Справа №579/780/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/978/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 червня 2021 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 353, ч. 3 ст. 187 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 353, ч. 3 ст. 187 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 червня 2021 року клопотання прокурора було задоволено і до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 серпня 2021 року включно.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 оскаржила його в апеляційному порядку, вважаючи оскаржувану ухвалу необґрунтованою та такою, що підлягає до скасування.

Крім цього, наголошувала, що з огляду на вимоги Конвенції про захист прав та основних свобод людини, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року та роз`яснень Верховного Суду України, вказана ухвала судді не містить обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної поведінки ОСОБА_6 .

До початку апеляційного перегляду від захисника ОСОБА_7 надійшла заява в якій вона повідомляла, що згідно доручення Регіонального центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги, яке було видано на одну процесуальну дію, дія доручення закінчилась, тому вона будучи належним чином повідомленою про дату і час апеляційного розгляду в судове засідання 16 серпня 2021 року, не зявилась.

Від обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_9 надійшли заяви про розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 у їх відсутність.

Від прокурора, з огляду на позицію обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_9 щодо розгляду апеляційної скарги без їх участі, також надійшла заява про здійснення судового розгляду у його відсутність.

Враховуючи, всі учасники належним чином повідомлені, що явка учасників , в даному випадку , на розгляд апеляційної скарги не є обов`язковою, оскільки питання про погіршення не ставиться, тому колегія суддів вважає за можливе за таких обставин провести апеляційний розгляд без участі сторін, та без фіксування судового засідання технічними засобами, що узгоджується з вимогами ч.4 ст.405 КПК України.

Перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 353, ч. 3 ст. 187 КК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про те, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчиняти інші злочини.

Крім того, судом було враховано і особу ОСОБА_6 , його репутацію, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, а також, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується останній, передбачений ч. 2 ст. 15, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 353, ч. 3 ст. 187КК України, становлять небезпеку для суспільства.

З врахуванням вищезазначеного, на спростування доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та дійшов обґрунтованого висновку, що більш м`які запобіжні заходи, не будуть достатніми для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора та не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 .

При цьому посилання захисника ОСОБА_7 на те, що вказана ухвала судді не містить обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної поведінки ОСОБА_6 , на переконання колегії суддів, не спростовує правильність висновків суду про необхідність застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою з врахуванням існуючих ризиків, про які зазначав прокурор у поданому клопотанні. Окрім іншого, такі доводи апеляційної скарги не узгоджуються зі змістом ухвали судді, з якого вбачається, що суддею при обранні відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу було враховано і неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим ухвалу суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст. 177, 182, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2021 року, якою до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 серпня 2021 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4