Справа № 303/5546/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

25.08.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,
захисниці обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатки ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/617/20 за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2020 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 286 КК України, повернуто прокурору.

В ухвалі суду першої інстанції вказується на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки формулювання обвинувачення текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінального провадження, що дає підстави стверджувати, що слідчий та прокурор або не виклав всіх обставин кримінального провадження, або не сформулював належним обвинувачення ОСОБА_6 , або ж не розрізняє цих термінів, їх значення, і в такий спосіб дезорієнтує обвинуваченого щодо розуміння фактичних обставин кримінального провадження, суті й обсягу обвинувачення. Також в ухвалі вказується на те, що в обвинувальному акті не повно, без деталей та не послідовно викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, тобто слідчим та прокурором не з`ясовано, хто конкретно з учасників дорожнього руху, та внаслідок яких порушень Правил дорожнього руху України об`єктивно створив небезпечну дорожню обстановку, що призвело до зіткнення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_6 та велосипеда під керуванням ОСОБА_9 , хоча вказані обставини мають суттєве значення для встановлення наявності в діях ОСОБА_6 таких порушень правил дорожнього руху, які б знаходились у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали, а також у цілому для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення. При цьому, зазначається, що слідчим та прокурором в обвинувальному акті не встановлено, чи зобов`язаний був ОСОБА_6 у дорожній обстановці, що склалася, за умови дотримання ним Правил дорожнього руху України, які регулюють правила руху, передбачити, що інший учасник дорожнього руху велосипедист, зненацька змінить напрямок руху ліворуч з порушенням положень передбачених п.10.1 Правил дорожнього руху України, при цьому, враховуючи те, що кожний учасник має право з огляду на положення правил дорожнього руху, розраховувати на дотримання правил й іншими учасниками дорожнього руху. Разом із тим, судом враховано те, що Закарпатський апеляційний суд у своїй ухвалі від 11.12.2019 також вказав на невідповідність обвинувального акту вимогам закону, зокрема, у вказаній ухвалі чітко зазначено, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення є неконкретним, обставини, які підлягають обов`язковому доказуванню, а саме: причинний зв`язок між діями особи і наслідками у виді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, не зазначені в обвинувальному акті, внаслідок чого обвинувачений був позбавлений можливості здійснювати ефективний захист від цього обвинувачення, що призвело до порушення його права на захист. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що допущені прокурором при затвердженні обвинувального акту порушення вимог КПК України є такими, що призводять до порушення права особи на захист, що унеможливлює призначення обвинувального акта до судового розгляду, в зв`язку з чим, повернув обвинувальний акт прокурору для усунення виявлених недоліків.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, оскільки викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на те, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 містяться всі передбачені ст. 291 КПК України відомості, а тому, твердження суду про порушення норм КПК України при складанні та затвердженні обвинувального акту є помилковим. Окрім того, вважає, що викладені в оскаржуваній ухвалі висновки свідчать про надання судом під час підготовчого судового засідання правової оцінки діям обвинуваченого та дослідження доказів. Також зазначає, що з моменту набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного йому було залучено захисника, який відповідно до ст. 47 КПК України здійснював захист ОСОБА_6 , що в свою чергу свідчить і про помилковість висновків суду про порушення права обвинуваченого на захист. Крім того, посилається на те, що судом першої інстанції помилково взято до уваги висновки суду апеляційної інстанції щодо невідповідності обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вимогам КПК України та безпідставно проведено підготовче судове засідання, оскільки після скасування Закарпатським апеляційним судом вироку щодо ОСОБА_6 суд першої інстанції повинен був розпочати розгляд кримінального провадження зі стадії судового розгляду.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисниця обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатка ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, законність оскаржуваної ухвали та безпідставність доводів апеляційної скарги, просить ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу ; захисниці обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатки ОСОБА_7 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши викладені в обвинувальному акті фактичні дані кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із таких підстав.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги, що вказані особи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги й будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день, а також даних про поважність причин їх неявки, від них надходило.

Апеляційний суд вважає, що, приймаючи рішення про повернення прокурору обвинувального акта, суд діяв відповідно до положень ст. ст. 291, 314 КПК України та передбачених п. п. 1, 2, 13 ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, зміст яких розкрито в ст. ст. 8, 9, 20 КПК України.

Так, згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме про подію кримінального правопорушення (час, місце спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі й об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Вищенаведене свідчить про те, що в обвинувальному акті повинен мати місце як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення.

Частиною 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Дослідивши та проаналізувавши зміст обвинувального акту (т. 1, а. к. п. 1-4), колегія суддів дійшла переконання, що висновок суду першої інстанції про необхідність повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , - є обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам КПК України, а саме п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України, оскільки прокурором не висунуто ОСОБА_6 конкретного обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Диспозиція ст. 286 КК України є бланкетною, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу цього злочину потрібно проаналізувати Правила дорожнього руху, щоб з`ясувати, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди.

Водночас зазначений злочин є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК України, тобто тільки ті порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків, а отже перебувають із ними у причинному зв`язку.

Таким чином, об`єктивна сторона цього складу злочину включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановка, суспільно небезпечні наслідки, причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Суд зобов`язаний виявити, встановити і перелічити в описово-мотивувальній частині вироку всі порушення ПДР, які мали місце під час ДТП, та чітко зазначити, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які були лише умовами, що сприяли порушенню правил та настанню наслідків.

Отже, тільки такі порушення ПДР, які містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і становлять безпосередню причину їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України.

Так, зі змісту обвинувального акту, зокрема викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення не вбачається якими саме частинами транспортного засобу та велосипеда відбулось контактування (зіткнення), а також які саме пошкодження виявлені на транспортному засобі та велосипеді й чи виявлені пошкодження свідчать про контактування (зіткнення) транспортного засобу та велосипеда.

Вищевказане свідчить про те, що в обвинувальному акті не повно та не конкретно викладені фактичні обставини, які мали місце.

Указані порушення, які допущені слідчим при складанні обвинувального акта, прокурором при його затвердженні, на думку апеляційного суду є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів ОСОБА_6 , зокрема, порушують його право знати у чому його обвинувачують, і у свою чергу перешкоджають суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження та можуть суттєво вплинути на постановлення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з порушенням права ОСОБА_6 на захист.

Разом із тим, інші твердження суду першої інстанції, зокрема про те, що: в обвинувальному акті не повно, без деталей та не послідовно викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, тобто слідчим та прокурором не з`ясовано, хто конкретно з учасників дорожнього руху, та внаслідок яких порушень Правил дорожнього руху України об`єктивно створив небезпечну дорожню обстановку, що призвело до зіткнення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_6 та велосипеда під керуванням ОСОБА_9 , хоча вказані обставини мають суттєве значення для встановлення наявності в діях ОСОБА_6 таких порушень правил дорожнього руху, які б знаходились у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали; слідчим та прокурором в обвинувальному акті не встановлено, чи був зобов`язаний ОСОБА_6 у дорожній обстановці, що склалася, за умови дотримання ним вимог Правил дорожнього руху України, які регулюють правила руху, передбачити, що інший учасник дорожнього руху велосипедист, зненацька змінить напрямок руху ліворуч з порушенням вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, при цьому, враховуючи те, що кожний учасник має право з огляду на положення правил дорожнього руху, розраховувати на дотримання правил й іншими учасниками дорожнього руху, - апеляційний суд вважає такими, що свідчать про оцінку судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні, що є неприпустимим під час підготовчого судового засідання і з огляду на те, що вищезгадані обставини підлягають з`ясуванню у ході судового розгляду кримінального провадження, у зв`язку з чим, визнає їх такими, що не являються підставами для повернення прокурору обвинувального акту.

Апеляційний суд вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Виявлені апеляційним судом та вищенаведені порушення слідчим та прокурором вимог КПК України при встановленні фактичних обставин справи, складанні та затвердженні обвинувального акта, на переконання колегії суддів апеляційного суду є такими, що призводять до порушення права особи на захист, яке унеможливлює призначення обвинувального акта до судового розгляду, що в свою чергу свідчить про те, що подальший судовий розгляд кримінального провадження у розумінні ч. 1 ст. 337 КПК України є неможливим без усунення цих недоліків.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги прокурора апеляційний суд визнає такими, що не спростовують висновок суду першої інстанції про необхідність повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 ..

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів, окрім вищенаведеного, бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують факту невідповідності обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вимогам КПК України, який не дає можливості призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 291, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 лютого 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді: