Справа №574/284/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/27/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Буринського районного суду Сумської області від 26 вересня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Старі Гончари, Путивльського району Сумської області, який зареєстрований за адресою: ( АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги, в яких :

- обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та постановити вирок, яким оправдати його;

- захисник ОСОБА_10 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладеним в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 по обвинуваченню за ч.1 ст. 129 КК України;

- потерпіла ОСОБА_8 також просить скасувати вирок суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ч.1 ст. 129 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 6 місяців, її цивільний позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_7 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 1 258 грн. 88 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а всього 11 258 грн. 27 коп. Крім того, потерпіла просить повторно дослідити матеріали, що характеризують особу засудженого та матеріали цивільного позову.

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ч.1 ст. 129 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 5 місяців. При цьому, прокурор просить дослідити встановлені у кримінальному провадженні докази та матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

До початку апеляційного розгляду вказаного кримінального провадження, від заступника керівника Сумської обласної прокуратури, в порядку ст. ст. 36, 403 КПК України, надійшли зміни та доповнення до апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні.

У вказаних змінах та доповненнях заступник керівника Сумської обласної прокуратури просить вирок Буринського районного суду відносно ОСОБА_7 змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення.

У мотивувальній частині вироку замість зазначеної судом першої інстанції дати вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення 27 лютого 2019 року вказати 27 лютого 2018 року. Застосувати до призначеного ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 129 КК України покарання у виді 2 місяців арешту, вимоги ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, на підставі чого звільнити його від відбування вказаного покарання.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Крім того, прокурор просить дослідити наявні у кримінальному провадженні докази, а саме, підозру та обвинувальний акт.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.129 КК України і призначено йому покарання у виді арешту строком на два місяці.

До вступу вироку в законну силу застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено на нього обов`язок прибувати за кожною вимогою до суду та органу уповноваженого на виконання покарань, а також повідомляти суд про зміну місця свого проживання.

Початок строку відбування покарання визначено обраховувати з дня затримання ОСОБА_7 , тобто з часу приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 , вважаючи вирок суду незаконним, зазначає про неможливість виплатити потерпілій 5000 грн., оскільки це великі кошти, а у нього немає грошей на харчування та ліки.

Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі зазначає, що:

- свій висновок про умисел, направлений на погрозу вбивством потерпілої, суд обґрунтував тим, що ОСОБА_7 взяв в руки чотиригранний багнет, розвернув його вістрям до ОСОБА_8 , швидко наблизився до неї, демонструючи готовність нанести удар, чим вчинив відносно останньої погрозу вбивством, оскільки створив реальні підстави для потерпілої побоюватись здійснення цієї погрози, що потерпіла, сприйнявши дії обвинуваченого, як реальну загрозу, вхопила руками за багнет разом з братом обвинуваченого, який також вхопився за багнет і вони удвох, намагаючись вирвати з рук ОСОБА_7 багнет, повалили його на ліжко, при цьому останній словесно погрожував позбавити потерпілу життя, однак, ОСОБА_7 спростовує зазначене та стверджує, що він взяв багнет для самозахисту, бо в ОСОБА_8 був кінжал;

- ОСОБА_7 не випадково був у літній кухні, практично, потерпіла в зимовий час вигнала його з будинку, у зв`язку з чим в суді перебуває справа за позовом ОСОБА_7 про вселення, що між ними відбулася розмова, фактично брутальна лайка з боку ОСОБА_8 , в якій остання заявляла, що ОСОБА_7 не член її сім`ї, що вона його вб`є і вказані обставини міг підтвердити свідок ОСОБА_12 , але він помер;

- на спростування погроз ОСОБА_13 пояснював, що сидів на ліжку, займався ремонтом з допомогою багнету, і після крику ОСОБА_8 не кидався на неї, не погрожував, навіть не вставав з ліжка, при цьому, потерпіла вихвалила з його рук багнет, вибігла на вулицю, поламала йому ребра, однак вина останньої доведена не була і ця справа була закрита, оскільки він пізно звернувся до лікарні;

- свідки по справі ОСОБА_14 та Клівенкова, а також сама потерпіла, у своїх пояснення зазначали про те, що вони, кожний окремо, викликали швидку допомогу, однак, такі пояснення викликають сумнів і дають право повірити у зазначене ОСОБА_7 , що швидка допомога була викликана завчасно і що все це було сплановано, оскільки медична допомога потерпілій не надавалася;

- погрози позбавити життя спростовуються суперечливими поясненнями самої потерпілої та свідка ОСОБА_15 , які, кожний окремо, зазначали, що ОСОБА_8 лише боялася, що їй будуть спричинені тілесні ушкодження, а у заяві потерпіла зазначила, що вранці 27 лютого 2018 року ОСОБА_7 погрожував їй вбивством загостреним предметом;

- суд дійшов до висновку, що покази свідка ОСОБА_16 , за якими свідок ОСОБА_12 , в розмові з адвокатом обвинуваченого, повідомив, що ОСОБА_7 не погрожував потерпілій, не узгоджуються з встановленими фактичними обставинами справи та суперечать свідченням, наданим самим ОСОБА_12 при проведенні одночасних допитів його та потерпілої, однак, суд не врахував, що вказаний свідок надавав пояснення про відсутність погроз зі слів ОСОБА_12 , і перевірити це було неможливо, оскільки останній помер;

- пояснення потерпілої про те, що ОСОБА_7 алкоголік спростовуються довідкою про те, що він на обліках у нарколога не перебуває і хронічним алкоголіком не являється, проживає по АДРЕСА_2 тимчасово;

- посилається на безпідставність пояснень потерпілої про те, що ОСОБА_7 є алкоголік.

- відсутні реальні погрози вбивством, бо події тривали короткий часі були водночас припинені ОСОБА_8 та ОСОБА_12 і в обвинуваченні склад вказаного кримінального правопорушення - відсутній, оскільки відсутні реальні підстави для цього.

Потерпіла ОСОБА_8 , не заперечуючи фактичних обставин справи, в апеляційній скарзі посилається на те, що:

- суд в повній мірі не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, а саме, що він не визнає своєї вини у вчиненому, намагався уникнути відповідальності, даючи показання, які суперечили показам свідків, намагався перекласти вину на неї, для приховання вчиненого злочину залучив свідків близьких йому осіб.

- не погоджується з частковим задоволенням позову, оскільки протиправними діями ОСОБА_7 їй була завдана матеріальна шкода в розмірі 1 258 грн. 27 коп., яка складається з витрат на лікування, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні фіксальними чеками;

- що моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 10 000 грн., полягає у сильній душевній травмі внаслідок вчиненого злочину, обмеженні нормальних побутових стосунків внаслідок додаткового клопоту, безсонних ночах та отриманні приниження в присутності сторонніх людей, крім того, фактична безкарність, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину в стані сп`яніння та відсутність розкаяння з його боку, додає їй моральних збитків і зазначена нею сума, яка є оптимальною, буде повністю направлена на відновлення її нормального стану.

У зміненій та доповненій апеляційній скарзі заступника керівника Сумської обласної прокуратури вказує на те, що:

- вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.129 КК України і призначено покарання у виді арешту строком на два місяці, при цьому, було встановлено, що такі протиправні дії, на даний час, є кримінальним проступком і вчинені ОСОБА_7 27 лютого 2018 року;

- на час розгляду провадження судом апеляційної інстанції з цієї дати минуло більше 3 років, перебіг строків давності не зупинявся і не переривався, а тому, з врахуванням тих обставин, з 27 лютого 2018 року ОСОБА_7 не ухилявся від суду та слідства, нових кримінальних правопорушень не скоював, вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнавав, з урахуванням спливу строків давності, існують підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінального покарання, призначеного вироком суду;

- судом першої інстанції допущено помилку при викладенні у вироку фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а саме, було встановлено, що погроза вбивством відбулася 27 лютого 2018 року і ці обставини підтверджуються дослідженими в суді письмовими доказами та показаннями свідків, крім того, така дата встановлена органами досудового розслідування і вказана у підозрі та обвинувальному акті, однак, при викладенні у вироку фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, судом помилково зазначено 2019 рік.

Згідно з вироком, 27 лютого 2019 року, близько 09 год. 40 хв., ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , перебували в літній кухні за місцем проживання останнього по АДРЕСА_1 , в домогосподарстві, власником якого є його падчерка ОСОБА_8 . В цьому приміщенні також знаходився рідний брат ОСОБА_7 - ОСОБА_12 .

Між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відбулася розмова, в ході якої остання висловила вимогу про необхідність його виселення з будинку та зміну місця реєстрації.

Обурившись на таку вимогу, а також на ґрунті раніше виниклих між ними неприязних стосунків з приводу користування житловим будинком та іншим рухомим майном, у ОСОБА_7 виник умисел направлений на погрозу вбивством ОСОБА_8 ..

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_7 взяв в руки чотиригранний багнет (штик), що лежав в його речах, розвернувши його вістрям до потерпілої, швидко наблизився до неї, демонструючи готовність нанести удар, чим вчинив відносно неї погрозу вбивством, оскільки створив реальні підстави для ОСОБА_8 побоюватися здійснення цієї погрози.

При цьому, потерпіла сприйнявши дії обвинуваченого як реальну загрозу своєму життю, вхопилася руками за багнет, який тримав перед нею ОСОБА_7 . В цей момент до них підійшов брат ОСОБА_7 ОСОБА_12 , який також вхопився за багнет і вони удвох із ОСОБА_8 , намагаючись вирвати з рук обвинуваченого багнет, повалили ОСОБА_7 на ліжко.

Однак останній почав словесно погрожувати ОСОБА_8 позбавити її життя, що потерпіла, зважаючи на попередні його активні дії та поведінку, сприйняла реально, побоюючись здійснення цієї погрози.

В подальшому, ОСОБА_8 за допомогою ОСОБА_12 , вирвала з рук обвинуваченого ОСОБА_7 багнет та вибігла на вулицю.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора на підтримку зміненої апеляційної скарги прокурора та заперечення щодо апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та потерпілої, позицію обвинуваченого, який просив закрити кримінальне провадження, думку потерпілої та її представника, які підтримали подану потерпілою апеляційну скаргу та просили задовольнити її в повному обсязі, а при вирішенні зміненої апеляційної скарги прокурора покладалися на розсуд, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення було вчинено 27 лютого 2018 року і органом досудового розслідування та судом першої інстанції його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 129 КК України.

Санкцією ч.1 ст.129 КК України передбачено покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до двох років.

За приписами ст.12 КК України в редакції закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, кримінальним проступком є передбачене Кримінальним кодексом України діяння, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадянам або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі, тобто, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що оскільки з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального проступку на час апеляційного розгляду минуло понад три роки, останній протягом цього періоду не ухилявся від досудового розслідування або суду, вперше притягається до кримінальної відповідальності, він може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував щодо задоволення зміненої апеляційної скарги прокурора, та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрити, при цьому обвинувачений розумів, що кримінальне провадження буде закрито з нереабілітуючих підстав.

Як зазначено вище, статтею ст. 417 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, визначені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні всі підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України з закриттям кримінального провадження відносно нього, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає до задоволення.

При цьому, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подану прокурором змінену апеляційну скаргу та просив скасувати вирок і закрити провадження з зазначених у ній підстав, законність прийнятого судового рішення в межах поданих апеляційних скарг ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , стосовно фактичних обставин справи, колегія суддів не переглядає.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення в межах поданої потерпілою ОСОБА_8 апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом в повній мірі було враховано характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання, відповідно до ст. ст. 50,65 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, задовільну характеристику останнього, те, що обвинувачений є пенсіонером, інвалідом ІІІ групи, раніше не судимий. При цьому, судом були враховані обставини, що пом`якшують покарання , а саме, позитивні характеризуючи дані та незадовільний стан здоров`я обвинуваченого та обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину щодо іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 має бути призначено покарання у виді арешту строком не 2 місяці, як визначив суд, а 6 місяців, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на підтвердження того, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів потерпілою апеляційному суду доказів надано не було.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 про наявність підстав для задоволення поданого нею цивільного позову в повному обсязі, то колегія судді також вважає їх необґрунтованими.

Так, до висновку про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов з врахуванням відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження заявленої матеріальної шкоди, а саме, понесених потерпілою ОСОБА_8 витрат, пов`язаних з її лікуванням внаслідок неправомірних дій ОСОБА_7 .

При цьому, враховуючи фактичні обставини справи, суд вірно встановив, що саме внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого, потерпілій заподіяна моральна шкода і з її розміром, який визначив суд, а саме - 5000 грн., колегія суддів погоджується у повному обсязі, оскільки такий розмір відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості і для його збільшення до 10000 грн., як того просить потерпіла в апеляційній скарзі, підстави відсутні.

З врахуванням зазначеного, апеляційні вимоги потерпілої ОСОБА_8 до задоволення не підлягають.

Крім того, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції при викладенні у вироку фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, було допущено помилку а саме, зазначено, що погроза вбивством відбулася 27 лютого 2019 року, а не 27 лютого 2018 року, як було встановлено судом і не заперечувалося самими учасниками даного провадження.

Однак, відповідно до ст. 379 КПК України, апеляційний суд позбавлений можливості виправити вказану помилку, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора в цій частині задоволенню не підлягає, при цьому, колегія суддів зауважує, що з питанням виправлення такої помилки прокурор не позбавлений можливості звернутися саме до того суду, який її допустив.

За таких обставин, подані обвинуваченим ОСОБА_7 , його захисником адвокатом ОСОБА_10 , потерпілою ОСОБА_8 апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а апеляційна скаргу заступник керівника Сумської обласної прокуратури підлягає до частково задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,417,418,419,284 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступник керівника Сумської обласної прокуратури задовольнити частково.

Вирок Буринського районного суду Сумської області від 26 вересня 2019 року, яким ОСОБА_7 визнано винним за ч.1 ст.129 КК України і призначено йому покарання у виді арешту строком на два місяці - скасувати.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 129 КК України закрити, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 129 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4