1Справа № 335/9422/20 1-кп/335/339/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,
В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
В судовому засіданні прокурор просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, адвокат просив змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою повністю втратив свою необхідність. Крім того, ОСОБА_5 є особою раніше не судимою та такою, що не притягалася до кримінальної відповідальності. Останній має постійне місце проживання, в нього є рідні сестра та брат, що підтверджує міцні соціальні зв`язки останнього. Також, просили врахувати, що обвинувачений є інвалідом, потерпілий ОСОБА_4 до обвинуваченого будь яких претензій матеріального чи морального характеру немає.
Крім того, захисник зазначив, що прокурором на підтвердження обставин, зазначених у клопотанні, не надано доказів того, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе запобігти цим ризикам.
Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні не наполягав на продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, думку потерпілого, клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, та думку обвинуваченого, суд приходить до наступного висновку.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2021 року, обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 24.06.2021 року включно.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч. 2 ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно до ст. 13 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого судом порушення, а також усунення підстави для надходження до суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в суді.
Відповідно до зазначених положень, суд вважає за необхідне, під час вирішення питання щодо доцільності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_5 та питання про зміну запобіжного заходу останньому, який перебуває під вартою слід врахувати правову позицію Європейського суду з прав людини за ст. 5 Конвенції, яка є обов`язковою у справах щодо України, та викладена в рішенні по справі «Єлоєв проти України» від 06.11.2008 року, відповідно до якої зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Як слідує з рішення ЄСПЛ у справі «Адамяк проти Польщі» від 19.12.2006 року наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення.
У п. 75 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року наголошено, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого в п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також у вищевказаному рішенні ЄСПЛ зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення.
Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені уцієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
На підставі викладеного, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, який не одружений, не має на утриманні дітей, однак має постійне місце проживання, відшкодовував потерпілому шкоду, раніше не судимий, обвинувачений ОСОБА_5 визнає провину, щиро розкаюється у вчиненому, судовий розгляд даного кримінального провадження закінчений, судові дебати проведені, враховуючи позицію потерпілого ОСОБА_7 , що в сукупності свідчить про зниження наявності ризиків незаконного впливу на потерпілого та свідків та переховування від суду, обставин, які б могли перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином на даний час не встановлено.
Таким чином, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», відповідно до якої при розгляді клопотання про обрання або продовження строку тримання під вартою обовязково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, враховуючи, що не були встановлені нові ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_5 під вартою, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора та вважає доцільним змінити запобіжний захід з триманні під вартою на домашній арешт, який цілком може запобігти ризикам, які були зазначені прокурором у клопотанні.
Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 181 КПК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, суд застосовує відповідний запобіжний захід, та зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; утриматися від спілкування з особами, які допитувалися у якості потерпілого та свідків під час судового розгляду.
Керуючись ст. 331 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у період часу з 21 год. до 07.00 год наступного дня, терміном на 2 місяці без використання електронних засобів контролю, а саме по 23.08.2021 року включно.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ОСОБА_8 здійснювати за адресою його місця реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 .
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки строком на два місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати до суду за кожною вимогою;
2) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;
3) утриматися від спілкування з особами, які допитувалися у якості потерпілого та свідків під час судового розгляду.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.
Ухвалу про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.
Зобов`язати відповідний орган поліції за місцем проживання обвинуваченого поставити на облік ОСОБА_5 як особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.
Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту становить два місяці та обчислюється з дати постановлення ухвали, тобто з 23.06.2021 року. Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію о 12 год. 40 хв. 23.08.2021 року.
Обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити з під варти в залі судового засідання негайно.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.
Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та оголошені у судовому засіданні 23.06.2021 року.
Повний текст ухвали виготовлений 23.06.2021 року.

Суддя ОСОБА_1