Справа № 131/1442/20
Провадження №11-кп/801/689/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000049 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , пенсіонера, , громадянина України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень,

в с т а н о в и в :

02 грудня 2020 р. близько 13 год. 40 хв. ОСОБА_9 приїхав до домогосподарства де проживає його племінниця ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_2 , у зв`язку із тим, що вона зателефонувала до нього, та повідомила, що працівники газової служби приїхали до її домогосподарства для того щоб відключити газопостачання через заборгованість.
Коли ОСОБА_9 підійшов до воріт вищевказаного домогосподарства він побачив чоловіка, а саме: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_3 , який згідно «Наряду - допуску № 140 на виконання газонебезпечних робіт» виданий Гайсинським відділенням ПАТ «Вінницягаз» - Іллінецька дільниця, виконував свої функціональні обов`язки, та розпочав з ним розмову, яка в подальшому переросла у суперечку.
Під час даної суперечки, ОСОБА_9 , маючи умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , перебуваючи в безпосередній близькості від нього, наніс один удар кулаком своєї правої руки в область лівої частини обличчя, від якого останній похилився та, в подальшому, сховався до свого службового автомобіля.
У результаті своїх умисних дій, ОСОБА_9 , спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синця та забою м`яких тканин в області верхнього та нижнього повік лівого ока з поширенням на ліву щоку, крововиливу та розриву на слизовій оболонці лівої щоки, які відповідно до висновку експерта № 164 від 04.12.2020 відносяться легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити, звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.47 КК України, у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу ТОВ «Агрофірма «Дар» (с. Леху Іллінецького р-н Вінницької обл.), закрити кримінальне провадження, мотивуючи свої вимоги тим, що до початку підготовчого судового засідання у даному кримінальному провадженні директор ТОВ «Агрофірма «Дар» ОСОБА_11 від імені трудового колективу подав до суду першої інстанції клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу, оскільки останній вину визнав у інкримінованому йому проступку, щиро покаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального проступку, намагався примиритись з потерпілим та відшкодувати в межах можливого моральні збитки, але від запропонованих ним через свого адвоката 5 600 грн., потерпілий відмовився та вимагав у нього за примирення 600 доларів США, яких у нього немає, проте суд першої інстанції безпідставно не задовольнив вищезазначене клопотання.
В оскаржуваному вироці суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.370,374 КПК України не визнав пом`якшуючі покарання обставини обвинуваченого ОСОБА_9 стан здоров`я останнього перенесених ним інсультів (підтверджується медичними документами).
Заслухавши захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили їх задовольнити, потерпілого ОСОБА_8 , прокурора, які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Відповідно до ч.1 ст.47 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки може мати місце за сукупності таких умов:
1) особа вчинила злочин вперше;
2) діяння належить до злочинів невеликої або середньої тяжкості;
3) особа, яка вчинила злочин, щиро розкаялася;
4) колектив підприємства, установи чи організації звернувся з клопотанням про передачу йому на поруки такої особи;
5) особа, яка вчинила злочин, не заперечує проти закриття кримінальної справи за цією нереабілітуючою підставою.
Згідно змісту п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення від кримінальної відповідальності за статті 47 КК України можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки. Звернення з клопотанням крім колективу можуть ініціювати сам обвинувачений або його родичі, потерпілий, а також прокурор слідчий чи особа, яка проводить дізнання.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 даної постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. №12 щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 18.09.2019 р. у справі № 166/1065/18 суд зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.
Крім того, зміст постанови Верховного Суду від 12.11.2020 р. у справі №363/975/18 містить правовий висновок, згідно якого щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.
Так, у відповідності до змісту постанови Верховного Суду від 22.03.2018 р. у справі №759/7784/15-к розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. У протилежному випадку щире каяття у вчиненому злочину носить лише формальний характер.
В свою чергу, відсутність вибачення ОСОБА_9 перед потерпілим, а також відсутність факту повного або частково відшкодування завданої шкоди свідчить про відсутність в обвинуваченого щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що завдана шкода потерпілому ОСОБА_8 не відшкодована, останній заперечував, щодо задоволення апеляційної скарги сторони захисту, крім того, колегія суддів звертає увагу, що звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із передачею на поруки є правом, а не обов`язком суду, і є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї покарання, вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 13.02.2018 р. у справі № 161/13242/16-к.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 квітня 2021 року щодо ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4