У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянув матеріали за апеляційною скаргою прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01.04.2021 року, якою щодо обвинувачених:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.263, ч.1 ст.255-1 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.263 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.255-3 КК України,
- продовжено строк тримання під вартою до 28 травня 2021 року включно та визначено обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заставу у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб кожному, що становить 454 000 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі) гривень.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_5
захисники: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
_______________________________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/467/21 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_13
категорія:пр. строків тримання під вартою доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

Прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора в повному обсязі та продовжити строк тримання під вартою до 28 травня 2021 року включно обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без права внесення застави.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до 28 травня 2021року з визначенням розміру застави у 200 (двісті) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб кожному.
В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу на більш м`який, а саме на домашній арешт відмовлено.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Прокурор вважає, що суд прийшов до помилкового висновку про можливість визначення розміру застави вищеназваним обвинуваченим та не врахував належним чином, що обвинувачені скоїли тяжкі злочини, до даного часу наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, злочини було вчинено з погрозами застосування насильства до потерпілого.

Окрім того, суд не враховав дані про особи обвинувачених.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні суду перебувають матеріали кримінального провадження щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 28 травня 2021 р. включно.

Суд першої інстанції, прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначивши при цьому за можливе - застосування застави альтернативної триманню під вартою, у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, кожному обвинуваченому.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку захисників, які заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд прийшов до наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою дійшов висновку, що фактично прокурором доведено лише один ризик, передбачений п.1 ст.177 КПК України, тобто ризик переховуватися від суду з огляду на тяжкість пред`явленого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачення. Доказів на підтвердження інших ризиків, які передбачені ст.177 КПК України, - прокурором надано не було.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачені дійсно можуть переховуватись від суду та свідчать про наявність ризику, передбаченого п.1 ч. 1 статті 177 КПК України.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було обгрунтовано прийнято рішення про продовження строку тримання під вартою обвинувачених з можливістю внесення застави.
Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. визначено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі "Єчус проти Литви").
У рішенні за № 1р/2017р від 23.11.2017р. КСУ наголосив, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.
Відповідно до п.80 рішення Європейського Суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі « Харченко проти України» при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Чинний кримінальний процесуальний закон передбачає застосування альтернативних запобіжних заходів, в тому числі і застави, і не містить імперативних норм не застосовувати застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненому з застосуванням насильства або з погрозами застосування насильства.
Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при прийнятті рішення суд першої інстанції врахував, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вже більше ніж півроку утримуються під вартою, врахував дані про їх особи, надані прокурором та тяжкість пред`явленого їм обвинувачення і прийшов до висновку, що слід визначити заставу у більшому розмірі, ніж передбачено п.2 ч.5 ст.182 КПК України для тяжких злочинів, а саме у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб кожному обвинуваченому.
З урахуванням обставин кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, майнового стану обвинувачених, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.
Внесення визначеного судом розміру застави буде вагомим стримуючим фактором, який забезпечуватиме належну процесуальну поведінку обвинувачених.
За такого, доводи прокурора відносно того, що судом першої інстанції не було враховано, що обвинуваченим інкримінується вчинення тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та дані про особи обвинувачених не є слушними.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01.04.2021 року, залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: