Справа № 308/1208/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

перекладача ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000071 від 06.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч. 3 ст.307 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_7 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000071 від 06.02.2020, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч. 3 ст.307 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_7 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Через канцелярію суду надійшли клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_15 про обрання запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у виді тримання під вартою. Клопотання мотивовані тим, що вказані особи обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307, ч. 3 ст.307 Кримінального кодексу України, що підтверджується здобутими в ході досудового слідства доказами, зокрема, проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями, допитами свідків, протоколами обшуків та іншими проведеними слідчими діями. Необхідність продовження дії запобіжного заходу, як зазначає сторона обвинувачення, обумовлена наявністю ризиків, зокрема визначених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст 177 КПК України. Вказані ризики доводяться вагомістю доказів, зібраних у справі, а також тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними. Враховуючи наведене, та наявність суспільного резонансу щодо вчинених кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються останні, сторона обвинувачення вважає, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну поведінку обвинувачених, виконання ними покладених процесуальних обов`язків та запобігання вищезазначеним ризикам.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , підтримав подані клопотання та просив задовольнити їх з підстав, викладених у них. На додаток зазначив, що ОСОБА_16 було відведено роль виконавця батьком ОСОБА_17 . Обвинувачений ОСОБА_16 збував наркотики, за що отримував кошти. В останнього було проведено ряд оперативних закупок, якими підтверджується факт збуту наркотичних речовин. Відносно обвинувачений ОСОБА_18 , то звернув увагу суду на той факт, що останній має громадянство Угорщини. Що стосується ризиків, якими обґрунтовується клопотання, то це, зокрема, тяжкість вчиненого злочину, який кваліфікується за ч. 3 ст. 307 КК України. Тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим може вплинути на те, що вони будуть переховуватись від органів правосуддя і суду. Також враховуючи підготовчу стадію розгляду справи, на якій ще не допитані свідки, вважає що наявний ризик впливу на свідків у даному кримінальному провадженні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_9 , заперечував проти задоволення клопотання сторони обвинувачення та просив суд відмовити в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що його підзахисний є особою молодого віку, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності. Окрім того зазначив, що ризики, наведені стороною обвинувачення є абстрактними, а докази що лежать в основі обвинувачення є неналежними, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування найбільш суворого запобіжного заходу. Разом з тим зазначив, що прокурором не доведено, що інші запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, не можуть бути застосовані до обвинуваченого. Обвинувачений тримається під вартою вже з 02.03.2020. Враховуючи наведене, захисник просив змінити обраний щодо його підзахисного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, що виклав у формі клопотання, та направив на офіційну електронну адресу суду. Вказане клопотання захисник аргументував тим, що раніше заявлені органом досудового розслідування ризики неналежної процесуальної поведінки частково зникли. Виразилось це у тому, що підзахисний жодним чином не впливав на свідків, експертів, не вчиняв нових злочинів чи адміністративних правопорушень, виконуючи належним чином покладені на нього обов`язки ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 07.08.2020, строк дії яких не продовжувався. Протягом усього досудового розслідування від жодного учасника даного кримінального провадження не надходило заяв (повідомлень) про вчинення щодо них якого-небудь впливу з боку ОСОБА_5 вказане свідчить про відсутність такого ризику як можливість незаконного впливу підозрюваного на свідків кримінального провадження. ОСОБА_5 має постійне, зареєстроване місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_19 , з якою має намір офіційно одружитися, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків. Підзахисний раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався, жодних порушень за час утримання в слідчому ізоляторі не допускав. За наведених обставин тримання під вартою є вочевидь занадто суворим запобіжним заходом. Щодо визначеного розміру застави в сумі 525 500 грн., то зазначає що такий є непомірним для ОСОБА_5 , оскільки останній наразі поставлений у скрутне матеріальне становище, так як на постійній основі ніде не працевлаштований і відповідно не має заробітку. Вищевказаною сумою ні він, ні його родичі, ні співмешканка не володіють. У зв`язку з цим вважає, що є всі підстави для зменшення розміру застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що заперечує проти задоволення клопотання прокурора та підтримує позицію своїх захисників. Окрім того доповнив, що має сім`ю, зокрема цивільну дружину. До затримання працював на будівельних роботах. Вказав що має матір, стан здоров`я якої незадовільний.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_10 проти клопотання сторони обвинувачення також заперечував та просив суд обрати до його підзахисного цілодобовий домашній арешт. Вважає, що заявлене клопотання прокурора є необґрунтованим та безпідставним, оскільки таке має бути подане до суду з доказами та обґрунтованим. У той же час зазначає, що повідомлення про підозру підзахисному було вручено 04.03.2020, а зазначено в такій 06.03.2020. Окрім того вручену підозру вважає необґрунтованою. За два дні перебування на волі підзахисний не зник і не переховувався від органів досудового розслідування. Просить звернути увагу суд також на той факт, що клопотання до суду подані прокурором Ужгородської місцевої прокуратури, а з обвинувальним актом звернулась Закарпатська обласна прокуратура. Відтак вважає, що особа, яка підписала це клопотання не є уповноваженою особою. Також зазначив, що відбулась провокація злочину, ризики є абстрактними, а посилання прокурора на ст.132 КПК України є безпідставним. У його підзахисного є постійне місце проживання, до кримінальної відповідальності він також не притягався. На останок зазначив, що прокурором не доведено недоцільність застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 менш суворих запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_20 підтримав позицію свого захисника, просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Також додав, що свій матеріальний стан вважає незадовільним, оскільки у нього відсутні кошти.

Прокурор щодо клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт заперечував, виходячи з того, що оперативна закупка, що мала місце відбувалась саме за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме в під`їзді його будинку. Щодо тверджень захисника ОСОБА_10 , то зазначив, що прокурор є уповноваженою особою згідно вимог КПК України.

Інші учасники кримінального провадження підтримали позиції, висловлені захисниками.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши та оцінивши докази, якими обґрунтовується клопотання, та матеріали справи в межах заявлених клопотань, суд встановив наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

На виконання вказаних вимог стороною обвинувачення подано клопотання про обрання відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання про доцільність застосування відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_21 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Статтею 29 Конституції України регламентовано, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення цих питань судом відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Метою застосування запобіжного заходу, згідно з ч.1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Аналізуючи за змістом наведені правові норми та встановивши фактичні обставини справи, суд, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Обґрунтованість підозри не спростована належними та допустимими доказами, стверджується зібраними в межах даної справи доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

При цьому суд зазначає, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Перевіряючи доводи клопотання сторони обвинувачення на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до переконання, що прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, наявний ризик щодо можливості переховування обвинуваченим від органів досудового розслідування та/або суду. Обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у результаті визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, може переховуватись від слідства та суду.

При оцінці вказаних обставин, суд керується практикою Європейського суду з прав людини, у розумінні якого тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, у тому числі і на інших фігурантів у вказаному кримінальному провадженні, то суд бере до уваги той факт, що у вказаному кримінальному провадженні не проведено допит свідків та інших учасників справи, що у свою чергу збільшує ризик ймовірного впливу обвинуваченого на останніх.

Водночас є реальним ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, який може відобразитись у тому, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, зможе ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення. Існування такого ризику обґрунтовується характером протиправних дій, спосіб вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним.

При оцінці ризику можливості вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_5 обвинувачується, судом враховується той факт, що навіть перебуваючи на домашньому арешті є велика імовірність продовження незаконної злочинної діяльності.

Разом з тим, захисником обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_9 , заявлено клопотання про зміну обраного щодо його підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України. В сукупності при розгляді даного клопотання захисник просив суд врахувати наступні обставини:

-обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, перебуває у громадянському шлюбі, має стійкі соціальні зв`язки;

-за час перебування під вартою жодних порушень закону не допускав;

-відсутні потерпілі у даному кримінальному провадженні;

-відсутні майнова шкода, завдана кримінальним правопорушенням;

- стороною обвинувачення не обґрунтовано та не доведено, що більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним на момент обрання запобіжного заходу ризикам;

-визначений попередній розмір застави в сумі 525 500 грн. є непомірним тягарем для обвинуваченого, яку останній та його близькі особи та родичі не мають реальної можливості сплатити.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

На виконання вказаних вимог судом враховуються: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України, зокрема те, що найтяжча санкція за вказані правопорушення передбачає позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Судом враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченого останній є особою молодого віку, відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи, чи навчання. Враховується також характеристика подана захисником, зі змісту якої випливає, що обвинувачений за місцем свого проживання характеризується посередньо.

Проаналізувавши наведене, зокрема заявлені стороною захисту аргументи щодо зміни запобіжного заходу, встановлені в судовому засіданні ризики, оцінивши наявність обґрунтованої підозри, конкретні обставини кримінального правопорушення в сукупності із даними про особу обвинуваченого, виходячи з вимог ст. ст. 177, 178, 183 КПК України та з огляду на тяжкість ймовірного покарання, що загрожує обвинуваченому, в разі визнання його винним, суд вважає, що на даному етапі стороною захисту не доведено доцільність зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Відтак, на думку суду, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде таким, що забезпечить належний контроль за поведінкою ОСОБА_5 та є необхідним для того, щоб запобігти ризикам, встановленими у даному кримінальному провадженні. Відтак клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання відносно обвинуваченого ОСОБА_22 під вартою підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених названим Кодексом. Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні , зокрема щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином проаналізувавши вказану норму, суд розцінює це як право суду а не обов`язок. Відтак, приймаючи до уваги обставини вчиненого злочину та особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема його майновий стан, суд вважає за можливе визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, визначивши розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом. При визначенні розміру застави суд виходить з вимог ч.5 ст.182 КПК України та вбачає необхідним та достатнім визначити розмір такої - двісті п`ятдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки саме цей розмір застави буде помірним для обвинуваченого та достатньою мірою гарантуватиме виконання останнім покладених на нього обов`язків.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі провадження, не встановлено та сторонами кримінального провадження не наведено.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_18 , то суд встановив наступне.
Суд, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_23 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Обґрунтованість підозри не спростована належними та допустимими доказами та стверджується наявними в матеріалах справи документами.

Матеріалами доданими до клопотання доводиться також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, наявний ризик щодо можливості переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду. Обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у результаті визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, може переховуватись від слідства та суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, у тому числі і на інших фігурантів у вказаному кримінальному провадженні, то суд бере до уваги той факт, що у вказаному кримінальному провадженні не проведено допит свідків та інших учасників справи, що у свою чергу збільшує ризик ймовірного впливу обвинуваченого на останніх.

Водночас є реальним ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, який може відобразитись у тому, що ОСОБА_20 перебуваючи на волі, зможе ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення. Існування такого ризику обґрунтовується характером протиправних дій, спосіб вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_24 у разі визнання його винним.

При оцінці ризику можливості вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_20 обвинувачується, судом враховується той факт, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого приходить до висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відтак доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків не знаходять свого підтвердження.

Кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_24 передбачене ч. 3 ст. 307 КК України є особливо тяжким злочином.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

На виконання вимог ч. 1 ст. 178 КПК України судом враховуються: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_24 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України, зокрема те, що санкція за вказане правопорушення передбачає позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Судом враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченого останній є особою молодого віку, відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи чи навчання.

За таких обставин, виходячи з вимог ст. ст. 177, 178, 183 КПК України та з огляду на тяжкість ймовірного покарання, конкретні обставини кримінального правопорушення, встановлені ризики, що оцінені в сукупності із даними про особу обвинуваченого, суд вважає, що належний контроль за поведінкою ОСОБА_6 та дієве запобігання встановленим в провадженні ризикам неможливе шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а відтак клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Виконуючи обов`язок щодо визначення застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, та не скориставшись правом не визначати заставу, суд вважає за доцільне встановити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, на рівні вісімдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Щодо доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_10 , щодо відсутності повноважень у прокурора ОСОБА_15 на звернення до суду з вказаними клопотання суд констатує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 КПК України визначено порядок призначення та заміни прокурора, зокрема, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Зі змісту с. 187 КПК України випливає, що прокурор є одним з учасників кримінального провадження, який уповноважений законодавством на звернення до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з обвинувального акту прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_15 є в групі прокурорів, які здійснювали нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва по вказаному кримінальному провадженні, відтак має повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, в тому числі і на звернення з клопотанням про застосування запобіжного заходу.

Суд враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права останніх, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Отже, на думку судді, з огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_23 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, ризики, передбачені ст. 177 КПК України та низки об`єктивних обставин, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, приходить до висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення. Застосування інших запобіжних заходів, в даному випадку, не зможе запобігти наявним ризикам та досягнути мети застосування запобіжного заходу. Відтак забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, можливо шляхом застосування відносно вказаних осіб виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 184, 186, 194, 196, 199, 376, 392 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_15 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.
Обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів - до 20 квітня 2021 року.
Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 , покладених на нього обов`язків передбачених Кримінально-процесуальним Кодексом України двісті прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 000 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі) грн. 00 коп.

Роз`яснити, що обвинувачений ОСОБА_5 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до суду на його першу вимогу;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування зі свідками по справі;

- залишити на зберіганні у відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

У клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_15 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_21 , - задовольнити.
Обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів - до 20 квітня 2021 року.
Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_25 покладених на нього обов`язків передбачених Кримінально-процесуальним Кодексом України вісімдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Роз`яснити, що обвинувачений ОСОБА_26 , або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_21 наступні обов`язки:

- прибувати до суду на його першу вимогу;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування зі свідками по справі;

- залишити на зберіганні у відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали надіслати начальнику Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)».

Повний текст ухвали проголошено 26.02.2021 о 16 год. 30 хв.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1