Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/352/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника цивільного відповідача ПП «Орбіта» -

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001220 від 14 червня 2016 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 березня 2021 року про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК У країни, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 КК України та закриття кримінального провадження,

ВСТАНОВИЛА:
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 березня 2021 року, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України, а кримінальне провадження № 0001220 від 14 червня 2016 року, на підставі ч.1 ст. 286 КК України - закрито.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ПП «Орбіта» про стягнення завданої злочином матеріальної та моральної шкоди, а також прокурора про стягнення з ОСОБА_7 на користь Знам`янської центральної лікарні витрат на лікування потерпілої - залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави понесені процесуальні витрати в сумі 879, 60 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що на момент розгляду цієї справи сплинули строки притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності (ст.49 КК) оскільки з дня вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме 13 червня 2016 року пройшло п`ять років, перебіг давності не зупинявся та не переривався, у зв`язку з чим, кримінальне провадження, на підставі ч.1 ст.286 КК України закрито.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, прокурор звернувся до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою з доповненнями, в якій просить ухвалу суду першої інстанції змінити в частині вирішення питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальних витрат за проведення автотехнічної експертизи, вказуючи на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, крім того просить виключити з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали посилання суду на нову редакцію п.3 ч.1 ст.49 КК України щодо обчислення строків давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності у 5 років.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом помилково при винесенні ухвали зазначено посилання на п.3 ч.1 ст.49 КК України в останній редакції, де зазначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років, у зв`язку з чим строк давності при таких обставинах сплине лише 13.06.2021 року, що на даний час унеможливлює закриття кримінального провадження.

Також вказує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України (в редакції статті станом на 13.06.2016 року) згідно ст..12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості, а тому строк давності визначений трьома роками.

Прокурор стверджує, що відповідно до положень ст.124 КПК України, у зв`язку із звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз, відповідно до вимог ч.2 ст.122 КПК України компенсуються за рахунок державу і можуть бути стягнуті з обвинуваченого за вироком суду.

Стягнувши за ухвалою з ОСОБА_7 витрати за залучення експерта, суд тим самим, на думку прокурора допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями, обвинуваченого ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_8 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення у межах апеляційної скарги.

Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В даному випадку суд першої інстанції вказаних вимог КПК дотримався не повінстю, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного прокурором судового рішення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.
За правилами ч. 8 ст. 284 КПК закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.
Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Правилами ч. 3 ст. 288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Дотримуючись вимог, передбачених статтями 284, 286 КПК, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання адвоката ОСОБА_10 та звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

При цьому, суд відповідно до ст. 372 КПК України, зазначив в ухвалі правову кваліфікацію кримінального правопорушення, яке інкримінувалося ОСОБА_7 ; суть питання, що вирішується ухвалою; встановлені судом обставини щодо наявності передбачених законом підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, а також мотиви, з яких суд виходив при постановленні свого рішення.
Зокрема, суд зазначив, що подія, за якою ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення відбулась 13 червня 2016 року, судом не встановлено обставин, які свідчать про зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.49 КК України, обвинувачений не заперечував проти застосування до нього звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності.
Тобто, суд установив усі обставини, необхідні для вирішення вказаного питання, і дійшов обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, та закрив кримінальне провадження щодо нього.
З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Однак, колегія суддів зазначає, що суд обґрунтовуючи своє рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, помилково послався на п.3 ч.1 ст.49 КК України в останній редакції, де зазначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років.
Так, відповідно до ч.ч.2,3 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Згідно ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України (в редакції статті станом на 13.06.2016 року) згідно ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості і тому в даному випадку повинна застосовуватись давність в три роки, а не п`ять, як зазначив суд у своєму рішенні.
Відповідно ч.1 ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінально процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.
Так, за правилами ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 124 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджених витрат на залучення експерта можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до положень ст. 122 КПК витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі статтею 124 цього ж Кодексу.

Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Отже, чинний кримінальний процесуальний закон чітко встановлює, що витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого лише у двох випадках: ухвалення щодо нього (обвинуваченого) обвинувального вироку; залучення експерта безпосередньо обвинуваченим (стороною захисту).

Колегія суддів звертає увагу на те, що процесуальні витрати, виникають та пов`язані із здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно-небезпечного діяння.

Враховуючи, що у вказаному кримінальному провадженні проведено інженерно-транспортну (автотехнічну) експертизу, обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 ухвалено не було, а кримінальне провадження закрито, то витрати на залучення експерта повинні компенсуватись за рахунок держави, про що правильно зазначив прокурор у своїй апеляційній скарзі.

Більше того, слід зазначити, що положення ст. 126 КПК про те, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою, є загальними, однак вони ні в якій мірі не спростовують вимог вищезазначеної ст. 124 цього Кодексу.

Така позиція та висновки апеляційного суду в повній мірі узгоджується із правовими висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі (номер провадження 13-47кс20), де зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Крім цього, згідно правової позиції ухвали колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 25.06.2018 року у справі № 758/2420/17, де зазначено, що доводи касаційної скарги прокурора про необґрунтованість ухвали апеляційного суду є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення місцевого суду відповідно до ч.1 ст. 404 КПК у межах апеляційної скарги прокурора та дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки місцевий суд не ухвалював обвинувальний вирок, а постановив ухвалу, в якій відповідно до ч.1 ст. 126 КПК правильно вирішив питання щодо процесуальних витрат, які відніс на рахунок держави, саме тому вмотивовано залишив апеляційну скаргу без задоволення.

З урахуванням, у тому числі правової позиції Верховного Суду, колегія суддів приходить до однозначного висновку про те, що процесуальні витрати у даній справі, за проведення інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи з ініціативи сторони обвинувачення, повинні бути віднесені на рахунок держави.

Виходячи з вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з ОСОБА_7 судові витрати за проведення експертизи, на що в своїй апеляційній скарзі вказує прокурор, позаяк Кримінальним процесуальним кодексом чітко встановлено, що витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого у разі ухвалення обвинувального вироку та залучення експерта безпосередньо обвинуваченим. Натомість у разі прийняття рішення про закриття кримінального провадження судові витрати з обвинуваченого не стягуються.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 284, 376, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 з доповненнями - задовольнити.

Ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 березня 2021 року про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, передбачених ст..49 КК України та закриття кримінального провадження № 0001220 від 14 червня 2016 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини вказаної ухвали посилання суду на нову редакцію п.3 ч.1 ст.49 КК України щодо обчислення строків давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності у 5 років.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні за залучення експерта для проведення судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи № 362 від 20.09.2016 року в сумі 879, 60 грн. віднести за рахунок держави.

В іншій частині ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 березня 2021 року - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4