ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-кп/819/448/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

Секретаря ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0001390, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Оскаржуваною ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2021 року, ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до 13 травня 2021 року включно.

У задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката

ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що всі доводи надасть у ході апеляційного розгляду справи.

Крім того 20 квітня 2021 року на адресу Херсонського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , з клопотанням про поновлення строку апеляційне оскарження ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2021 року.

Клопотання захисника обґрунтоване тим, що ухвалою Херсонського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року на підставі ст.399 КПК України йому повернуто апеляційну скаргу через пропуск строку на апеляційне оскарження. Поруч із цим зазначає, що апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2021 року відносно ОСОБА_8 ним подано 22 березня 2021 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції. Однак у зв`язку із відсутністю 22 березня 2021 року в приміщенні Херсонського апеляційного суду електроенергії вказану апеляційну скаргу зареєстровано лише 23 березня 2021 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби, з носінням електронного засобу контролю.

В обґрунтування зазначених вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів подальшого існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, що залишено поза увагою суду першої інстанції.

Зазначає, що розгляд справи відбувається впродовж 1 року і 9 місяців. При цьому в судовому засіданні була допитана лише потерпіла, хоч суд в ухвалі помилково зазначив про протилежне. Від всіх свідків обвинувачення прокурор відмовився. Незважаючи на це, суд майже два роки продовжує строк тримання ОСОБА_8 під вартою лише на підставі показів потерпілої.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою відомості, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема про наявність у нього місця проживання, місця роботи, сім`ї, дитини на утриманні.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого, захисника, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, а також клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання про дотримання захисником строку на апеляційне оскарження ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2021 року, враховуючи долучені до клопотання докази подання захисником апеляційної скарги 22 березня 2021 року, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, захиснику слід поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду як пропущений з поважних причин.

Що стосується доводів апеляційних скарг з приводу відсутності підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Положеннями частини 3 ст.331 КПК України визначено обов`язок суду до спливу продовженого строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення вказаного питання згідно з вимогами частини другої вказаної статті відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч.1,2 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, наведеним ризикам.

Як вбачається із матеріалів провадження судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд посилався на подальше існування ризиків того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків у даному кримінальному провадження чи переховуватися від суду. При цьому суд першої інстанції зазначив, що нових даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надійшло, стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення, судовий розгляд не завершено.

Перевіривши вказані висновки місцевого суду у відповідності із доводами апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином дотримано вимоги кримінального процесуального законодавства під час розгляду питання щодо запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Така практика Європейського суду з прав людини кореспондується із положеннями ст.178 КПК України, відповідно до якої, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, також враховуються:

-вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винувати у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

-вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

-міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

-наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

-репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

-майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

-дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

-наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

-розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Як убачається із копій матеріалів кримінального провадження, наданих судом першої інстанції, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, який поєднаний із відкритим заволодінням чужим майном та заподіянням тілесних ушкоджень потерпілій особі, за який відповідно до ч.2 ст.186 КК України, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років (а.п.10-13).

Сам обвинувачений ОСОБА_8 починаючи з 1993 року, неодноразово судимий за вчинення в тому числі корисливих злочинів (а.п.21-24), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.п.20,26), відомості щодо наявності у обвинуваченого постійного місця проживання, роботи, а також міцних соціальних зв`язків відсутні.

Наведена характеристика, зокрема схильність ОСОБА_8 до скоєння корисливих злочинів та систематичність їх скоєння, з огляду на тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, а також відсутність відомостей про наявність стійких соціальних зв`язків вказують на подальше існування ризиків скоєння обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи переховування від суду, про що вірно було зазначено судом першої інстанції.

Існування зазначених ризиків виправдовує необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому запобігти переліченим ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

З огляду на вищевикладене, твердження обвинуваченого та його захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу є непереконливими.

Зокрема посилання захисника на наявність у обвинуваченого місця проживання та соціальних зв`язків суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки вказані твердження стороною захисту під час апеляційного розгляду жодним чином не підтверджені.

При цьому, колегія суддів акцентує увагу, на тому, що відповідно до положень ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Твердження захисника, з приводу того, що під час кримінального провадження сторона обвинувачення відмовилася від заявлених нею свідків, у зв`язку із чим відсутні ризики незаконного впливу обвинуваченого на них, також не доведені жодними належними доказами.

Натомість, матеріали провадження свідчать про реальне існування встановлених судом першої інстанції ризиків.

Таким чином суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання адвоката ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Поновити адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2021 року

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2021 року відносно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3