№ 1-кп/337/65/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2021 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,

встановив:
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою посилаючись на наявність ризиків передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 не згоден з клопотанням прокурора, вказав, що у нього на утриманні є неповнолітня дитина, має хвору матір, тривалий час знаходиться під вартою. Просить надати йому можливість знаходитися на свободі.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора. Вказав, що ризик переховування не підтверджений прокурором і взагалі відсутній. Немає підстав для продовження найсуворішого запобіжного заходу, розгляд справи затягується з боку обвинувачення шляхом не забезпечення явки потерпілих і свідків у судові засідання. Вважає, що необхідність у триманні під вартою відпала.

Також вказав, що ризику вчинення іншого кримінального правопорушення можливо запобігти шляхом застосування цілодобового домашнього арешту за місцем проживання матері обвинуваченого.

Фактично завив клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання адвоката.

Прокурор заперечував проти клопотання адвоката вказавши що домашній арешт не зможе запобігти ризикам, та не буде дієвим.

Вислухавши пояснення учасників, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, майновий стан, тощо.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).

Частина 5 ст. 199 КПК України зобов`язує суд відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» разом із Конвенцію про права людини і основоположних свобод застосовується судами як джерело права, стосовно підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, яке ґрунтується на презумпції, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням позбавлення волі, а тому судовим органам потрібно надати інші пояснення продовження тримання особи під вартою. Більше того, підстави подальшого тримання під вартою повинні бути чітко вказані національними судами («Єлоєв проти України», «Харченко проти України», п. 99).

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61).

У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Розглядаючи доводи прокурора в обґрунтування продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Як вбачається з клопотань, позиція прокурора зводиться до того, що передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та не змінилися.

Зокрема тяжкістю можливого покарання прокурор обґрунтовує ризик переховування.

Як зазначалося, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

У справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ констатував, що ризик втечі неминуче зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, оскільки строк тримання може бути вирахуваний із строку позбавлення волі, який може очікувати особа, якщо її визнають винною, що зменшує спокусу втечі.

Обвинувачений ОСОБА_4 тримається під вартою з 13 червня 2020 року.

Покладення ж на обвинуваченого обов`язку носити електронний засіб контролю та заборони цілодобово залишати житло, також істотно зменшують вказаний ризик

Суд зауважує, що тривалість судового розгляду, за відсутності відомостей щодо явного зловживання стороною захисту процесуальними правами, не може перекладатися на обвинуваченого шляхом обмеження права на свобод, що відносно ОСОБА_4 носить тривалий характер, навіть за наявності обґрунтованого обвинувачення, і при цьому очікуване покарання не слід ототожнювати із застосуванням запобіжного заходу.

Також суд зважає на положення ч. 1 ст. 318 КПК України, п. 3 ст. 5 Конвенції про права людини і основоположних свобод, які визначають право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Прокурором, на даний час, не наведено достатніх переконливих мотивів неможливості застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Суд враховує те, що ОСОБА_4 перебуває у зареєстрованому шлюбі, має матір пенсіонерку - інваліда, яка не заперечує проти застосування до свого сина ОСОБА_4 , домашнього арешту за адресою її фактичного проживання, а саме АДРЕСА_2 , де вона фактично проживає з 2004 року та у нотаріальній конторі вирішує питання з приводу оформлення житла на себе в поряду спадкування.

Зваживши всі обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 можливо шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст. 181, 183, 331, 392 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , залишити без задоволення.
Клопотання адвоката ОСОБА_5 , яке підтримане обвинуваченим ОСОБА_4 - задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою, на домашній арешт із забороною покидати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_2 , до 25 червня 2021 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на виклик до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; носити засіб електронного контролю.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

ОСОБА_4 , на підставі ст. 202 ч.3 п.2 КПК України, негайно звільнити з-під варти в залі суду, та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання, так як згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Здійснення контролю за виконанням домашнього арешту, покласти на орган Національної поліції України за місцем проживання обвинуваченого.

Суддя: