутий ОСОБА_9 а ДВД диск з 11 файлами зберігається при матеріалах кримінального провадження.
Витрати на залучення експертів становлять 6280 грн 40 коп, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд не встановив
Обтяжуючою обставиною суд визнає вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення під час перебування у стані алкогольного сп`яніння, що і підтверджується витягом № 2731 від 30.08.2019.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, який являється нетяжким злочином .
Що стосується особи обвинуваченого то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризуються позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце роботи де також характеризується з позитивної сторони, має на утриманні дружину, раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався. Крім того ОСОБА_3 , являється майстром спорту України з веслування на байдарках і каное.
Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».
Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.
Суд приходить до переконання, що невизнання вини ОСОБА_3 , це право останнього захищатись від пред"явленого обвинувачення.
Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення правопорушення, особу винного, а пом`якшуючих та обтяжуючих обставин суд не встановив, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_3 має бути призначене покарання з ізоляції від суспільства, однак з випробуванням, з іспитовим строком в межах санкції інкримінуємої статті Кримінального Кодексу України, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових злочинів.
Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи. За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді одного року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку виконає покладені на нього обов"язки і не вчинить нового кримінального правопорушення.
Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов"язки: періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 6280 грн 40 коп,
Речові докази мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi» Note вважати повернутим ОСОБА_9 , а ДВД диск з 11 файлами залишити при матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування майнової шкоди в розмірі 7662грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 починається з часу проголошення вироку.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, потерпілим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1