Справа № 461/2525/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/859/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 30 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,

встановила:

Вироком Галицького районного суду м.Львова від 30 червня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України та призначено йому покарання: - за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі; - за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту; - за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок; - за ч.3 ст.357 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання у виді 3 (трьох) місяців позбавлення волі, призначеного вироком Сихівського районного суду м. Львова від 20.11.2019 року, тa остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання термін затримання до обрання запобіжного заходу з 14 лютого 2020 року по 17 лютого 2020 року включно, з розрахунку один день затримання за один позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, ОСОБА_7 13.02.2020 року близько 18 години 10 хвилин, перебуваючи на зупинці громадського транспорту поблизу будинку №7А по вул. Науковій у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, використавши безпорадний стан потерпілого, який через погане самопочуття не усвідомлював значення дій ОСОБА_7 , викрав у ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А10» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 вартістю 3669 гривень, у чохлі чорного кольору вартістю 100 гривень, з сім-карткою оператора «Київстар» з мобільним номером НОМЕР_3 вартістю 50 гривень, а також візитницю з документами вартістю 200 гривень, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на суму 4019 гривень.

Окрім цього, ОСОБА_7 13.02.2020 року близько 18 години 10 хвилин, перебуваючи на зупинці громадського транспорту поблизу будинку №7А по вул. Науковій у м. Львові, діючи умисно, використавши безпорадний стан потерпілого, який через погане самопочуття не усвідомлював значення дій ОСОБА_7 , викрав у ОСОБА_9 візитницю, у якій знаходилась банківська картка ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № НОМЕР_4 , видана на ім`я потерпілого та, усвідомлюючи протиправність своїх дій, залишив його собі для можливого використання у власних злочинних цілях.

Також, ОСОБА_7 13.02.2020 року близько 18 години 10 хвилин, перебуваючи на зупинці громадського транспорту поблизу будинку №7А по вул. Науковій у м. Львові, діючи умисно, використавши безпорадний стан потерпілого, який через погане самопочуття не усвідомлював значення дій ОСОБА_7 , викрав у ОСОБА_9 візитницю, у якій знаходився паспорт громадянина України (ID - картка), виданий на ім`я потерпілого та, усвідомлюючи протиправність своїх дій, залишив його собі для можливого використання у власних злочинних цілях.

Крім цього, ОСОБА_7 14.02.2020 року близько 19 години 15 хвилин, перебуваючи на зупинці трамваю №8, на пл. Соборній у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, під час посадки у салон трамваю викрав з лівої кишені куртки неповнолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мобільний телефон марки «Ірhone 6» ІМЕІ: НОМЕР_5 вартістю 2000 гривень, у силіконовому чохлі вартістю 100 гривень, з сім - карткою оператора Vodafone з мобільним номером НОМЕР_6 вартістю 50 гривень, на рахунку якої знаходились грошові кошти у сумі 150 гривень, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2300 гривень.

Також, ОСОБА_7 14.02.2020 року близько 09 години 30 хвилин, перебуваючи у салоні маршрутного таксі, під час зупинки громадського транспорту, на пл. Кропивницького, 1 у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав з сумки ОСОБА_11 гаманець, у якому знаходились дві банківські картки «Приватбанк», грошові кошти у розмірі 1010 гривень та 100 польських злотих, що згідно з офіційним курсом валют Національного банку України на 14.02.2020 року становило 625 гривень 42 копійки, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1635 гривень 42 копійки, однак, коли усвідомив, що після виходу з маршрутного таксі його дії викриті одним із перехожих, позбувся викраденого майна, підкинувши його іншому пасажиру маршрутного таксі, що вийшов на вказаній зупинці.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення злочинів, просить змінити оскаржуваний вирок та пом`якшити обвинуваченому покарання, визначивши йому остаточне покарання у виді 1 року 1 місяці позбавлення волі та застосувати положення ст.ст. 75, 76 КК України із встановленням іспитового строку 1 рік.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається на те, що призначене обвинуваченому покарання є надто суворим, не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого. Зазначає, що враховуючи особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансері, має на утриманні перестарілих батьків, інвалідів 1-ої та 2-ої групи, які не здатні себе самостійно обслуговувати, щире каяття обвинуваченого, відсутність фактичної шкоди та відсутність обставин, які обтяжують покарання, сторона захисту просила суд призначити ОСОБА_7 мінімальний розмір покарання, та із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України визначити обвинуваченому іспитовий термін строком на 1 рік. Однак, суд першої інстанції, з урахуванням наведених обставин, остаточно визначив ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі реально. При цьому, суд першої інстанції не навів достатньо обґрунтувань, чому виправлення обвинуваченого неможливо без ізоляції його від суспільства.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника у підтримку поданої апеляційної скарги, доводи прокурора про законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку та безпідставність поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та не оспорюється апелянтом в апеляційній скарзі.

Згідно вироку суду першої інстанції, свою вину обвинувачений у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та щиро розкаявся.

Правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України, на переконання колегії суддів, є вірною та в апеляційному порядку не оспорюється.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то слід вказати наступне.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував у повній мірі конкретні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, нові кримінальні правопорушення вчинив у період іспитового строку, що свідчить про небажання ОСОБА_7 ставати на шлях виправлення. Також, судом першої інстанції враховано те, що обвинувачений на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання скарг не надходило, має на утриманні батьків пристарілого віку, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції врахував і дані досудової доповіді органу пробації, з якої вбачається, що існує високий ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому покарання окремо за кожне кримінальне правопорушення, вірно застосував положення ч.1 ст.70 КК України та визначив ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів.

Згідно ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 1 року 3 місяців позбавлення волі у повній мірі відповідає вимогам закону.

Відтак, покликання апелянта на те, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є безпідставними.

Згідно ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Як вбачається з роз`яснень, що містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди

мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України.

Враховуючи те, що кримінальні правопорушення ОСОБА_7 вчинив у лютому 2020 року, тобто під час іспитового строку, який йому було встановлено вироком Сихівського районного суду м. Львова від 20.11.2019р., а отже обвинувачений порушив умови застосування до нього положень ст.75 КК України за попереднім вироком, колегія суддів вважає, що у даному випадку відсутні підстави для повторного застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у повній мірі відповідає вимогам закону, і таке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відтак, апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення обраного ОСОБА_7 покарання, а також застосування до нього положень ст.75 КК України, та визнає подану апеляційну скаргу захисника необґрунтованою, оскільки така не містить правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність чи порушень вимог кримінального процесуального закону, що мало б наслідком скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м.Львова від 30 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: