Справа №463/1684/21
Провадження №1-кс/463/1200/21
У Х В А Л А

18 лютого 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Львівського РУП ГУ НП у Львівській області, погоджене прокурором Львівської місцевої прокуратури № 1, про арешт майна

ВСТАНОВИВ:
Слідчий Львівського РУП ГУНП у Львівській області, як сторона кримінального провадження, звернувся з клопотанням до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про накладення арешту на рухоме майно, вилучене під час огляду місця події, а саме мобільний телефон марки Apple моделі Iphone 8 plus ІМЕІ НОМЕР_1 та на мобільний телефон марки Apple моделі Iphone SE ІМЕІ НОМЕР_2 .

Клопотання мотивує тим, що слідчим СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000155 від 15.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Зокрема, в ході проведення досудового слідства встановлено, що 15.02.2021 за адресою м. Львів, вул. Петрушевича, 5 в гр. ОСОБА_3 було вилучено прозорий поліетиленовий пакет, всередині якого знаходилась порошкоподібна речовина невідомого походження, яку остання зберігала з метою збуту. Під час огляду місця події було вилучено зазначені вище телефони, які можуть мати доказове значення для встановлення істини у кримінальному провадженні.

Слідчий в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. Його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Оглянувши та перевіривши надані матеріали, вважаю, що клопотання не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Арешт майна, згідно з п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України є заходом забезпечення кримінального провадження.

За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом частини 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Слідчий, як вбачається, формально послався на ці норми та жодним чином не обґрунтував яке доказове значення мають вилучені телефони.

Як наслідок, слідчий не довів, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи як арешт майна і що саме завдяки арешту майна можуть бути виконані завдання кримінального провадження.

Отже, обставини, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України в межах даного клопотання слідчим не доведені, арешт мобільних телефонів не відповідає завданням кримінального провадження, а необхідність збереження речових доказів відсутня, що в сукупності з вищенаведеним, виключає можливість задоволення даного клопотання.

Керуючись вимогами ст.ст. 9,131,132,170-173, 309 КПК України -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого Львівського РУП ГУНП у Львівській області, погодженого прокурором Львівської місцевої прокуратури № 1, про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000155 від 15.02.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України відмовити.
На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляція безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1